ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 220, 2016-06-28 10:30

דוד אמסלם: בוקר טוב.

דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא חוף אכזיב.

דוד אמסלם: היו כאן הצעות לדיונים מהירים של מספר חברי כנסת בנושא "תוכנית הבנייה בחוף אכזיב", של חבר הכנסת דב חנין, חברת הכנסת יעל גרמן, חברת הכנסת יעל כהן פארן, חברת הכנסת שרן השכל וחברת הכנסת תמר זנדברג.

דוד אמסלם: ברשותכם, אעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת דב חנין.

דוד אמסלם: אני רק רוצה לומר, הדיון יסתיים בשעה 11:30.

דוד אמסלם: כל חבר כנסת שמדבר, אם הוא רוצה לשמוע גם את הגופים המתנדבים ופעילי איכות הסביבה שיבין שככל שהוא מדבר יותר הם מדברים פחות.

דוד אמסלם: בשעה 11:30 אנעל את הדיון.

דוד אמסלם: בבקשה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה על הדיון הזה.

דב חנין: אנחנו מדברים על תוכנית בנייה של מאות יחידות דיור למגורים ולמלונאות במרחק של 100 עד 150 מטר מקו המים בחוף אכזיב.

דב חנין: אנחנו מדברים על אחד החופים היקרים ביותר, המשמעותיים ביותר, היפים ביותר, אזור יפהפה, אזור של נופש ופנאי, ואזור שבו הולכים להקים וילות, צמודי קרקע ובנייה אחרת, גם למגורים וגם למלונאות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, איך דבר כזה יכול לקרות?

דב חנין: מה שאני אומר עכשיו הם עובדות אז אומר אותם בקצרה.

דב חנין: אחת, הבנייה הזאת סותרת לחלוטין את חוק שמירת הסביבה החופית.

דב חנין: הוולחו"ף סיירה בשטח הזה, התרשמה מאוד מהערכיות של החוף וקבעה שמדובר בשטח "שלא ראוי שייבנה בכלל".

דב חנין: זו הקביעה של הוולחו"ף.

דב חנין: שתיים, תמ"א 35, תוכנית המתאר הארצית שאושרה בשנת 2005, מגדירה את השטח הזה כשטח של מרקם חופי בעל רמת השימור הגבוהה ביותר.

דב חנין: כלומר, אי אפשר לבנות בו את מה שרוצים לבנות עכשיו.

דב חנין: תוכנית המתאר המחוזית, תמ"מ 2/תיקון 9, שאושרה בשנת 2008, מגדירה 81 דונם מתוך השטח הזה כגן לאומי.

דב חנין: אם זה גן לאומי, אם זה מנוגד לתוכנית המתאר הארצית מספר 35, אם זה מנוגד לחוק שמירת הסביבה החופית ומנוגד לעמדותיה של הוולחו"ף, איך דבר כזה קורה?

דב חנין: התשובה לאבסורד הזה היא העובדה שאנחנו נמצאים במציאות שבאנגליה במאה התשע-עשרה קראו לה "שלטון היד המתה".

דב חנין: מתוך הקבר צומחת תוכנית ישנה, היסטורית, שאושרה בתקופה שבה לא היו חוקים ולא היו תוכניות ולא היו הגנות על הסביבה, והתוכנית הזאת שאיכשהו אושרה בהליך היסטורי מצליחה להתגבר על החקיקה המודרנית, על ההוראות המודרניות, על הנורמות שאנחנו בכנסת ישראל ושמוסדות התכנון הארציים והמחוזיים קבעו כדי להגן על מדינת ישראל ועל הערכים שלה.

דב חנין: קטסטרופה.

דב חנין: זה אומר, אדוני היושב-ראש, אנחנו צריכים לקדם את אותה הצעת חוק היסטורית שנמצאת בפני הכנסת, שבקדנציה הקודמת חתמו עליה 70 חברי כנסת, שמתקנת את המצב האבסורדי הזה ואומרת: די ל"שלטון היד המתה", אי אפשר שתוכניות עתיקות יגברו על חקיקה מודרנית.

דב חנין: אבל כרגע אנחנו עוסקים בחוף אכזיב, ובחוף אכזיב הפתרון פשוט מאוד.

דב חנין: אנחנו יכולים לשמור על גן לאומי, אנחנו יכולים לשמור על השטח הערכי הזה, אנחנו יכולים לפעול בהתאם להמלצת הוולחו"ף אם נחליט על כך.

דב חנין: את ההחלטה הזאת אפשר לבצע.

דוד אמסלם: דרך אגב, מתי התוכנית הזאת אושרה?

דב חנין: התוכנית הזאת היא משנת 1994.

דוד אמסלם: ובשנת 1994 היה מותר לבנות על גן לאומי?

דב חנין: בשנת 1994 זה עוד לא הוכרז כגן לאומי.

דב חנין: ההכרזה על גן לאומי מאוחרת יותר.

דוד אמסלם: על השטח הזה?

דב חנין: על השטח הזה, על 81 דונם מתוך השטח הזה.

דוד אמסלם: אני שואל על השטח שעליו בונים.

דב חנין: כן.

דב חנין: 81 דונם מתוך השטח שעליו בונים.

דב חנין: מה ההצעה שלנו?

דב חנין: אדוני היושב-ראש, הוועדה הזאת היא באמת סוג של גלגל הצלה לתושבים.

דב חנין: מתנהל שם מאבק מאוד-מאוד חשוב.

דב חנין: ציבור גדול מאוד בארץ אוהב את חוף אכזיב וכולם מסתכלים על הוועדה שלך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: הפנייה שלנו לוועדה היא בבקשה שהוועדה תקבל החלטה שפונה קודם כול לשר האוצר, שהוא היום גם השר להגנת הסביבה.

דב חנין: אגב, המשרד להגנת הסביבה מתנגד כמובן לתוכנית המופרעת הזאת.

דב חנין: לפנות לשר האוצר, שהוא גם השר להגנת הסביבה, או לפנות לשר להגנת הסביבה שיפנה לשר האוצר, ושניהם ביחד יחליטו ביניהם שאת הדבר הזה צריך לעצור.

דב חנין: אנחנו בהחלט לא מתנגדים לפצות את היזמים אם יש שם יזמים שרוצים.

דב חנין: אפשר גם להעתיק את התוכנית מהחוף, לשריין את הגן הלאומי, להזיז אותה אחורה מקו החוף.

דב חנין: אפשר לייצר הרבה מאוד פתרונות.

דב חנין: אבל אם כנסת ישראל לא תאמר בנושא הזה את דברה, והוועדה הזו היא הכלי של הכנסת לומר את דברה, אנחנו נעמוד בפני מצב שאחד החופים היפים ביותר והיקרים ביותר במדינת ישראל ילך לאיבוד.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת גרמן, בבקשה.

יעל גרמן: רק אוסיף על דבריו של חברי המלומד דב חנין.

יעל גרמן: בעתירה שהוגשה כנגד התוכנית, לאחר שהיא אושרה וברור שמבחינה סטטוטורית היא תקפה, בבית-המשפט אמר השופט רון סוקול את הדברים הבאים: "מצאתי כי הוראת סעיף 25 לתוכנית הינה הוראה מנחה.

יעל גרמן: משמעה של ההוראה הינה כי בחלוף התקופה שנקבעה בה על ועדות התכנון לשקול האם התוכנית נחוצה, רלוונטית, תואמת תפיסות עדכניות, או האם לשנותה ולהתאימה.

יעל גרמן: החלטות ועדות התכנון לגבי המשך קידומה של התוכניות היו צריכות להיות שקופות, מפורטות, מנומקות.

יעל גרמן: הוועדה המקומית לא התנהגה כך והחלטותיה אינן מפורטות, אינן מנומקות ולא ניתן להסיק מהן האם הוועדה הייתה מודעת לחובתה".

יעל גרמן: ועוד הוא אומר: "ככל שהוועדה המקומית, ואם יהיה צורך גם הוועדה המחוזית, ימצאו לנכון לבצע שינויים והתאמות בתוכנית, יפעלו לתיקון התוכניות ויימנעו מעשיית שימוש בנספח הבינוי".

יעל גרמן: רוצה לומר, בית-המשפט פתח פה פתח, הוא מודע לכך שמ-1994 יש תוכנית שעדיין מאושרת, אין מה לעשות, ולבעלים יש זכויות כאלה ואחרות.

יעל גרמן: אבל הוא בא, והיו גם מספר רעיונות בוולחו"ף – אחד מהם כרגע הציג חברי דב חנין– שאמרו: בואו קודם כול נרחיק את התוכנית הזאת מהחוף, נמזער את הנזק שלה, וניתן אחוזי בנייה נוספים ליזם כך שהוא לא יפסיד.

יעל גרמן: אבל לשם כך צריך רצון טוב ולפתוח את כל הנושא.

יעל גרמן: זאת הבקשה שלנו ממך.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת יעל כהן פארן, בבקשה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: קודם כול, תודה, אדוני היושב-ראש, על הדיון החשוב מאוד הזה.

יעל כהן-פארן: לא סתם הגיעו לכאן הרבה מאוד תושבים מן האזור, אוטובוס שלם יצא ב-6 בבוקר, אם לא לפני כן, מאזור נהריה.

יעל כהן-פארן: יש כאן דוגמה באמת מדהימה ללקונה שיש בחוק החופים שאושר בכנסת בשנת 2004, שבו למעשה לא נכללו תוכניות ישנות.

יעל כהן-פארן: אז גם כשהתוכנית הגיעה לוועדה המחוזית, למרות בית-המשפט והפסיקה שהקריאה עכשיו חברתי חברת הכנסת גרמן התוכנית הגיעה בחזרה לוועדה המחוזית ואושרה שם, לא עברה שוב את הוולחו"ף, אושרה שם ברוב זעום של 5-4, כאשר במתנגדים היו גם המשרד להגנת הסביבה וגם נציגי ארגוני הירוקים.

יעל כהן-פארן: אשמח לקבל את תגובת נציג הוועדה המחוזית, שאני יודעת שיושב כאן, מדוע התוכנית הזאת לא שונתה ומדוע ההחלטה על המיקום המאוד-מאוד רגיש שלה נשארה בעינה, להקים בתים 100 מטר מקו המים למרות שכל החקיקה בנושא וכל התכנון בעשרים השנים האחרונות בעצם סותרים את ההחלטה הזאת וסותרים את התוכנית.

יעל כהן-פארן: הקו של התוכנית, 100 מטר מן המים, חייב להשתנות.

יעל כהן-פארן: אני מצטרפת כמובן לחברי דב חנין בכל הדברים שאמר וקוראת פה לוועדה להוציא מכתב דחוף לשר האוצר ולשר להגנת הסביבה כחלון בבקשה לעצור את התוכנית, בין אם בוועדות התכנון ובין אם בממשלה.

יעל כהן-פארן: את תוכנית פלמחים עצרו בהחלטת ממשלה והגיעו להחלטה לפצות את היזם ונמצאים אתו במהלך של קביעת גובה הפיצוי או האדמה לפיצוי.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שגם כאן, זאת תוכנית שאין לה מקום במדינת ישראל בשנת 2016 לאור החקיקה בנושא.

יעל כהן-פארן: אין מקום לבנות בתים 100 מטרים מקו המים, אין מקום להקים בניינים גבוהים שחוצצים בין גב החוף לים.

יעל כהן-פארן: זו פשוט תוכנית לא רלוונטית לישראל של היום.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: אני מסכימה לכל מילה שנאמרה.

תמר זנדברג: לא אחזור על דברים שנאמרו.

תמר זנדברג: רק תוספת קטנה.

תמר זנדברג: בשנת 2008 יצאה נערה בשם עדי לוסטיג והתיישבה בחוף פלמחים, על חוף שבעצם כבר היה בנוי מבחינה תכנונית.

תמר זנדברג: כלומר, תוכנית מאושרת שעברה את כל השלבים ואושרה בוועדה המחוזית, הדחפורים כבר עוד רגע הגיעו לשטח.

תמר זנדברג: התוכנית הזו נעצרה והגיעה למצב שבשנת 2010 היא בוטלה בפעם הראשונה ובשנת 2015 מדינת ישראל נתנה את אותו כתב שיפוי ליזמים, שבעצם סלל את הדרך לכך שהיזמים יפוצו, כי מגיע להם, כי אנחנו לא רוצים שאף אחד יפסיד כסף שהוא השקיע ושהוא הסתמך עליו, אבל האינטרס הציבורי ניצל וגבר עליו.

תמר זנדברג: תיארו חברי – לא אחזור על זה – את המצב האנומלי שאנחנו נמצאים בו, שמצד אחד מדינת ישראל הכירה, דרך חוק חשוב מאוד, בהגנות על החוק ובהתמעטות ובכרסום ובאיומים שיש על החופים, ומצד שני, לא תוכניות חדשות – אפרופו תוכנית המלונאות וכולי שלוקחות את זה בחשבון בצורה כזו או אחרת, בצורה פחות טובה לטעמנו אבל לפחות לוקחות בחשבון – לא תוכניות חדשות מתקדמות עכשיו אלא דווקא תוכניות ישנות חוזרות ומאיימות עלינו מהקבר, עם אותו דימוי של היד המתה שתיאר דב חנין שפשוט יוצאת מן האדמה ומושכת למטה למרות שברור לכולם שבמציאות של היום מצב התוכנית היה שונה לגמרי.

תמר זנדברג: לכן אני חושבת שתקדים פלמחים יפה כאן בצורה ברורה מאוד.

תמר זנדברג: את התוכנית הזאת צריך לעצור, את היזמים צריך לשפות, לפצות, להרחיק, יש הרבה מאוד אופציות, אבל קודם כול צריך להיות ברור לנו שתוכנית חוף אכזיב במתכונתה הנוכחית לא תצא לפועל.

תמר זנדברג: נקודה.

תמר זנדברג: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: בוקר טוב לכולם.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושב-ראש, אני מודה מאוד על הדיון החשוב ביותר בעניין הזה.

עבדאללה אבו מערוף: אדבר בקיצור.

עבדאללה אבו מערוף: כל האנשים כאן מכירים את האזור, את חוף אכזיב בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: אני נמצא שם הרבה פעמים באופן סדיר, כבר שנים רבות.

עבדאללה אבו מערוף: לא צריך להגיד כמה חשוב לנו כאזרחים לשמור על המקום הזה, על הטבע, להנאת כולם, גם כגן לאומי וגם בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: בקיצור, אסור לתת יד לכך ששם יבנו מבנים, אסור לתת יד להריסת אוצר הטבע הזה שהוא אוצר לכל הדעות.

עבדאללה אבו מערוף: מישהו אמר לי: נניח שיבנו שם דירות, נניח שבמצב הטוב ביותר, האידיאלי, יבנו שם גם דירות של דיור ציבורי.

עבדאללה אבו מערוף: גם את זה לא נאפשר בשום אופן.

עבדאללה אבו מערוף: אומר עוד יותר מזה.

עבדאללה אבו מערוף: לא אדבר עכשיו הרבה על פוליטיקה, אבל כן נדבר פוליטיקה.

עבדאללה אבו מערוף: כשהממשלה משרתת את ההון היא לא מתחשבת באזרח הפשוט.

עבדאללה אבו מערוף: היא יכולה להרוס גן לאומי, כל העניינים הם כבר אפס.

עבדאללה אבו מערוף: יש כסף – זה הכול.

עבדאללה אבו מערוף: מה עוד, אני לא יודע אם זה מצלצל לאוזני מי שמדבר על ביטחון, אבל נדבר על העניין הזה.

עבדאללה אבו מערוף: המקום קרוב לגבול, אבל כשיש הון גם זה בוודאי לא אכפת להם, גם לא חיים של אנשים, לא שלווה של אנשים ולא בריאות של אנשים.

עבדאללה אבו מערוף: התוכנית הזאת חייבת לא לצאת אל הפועל.

עבדאללה אבו מערוף: תודה ליושב-ראש שאכן נענה מהר לבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: אני בטוח שהאובייקטיביות שלו ישנה, כפי שאנחנו מכירים אותו, ושהתוכנית הזאת לא תצא אל הפועל ותיקבר לתמיד.

עבדאללה אבו מערוף: אסור שניתן יד לכך ששם תהיה בנייה.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

זוהיר בהלול: ראשית, אני מוחה נמרצות, למרות הסכם הפיוס בין ישראל ותורכיה, עדיין יש מישהו שמנמיך את הכיסאות פה ביד מכוונת.

זוהיר בהלול: נדמה לי שזה בדי-אן-אי של הישראלים...

זוהיר בהלול: אז אני מצטער שלמרות קומתי הגבוהה אני מצטייר בפניכם כאיש נמוך.

זוהיר בהלול: על כל פנים, אחד הנתונים המדהימים, אדוני היושב-ראש, שנגלו לנגד עינינו במהלך הדיונים המרתקים בוועדת הפנים והגנת הסביבה בראשותך הוא שמה שנותר לתושבים, לאזרחי מדינת ישראל, הוא ממוצע של בערך סנטימטר וחצי של חוף, או שני סנטימטרים.

זוהיר בהלול: באים וגוזלים וגודעים פעם אחר פעם בשיטת הסלאמי, בשיטת הטיפין-טיפין, באלגנטיות, במתן בסתר ליזמים, לטייקונים, וזה על חשבון משאבי הטבע במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: חבל לי.

זוהיר בהלול: אני לא רוצה להכביר מילים על מה שנאמר עד עכשיו, אבל אני חושב שמכאן אמורה לבקוע הזעקה האמיתית על כך שמטיבים עם אנשים על חשבון הטבע המקסים שנותר עדיין כחלקת אלוהים הקטנה שם בצפון בסמוך לביתי.

זוהיר בהלול: עוד נקודה חשובה מאוד שעדיין לא נאמרה עד היום, מר אמסלם, מתחת לאדמה מבעבעים לוחות טקטוניים של אזבסט שמאיימים להתפרץ בחמת זעם כדי לקטול את חייהם של אנשים שכל משאת נפשם היא לחיות כשאר האדם, 80-84 שנים בלי מחלות, למרות שיש פער בין הפריפריה ובין המרכז של 4.5 שנים.

זוהיר בהלול: אנחנו שם בצפון חיים 4.5 שנים פחות מחברינו הטובים שחיים בתל-אביב.

זוהיר בהלול: אז מה, להוסיף עוד 1,000 יחידות דיור בשכונה שמתחתיה מתלקחת תבערה בריאותית?

זוהיר בהלול: הרי אתה תמיד גם מדבר על העניין הזה.

זוהיר בהלול: כאן אני אומר את העמדה שלי, שאם יש את חוק החופים אי אפשר לתת לאנשים ליהנות מתוכנית ישנה.

זוהיר בהלול: החוק הזה בא להציל אבל גם בא לתת מענה למשאבי טבע במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

דוד אמסלם: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה.

אכרם חסון: בוקר טוב.

אכרם חסון: מפליא אותי שארגוני הסביבה לא המשיכו בעתירה אחרי התשובה שקיבלו מבית-המשפט ושוועדת התכנון לא עשתה כלום, לא עשתה שום שינוי.

אכרם חסון: ההזדמנות שנתן השופט הייתה ברורה מאוד, שצריך לחזור לתכנון ולבדוק איך אפשר להתאים את התוכניות לתכנון הקיים כיום.

אכרם חסון: לכן, אנשי ארגוני הסביבה, מדוע לא המשכתם בעתירה?

אכרם חסון: דבר שני, דיברתי עם שר האוצר, שהיום אחראי על התכנון.

אכרם חסון: הוא תומך במאבק התושבים והוא גם ממליץ ורוצה – אם זה אפשרי מבחינת החוק – להחזיר את זה לרשות התכנון ולהתאים את התוכניות לפי רצונם של התושבים וגם של חוקי התכנון החדשים.

דוד אמסלם: תודה רבה חבר הכנסת אכרם חסון.

דוד אמסלם: אני רוצה, ברשותכם, להעביר את רשות הדיבור לתום פישר מן הוועד להצלת חוף אכזיב, בבקשה.

<תום פישר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ותודה רבה גם לחברי הכנסת שיזמו את הדיון.

<תום פישר: אנחנו מודים לכם.

<תום פישר: הגענו עם אוטובוס מהצפון בלי מזגן.

דוד אמסלם: בלי מזגן – זה מטעמים אידיאולוגיים או כי התקלקל המזגן?

<תום פישר: התקלקל.

<תום פישר: הכנו מצגת קטנה שתראה את התוכנית, אבל חזרו על דברים אז אריץ אותה מהר יותר.

<תום פישר: לפני שאנחנו מתחילים אנחנו רוצים להראות לחברי הוועדה ולכל הנוכחים פה את חוף אכזיב, על מה אנחנו בעצם מדברים.

<תום פישר: חוף אכזיב הוא אחד החופים הכי יפים בארץ, שכולל לגונות מהממות ומפרצים.

<תום פישר: במהלך השנה פוקדים את החוף הזה אלפי אנשים שבאים מכל הארץ עד לצפון בגלל שהחוף הזה כל-כך נותן תחושה פראית.

<תום פישר: הוא פתוח, נעים להיות שם, הוא ממש פנינת היופי של הגליל המערבי, שלצערנו תוכנית בנייה מאיימת עליה.

<תום פישר: זה התשריט של התוכנית.

<תום פישר: בסך הכול מדובר בשטח של כ-300 דונם, 839 יחידות דיור למגורים, כש-70 מתוכן יחידות של צמודי קרקע, שזה מה שמסומן בצהוב בתוך התשריט, ו-750 יחידות דיור מלונאיות.

דוד אמסלם: דרך אגב, מה המרחק האמיתי מן החוף?

<תום פישר: קודם כול, מה זה אמיתי?

<תום פישר: השאלה מה זה חוף – בגאות או בשפל.

דב חנין: כולנו יודעים שהים ילך ויעלה.

דב חנין: אנחנו מדברים על עכשיו.

דוד אמסלם: נשאל לגבי הגאות.

<תום פישר: במקום הצר זה 100 מטרים ובמקום הרחב יותר זה 150 מטרים.

<תום פישר: היזמים אומרים שזה 200 מטרים.

<תום פישר: הם מתכוונים למגורים אבל בין המגורים לים יש עוד מרכז מסחרי שאמור להיבנות ובית מלון שכרגע לא נמצא.

דוד אמסלם: הבנייה היא במרחק 150 מטרים מחוף הים?

<תום פישר: בין 100 ל-150 מטרים.

דב חנין: נכון לעכשיו.

דב חנין: הים הולך לעלות במאה העשרים-ואחת.

<תום פישר: מצפון לתוכנית נמצא גן לאומי אכזיב, ממזרח נמצא אזור התעשייה של נהריה ומדרום נמצא מפעל "איתנית" לשעבר.

<תום פישר: תיכף אתייחס לסוגיות האלה.

<תום פישר: זה החוף.

<תום פישר: אתה יכול להתרשם מן האופי המיוחד שלו.

<תום פישר: זה שטח התוכנית.

<תום פישר: שם הולכת לקום שכונת מגורים הומה.

<תום פישר: זה גבול התוכנית, מה שמסומן באדום.

<תום פישר: גן לאומי נושק לתוכנית.

דוד אמסלם: התוכנית יושבת על גן לאומי?

<תום פישר: אסביר.

<תום פישר: יש תוכנית מפורטת לגן לאומי, שזה מה שאני מציג לכם כרגע, ויש תוכנית מ-2008 שמכריזה על עוד 81 דונם, כפי שדב חנין ציין, שהיא לא קיבלה תוקף אף פעם כי היא לא חלה בדיעבד.

דוד אמסלם: אז כרגע זה לא יושב על גן לאומי.

דוד אמסלם: אני רוצה את הפרטים.

דוד אמסלם: אני איש של פרטים.

<תום פישר: אני מציג לך את הפרטים.

<תום פישר: אענה על כל שאלה שתשאל.

<תום פישר: בעיקרון אנחנו טוענים שאמנם תישאר הגישה לחוף, זה גם מה שהיזמים כל פעם טוענים, שהגישה לחוף לא נחסמת וכולי, היא באמת תישאר, אבל כל החוף יאבד את האופי שלו.

<תום פישר: שכונת מגורים הומה כזו מוסיפה עוד אלפי כלי רכב.

דוד אמסלם: אתה אומר בעצם שהאופי של החוף ישתנה.

<תום פישר: ייהרס, לא ישתנה.

<תום פישר: לדעתנו זה ייהרס כי שכונת מגורים על חוף כל-כך מיוחד- - -

דוד אמסלם: אופי לא נהרס, אופי זה דבר שמשתנה.

<תום פישר: שכונת מגורים הומה של כמעט 1,000 יחידות דיור ובתי מלון, שבאים אליה מכל הארץ, תגרור תאורה וכלי רכב.

דוד אמסלם: מה היה בשטח הזה קודם?

<תום פישר: לפני שנת 1994, אז היה שינוי ייעוד, היה שם מפעל תעשייה, מפעל "דלתא", שנמצא בצד הכי מזרחי של התוכנית, הכי רחוק מן החוף, והייתה לו השפעה פחותה.

<תום פישר: אנשים לא יודעים שהיה שם מפעל.

<תום פישר: לשכונת מגורים ישימו לב.

<תום פישר: לא אחזור על ציר הזמן כי פירטו את זה.

<תום פישר: רק אתייחס לבית-המשפט.

דוד אמסלם: התוכנית המאושרת היא משנת 1994?

<תום פישר: כן.

<תום פישר: היא אושרה לפני 22 שנים.

<תום פישר: בית-המשפט קיבל החלטה אמיצה מאוד.

<תום פישר: בית-המשפט, למי שמכיר, לא מתערב בהליכי תכנון בדרך כלל, ופה הוא הנחה את הוועדה המחוזית לקיים דיון חוזר ולבחון התאמות רלוונטיות.

<תום פישר: לצערנו הוועדה התעלמה.

<נעמי וייל: יש פסק-דין של בית-המשפט העליון.

<תום פישר: יהיה לך זמן לדבר.

<תום פישר: יש פסק-דין של בית-המשפט העליון שדחה את הערעור של היזמים.

<תום פישר: אני מתייחס גם לזה.

דוד אמסלם: אני מבקש מכם לא להתפרץ בדיון כי זה לא מקדם אותי לשום מקום.

דוד אמסלם: אתן את זכות הדיבור גם לנציגים האחרים.

<תום פישר: ההחלטה של הוועדה המחוזית, לצערנו, ברוב של 5 מול 4, היא חטא.

<תום פישר: היא מתעלמת מכל השינויים של הנורמות שקרו מאז.

<תום פישר: היא מייחסת הרבה-הרבה יותר משקל לזכויות היזמים והרבה פחות משקל לאינטרס הציבורי.

<תום פישר: בסך הכול אנחנו מדברים פה על איזון.

<תום פישר: הוועדה נדרשה לאזן, לעשות משחק של איזונים בין אינטרס ציבורי לשמירה על החופים ובין זכויות היזמים.

<תום פישר: פשוט המאזניים נטו בצורה קיצונית לזכויות היזמים.

<תום פישר: כפי שנעמי וייל ציינה, היה ערעור של היזמים על פסק-הדין הזה והערעור נדון בבית-המשפט העליון על-ידי השופטת חיות והוא נדחה.

<תום פישר: השופטת חיות קבעה גם היא שכאשר יש תוכנית שמנוגדת בצורה קיצונית למצב הסטטוטורי שמאושר היום יש אפשרות לבחון בה שינויים.

<תום פישר: נכון להיום היזמים התחילו כבר לשווק דירות.

<תום פישר: אין להם היתרי בנייה ולכן זה לא מכירה עד הסוף, זה מין מכירה על תנאי.

<תום פישר: תתקנו אותי, אולי בזה אני טועה, אבל זה מה שאנחנו יודעים.

<תום פישר: אנחנו יודעים שאין היתרי בנייה.

<תום פישר: לא אחזור על השינויים שחלו בנורמות התכנון.

<תום פישר: דב חנין פירט את זה יפה מאוד.

<תום פישר: תמ"א 35, שמראה איך התוכנית נמצאת רובה בתוך המרקם החופי, שזה רמת השיפור הגבוהה; תמ"מ 2 שינוי 9, זה הגן הלאומי שמוכרז.

<תום פישר: הפואנטה היא שכל התוכניות הללו מראות את החשיבה העכשווית: לשמור על עורף החוף של הלגונה.

<תום פישר: אפשר לראות שמהלגונה למטה זה כבר מרקם עירוני, אבל דווקא התוכנית הזאת לא.

דוד אמסלם: אני רוצה לשאול אותך שאלה מקצועית או עקרונית.

דוד אמסלם: הרי אין מחלוקת על נושא בעלות הקרקע, הסטטוטוריקה מול הקרקע.

דוד אמסלם: התוכנית היא משנת 1994, זה לא תוכנית ישנה.

דוד אמסלם: רוב התוכניות שבונים אותן היום או בנו אותן בעשור האחרון הן מן השנים הללו.

תמר זנדברג: בהקשר של חופים זה כן.

דוד אמסלם: אני מדבר באופן כללי.

דוד אמסלם: אני שואל אותך שאלה.

דוד אמסלם: האם הבקשה היא לבטל לגמרי את התוכנית או לעשות בה שינויים?

<תום פישר: בשקופית האחרונה מופיע מה שאנחנו מבקשים, אגיע לזה.

<תום פישר: בעיות נוספות – אעבור על זה בקצרה – השכונה הזאת מנותקת מהמרחב העירוני של נהריה.

<תום פישר: אפשר לראות, היא מסומנת בצהוב.

<תום פישר: זה יוצר התבססות על רכב פרטי, ריחוק ממוסדות ציבור ומשירותים עירוניים.

<תום פישר: לדעתי האישית היא לא תורמת לעיר נהריה בשום אופן.

<תום פישר: היא צמודה, במרחק של 40 מטרים, למפעלי התעשייה שנמצאים ממזרח לה, למפעל "חגלה".

<תום פישר: לפי המשרד להגנת הסביבה – שאשמח אם יתייחס – יש חוות דעת שמוֹרות שאי אפשר לגור ליד המפעלים.

דוד אמסלם: אני מניח שזה לא הזווית שממנה אתה בא.

דוד אמסלם: אתה בא מהזווית של השמירה על החוף.

<תום פישר: אכן כן.

<תום פישר: אזור מוכה אזבסט.

<תום פישר: זה גם נושא סביבתי.

<תום פישר: אי אפשר לנתק בין השניים.

<תום פישר: 350 מטרים מדרום לתוכנית נמצא מפעל "איתנית", שעדיין נמצא שם נטוש, שהפסיק את העבודה שלו בשנת 2000, אבל עד אז הוא קבר פסולת אזבסט מסביב.

<תום פישר: רק אספר, בחודש ינואר יצא מסמך של המשרד להגנת הסביבה שאומר: בשטח התוכנית אין אזבסט.

<תום פישר: 3 חודשים לאחר מכן, בחודש אפריל נמצאו 38 טון אדמה עם אזבסט שפונתה מהאזור.

<תום פישר: אנחנו טוענים – זה על בסיס דעת מומחים – שאי אפשר יהיה לנקות את האזור הזה כי הוא באמת האזור הכי מוכה באזבסט במדינה.

<תום פישר: זה המפעל.

<תום פישר: ועומס תחבורתי.

<תום פישר: כל התוכנית הזאת מתבססת על כביש 4.

<תום פישר: הממשלה כבר מכירה, היו אין-ספור פניות למשרד התחבורה על העומסים שיש באזור.

דוד אמסלם: על כמה יחידות בינוי מדובר שם?

<תום פישר: 839 יחידות דיור ועוד 750 יחידות של בתי מלון.

<תום פישר: המאבק החל כבר בשנת 2010.

<תום פישר: עם רכישת הקרקע נשלח מכתב ליזמים על-ידי רחל כרם, שיושבת לצדי, וארגון "אדם טבע ודין", שמזהיר אותם מפני זה שמדובר בתוכנית ישנה – כל הטיעונים שעכשיו פירטתי.

<תום פישר: הם שכרו עורכת-דין שמתמחה בתכנון ובנייה וסביבה.

<תום פישר: זה היה המענה שלהם.

<תום פישר: הפגנות מחאה התקיימו בשנים 2013, 2014, 2015 ו-2016 בהשתתפות מאות אנשים.

<תום פישר: אתם רואים כאן קצת מן הצילומים.

<תום פישר: עמוד הפייסבוק של המאבק מונה יותר מ-9,400 תומכים.

<תום פישר: אלפים חתמו על עצומה ושלחו מכתבים למייל האישי של אורי אילן, שיושב פה לצדנו, ובפסח האחרון הקמנו מאהל מחאה.

<תום פישר: עכשיו אני מגיע לפואנטה, מה אנחנו מבקשים.

<תום פישר: ראשית, אנחנו מבקשים מן הוועדה להוציא קריאה ברורה לעצור את התוכנית כפי שהיא היום, כי כולנו מבינים שהיא לא מתאימה – לא תכנונית, לא סביבתית, בשום פנים ואופן.

<תום פישר: לעצור אותה.

<תום פישר: הדבר השני שצריך לעשות הוא לקרוא לשר האוצר, שהוא גם השר להגנת הסביבה וגם אחראי על מינהל התכנון, לכנס את ועדות התכנון שוב ולייצר מהלך שיביא לצמצום – אני לא מדבר על ביטול כי אנחנו מבינים שאנחנו כבר בשלב מאוחר וזכויות ניתנו – לצמצום הפגיעה בחוף.

<תום פישר: הצענו שתי חלופות לאורך כל הדרך.

<תום פישר: הראשונה, את זה הציעה הוולחו"ף, להרחיק את הבנייה מקו המים תמורת הוספת זכויות בנייה בחלק המזרחי של התוכנית.

<תום פישר: כלומר, רחוק אבל גבוה יותר.

<תום פישר: מבחינת היזמים זה אומר להפקיד תוכנית חדשה.

<תום פישר: הם לא רוצים לקחת את הסיכון.

<תום פישר: אני חושב שפה אנחנו כמדינה צריכים לעזור להם לעזור לנו.

<תום פישר: הבחינה בוועדות התכנון, שלא הייתה, צריכה להגיע גם לוולחו"ף, כי היא הגורם המוסמך לבדוק תוכניות בחוף ולא לוועדה המחוזית שדנה בתוכנית.

<תום פישר: החלופה השנייה היא, לכל הפחות לשמור על 81 הדונם, שהם באמת השטח הערכי במיוחד, שהוא העורף של הלגונה, לשמור עליו ולהגיש תוכנית מפורטת לגן לאומי, שירחיב את גן לאומי אכזיב.

<תום פישר: זה המעט שאפשר לעשות.

דוד אמסלם: זה 81 דונם מתוך כמה?

<תום פישר: מתוך ה-300 דונם של התוכנית.

<תום פישר: אני חייב להגיד משפט אחד אישי לסיום.

<תום פישר: אם נצא מכאן בהחלטה שמאוחר מדי או שאין סיכוי או דברים כאלה, לא רק שנאבד את החוף אלא נאבד גם את האמון במוסדות התכנון וביכולת של המדינה לדאוג לאינטרס הציבורי של האזרחים.

דוד אמסלם: זה בעיה שלך כבר.

דוד אמסלם: תודה רבה.

<תום פישר: יש פה עוד חבר'ה שבאו מנהריה וגם הם אומרים אותם דברים.

דוד אמסלם: כשאתה אומר לי שנאבד את אמון הציבור – אתה כאילו מציב לי פה משהו סמוי, שאני לא אוהב אותו.

דוד אמסלם: אבל לא חשוב.

<תום פישר: לא סמוי.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: עד עכשיו דיברת מצוין, טענת מצוין.

דוד אמסלם: המשפט האחרון לדעתי לא במקום.

דוד אמסלם: אורי אילן, יושב-ראש הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה במחוז הצפון, בבקשה.

<אורי אילן: אני פה קצת במצב מוזר.

<אורי אילן: אני רוצה להקדים ולהגיד, אין דבר אחד, ולו פסיק, כפי שאולי השתמע מהדוברים כאן, שהוועדה המחוזית פעלה בו בניגוד לחוק.

<תום פישר: לא טענו דבר כזה.

<אורי אילן: היו רמזים כאילו- - -

יעל כהן-פארן: לא שקלתם את החקיקה העדכנית בנושא.

יעל כהן-פארן: זה מה אמרנו.

יעל כהן-פארן: לא נעניתם לרוח החקיקה.

יעל גרמן: לא נעניתם לבית-המשפט.

תמר זנדברג: כל משפט מיותר.

תמר זנדברג: דבר לגופו של עניין.

תמר זנדברג: לא נאמר: בניגוד לחוק.

תמר זנדברג: אנחנו מדברים על האינטרס הציבורי, זה תפקידנו.

תמר זנדברג: תראה לנו שגם אתה מייצג את האינטרס הציבורי.

תמר זנדברג: ההערה הזאת ממש מיותרת.

<אורי אילן: למה היא מיותרת?

<אורי אילן: נאמר שכאילו הוועדה המחוזית פעלה בניגוד לחוק.

תמר זנדברג: אף אחד לא אמר את זה.

תמר זנדברג: תמשיך הלאה.

תמר זנדברג: חבל על הזמן.

תמר זנדברג: תן תשובות נורמליות.

תמר זנדברג: מי אמר שהוועדה המחוזית פעלה בניגוד לחוק?

דוד אמסלם: חברת הכנסת זנדברג, אני מבקש שלא תפריעי לדיון.

דוד אמסלם: יש לנו עוד 20 דקות, בואו נמצה אותן נכון.

דוד אמסלם: דרך אגב, גם אם הוא אומר דברים שמרגיזים אתכם.

<אורי אילן: אני לא חושב שזה כל-כך מרגיז.

דוד אמסלם: תגיד מה שאתה רוצה.

דוד אמסלם: אף אחד לא יפריע לך פה, גם אם כל מה שאתה אומר לא נכון.

<אורי אילן: תודה, אדוני.

<אורי אילן: אשתדל לדייק.

<אורי אילן: הדבר השני, הוועדה בעצם אף פעם לא דנה בתוכנית עצמה על זכויותיה.

<אורי אילן: היא דנה במה שהיא התבקשה לדון, שזה בתשריט, בתוכניות בינוי, אבל בעצם בפני הוועדה המחוזית אף פעם לא הייתה אופציה לדון בתוכנית, אם היא תהיה או לא תהיה.

<אורי אילן: התוכנית שנדונה בשנת 1994 על-ידי אבותינו-קודמינו באה להחליף תוכנית של אזור תעשייה.

<אורי אילן: כל האזור הזה היה אזור תעשייה.

<אורי אילן: מה שראינו עכשיו, שנשארו חלקים, כל האזור היה מיועד לתעשייה.

<אורי אילן: אני מניח שכאשר הם בדקו חלופות בזמנו הם חשבו שנכון יותר שיהיו שם מגורים ותיירות ומסחר, זה עדיף על פני אזורי תעשייה.

<אורי אילן: אבותיהם חשבו שזה המקום הכי טוב לאזור תעשייה, בצפון העיר.

<תום פישר: אנחנו חושבים שזה אזור מתאים למרחב הציבורי.

<אורי אילן: רק רגע, אני לא הפרעתי לך.

יעל כהן-פארן: אתה כן הפרעת, אבל לא משנה.

דוד אמסלם: אתם רוצים שאנעל את הדיון ואלך?

דוד אמסלם: יש לי מספיק מה לעשות.

דוד אמסלם: אני יזמתי את הדיון לפי הבקשה שלכם, אני רואה חשיבות גדולה בדיון.

דוד אמסלם: אני מבקש לא להפריע.

<אורי אילן: אני אומר את זה דווקא בידידות, יש לי הרבה הערכה לתום פישר ולחברים שלו.

<אורי אילן: נתנו להם הזדמנות להופיע בפני הוועדה המחוזית ושמענו אותם.

דוד אמסלם: הזמן שלנו מצומצם.

דוד אמסלם: אנא תגיע לעניין.

<אורי אילן: אין פה שני צדדים.

דב חנין: אז לא דנתם.

דב חנין: הורי-הורינו, סבי-סבינו מתישהו דנו.

דב חנין: מה עושים היום?

<אורי אילן: באו לפנינו לחצים משני הצדדים, כמעט אפשר להגיד אפילו תרתי משמע.

<אורי אילן: מצד מזרח כלפי מערב המפעל שנמצא שם, שככל שהמגורים סמוכים אליו כך המשרד להגנת הסביבה מחייב אותו ליותר מערכות הגנה ולעשות כל מיני דברים כדי לאפשר את המגורים, וקו החוף מצד מערב למזרח.

<אורי אילן: הוועדה הייתה צריכה לשקול את הרע בכל העולמות או את הטוב בכל העולמות, כל אחד לפי השקפתו, ובסופו של דבר רוב מה שנאמר פה בעצם אנחנו כבר עשינו.

<אורי אילן: זאת אומרת, בתיאום עם היזמים העברנו את רוב הזכויות לצד המזרחי של התוכנית, צמוד למפעל.

<אורי אילן: בעצם רוב הנטל כרגע, לא הורדנו כמלוא הנימה מן ההנחיות של המשרד להגנת הסביבה ולא ויתרנו בשום דבר שקשור בהסדרי תחבורה.

<אורי אילן: אגב, משרד התיירות שמופיע פה בין המתנגדים, נציגת השר בוועדה נמצאת פה והיא יכולה לדבר בשם עצמה.

<אורי אילן: היא התנגדה לתוכנית מפני שעדיין אנחנו מתלבטים איך לממש את הזכויות של התיירות.

<אורי אילן: היא התנגדה משום שלא הסכמנו עדיין לשני המגדלים של התיירות שם.

<אורי אילן: אז להציג אותה כאילו היא מתנגדת בגלל החוף?

<אורי אילן: אבל היא פה והיא יכולה לדבר בשם עצמה, אני יכול להעיד על כך.

יעל גרמן: מדוע לא הרחבתם את הקו הכחול?

<אורי אילן: לא יכולנו להרחיב את הקו הכחול.

<אורי אילן: זה לא היה בסמכותנו.

<אורי אילן: פסק-הדין ביקש מאתנו לעשות בדיוק את זה.

דוד אמסלם: את האיזונים הפנימיים.

<אורי אילן: לנסות להסדיר- - -

דוד אמסלם: את הקו הכחול אתה לא יכול להזיז, אבל תענה לגבי הטענה של תום פישר.

דוד אמסלם: הוא אמר שהשאלה היא אם אפשר לקחת את הזכויות ולהעביר אותן.

דוד אמסלם: אני הבנתי את הסיפור.

<אורי אילן: למקום אחר?

<אורי אילן: אני לא יודע.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת.

דוד אמסלם: האם במסגרת הקו הכחול של התוכנית אפשר להעתיק את זכויות הבינוי לצד המזרחי יותר?

דוד אמסלם: הוא שואל אם אפשר לעשות את זה יותר.

<תום פישר: עדיין הבנייה היא עד הקו הכחול.

<קריאה: לא הכנסתם שום שינוי.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר זכויות הבנייה חשובות ליזמים.

דוד אמסלם: השאלה אם אפשר את 300 הדונם, שזה שטח גדול, לדחוק אחורה לכיוון מזרח, גם אם זה בא על חשבון הגובה.

דוד אמסלם: הרי כרגע אתה מנסה לצמצם את מה שאתה יכול, כפוף לאילוצים הקיימים שאתה יורש אותם.

<אורי אילן: אני רוצה להזכיר לך, אתה יודע טוב מאוד, אדוני, וכל החברים יודעים, דובר פה על נהריה, זה גם השכונה הצפונית שלה, המיקום הגיאוגרפי שלה ברור.

<אורי אילן: יש גבול עד כמה אנחנו יכולים לעלות לגובה.

תמר זנדברג: זה לא קרוב בכלל לנהריה.

דוד אמסלם: אני כרגע לא בא לדון על התוכנית.

דוד אמסלם: לפעמים אני מקיים פה דיון כדי שאתם תדברו ביניכם פה.

דוד אמסלם: אתה אומר, בגדול: עשינו את זה ויכול להיות שיש אופציה שאפשר לבחון את זה שוב מחדש.

<אורי אילן: יותר מזה, אדוני, בישיבה האחרונה של הוועדה המחוזית, שהיו בה תום פישר וגם נציג היזמים, הפצרתי בהם לדבר בינם ובין עצמם ולבדוק עוד פעם, אולי אפשר לעשות משהו כזה.

<אורי אילן: אנחנו כמוסד תכנון בוודאי לא נתנגד לזה, להיפך, אני מציע את שירותיי.

<יצחק דה לנגה: למה צריך לבנות על קו הים?

דוד אמסלם: יצחק דה לנגה, אני עומד להוציא אותך.

<יצחק דה לנגה: אפשר לשאול שאלה?

דוד אמסלם: לא.

<אורי אילן: אני מבקש להעיר עוד הערה חשובה.

<אורי אילן: בימים אלה מופקדת תוכנית המתאר הכוללנית של הערים.

<אורי אילן: תוכנית המתאר הכוללנית אושרה בוולחו"ף ובוולנת"ע והיא נמצאת כרגע בשימוע להתנגדויות.

<אורי אילן: התוכנית הזאת נמצאת בתוך תוכנית המתאר המופקדת והיא תואמת לה, והייתה ועדת היגוי.

<אורי אילן: אם מדברים על ציבור – ויש לי המון כבוד לציבור המתנגדים, אני לומד מהם המון – אבל הציבור בנהריה לא- - -

דוד אמסלם: אני לא רוצה להיכנס לשאלה האם זה עומד במסגרת תוכניות מתאר, הנחיות וכולי.

דוד אמסלם: עזוב.

דוד אמסלם: אני רוצה להתמקד בעניין הזה.

<אורי אילן: זה נידון במסגרת תוכנית המתאר.

דוד אמסלם: תוכנית המתאר היא דבר יותר כוללני.

דוד אמסלם: אני מניח שהיא לא נכנסת לתכנון מפורט לגבי 300 הדונם.

דוד אמסלם: קודם כול אני מבין ממך שאפשר לעשות reshuffle קטן- - -

<אורי אילן: נציג היזמים הסכים לבדוק.

<נעמי וייל: לא.

<תום פישר: הוא אמר את זה בוועדה וגם דיברתי אתו לאחר מכן.

דוד אמסלם: יש לי שאלה קטנה, ברשותכם, לגבי שמורת הטבע שם.

דוד אמסלם: אתם אומרים שיש הכרזה על שמורת הטבע באזור?

<תום פישר: זה לא הכרזה.

<תום פישר: נמצא פה נציג של רשות הטבע והגנים שיכול לענות על זה.

דוד אמסלם: מה המצב שם?

<גיל בן נון: אסביר.

<גיל בן נון: ראו את זה בשקף.

<גיל בן נון: אני מרשות הטבע והגנים.

<גיל בן נון: לגן הלאומי יש תוכנית מאושרת מלפני עשרות שנים שלא חלה על תחום תוכנית הבנייה.

<גיל בן נון: במסגרת תוכנית המתאר המחוזית משנת 2005, היא מאוחרת לשתי התוכניות האלה, שטח הגן הלאומי הורחב, כאשר תוכנית המתאר המחוזית קובעת במפורש שהיא לא פוגעת בתוכניות מאושרות.

<גיל בן נון: ולכן יש פה איזו אמירה, הצהרת כוונות של המדינה ברמה של תוכנית מתאר מחוזית, שעורף השטח הזה צריך להיות גן לאומי, מבלי שהיא יכולה לשנות את התוכנית המאושרת שחלה שם.

דוד אמסלם: אז למה סתם להצהיר הצהרה שאין לה שום משמעות?

<גיל בן נון: אגיד למה.

<גיל בן נון: קודם כול, תוכנית המתאר המחוזית נדונה במשך שנים רבות מאוד.

<גיל בן נון: יש פה גם שאלות של רזולוציה, אבל לא רק רזולוציה, יש פה גם עניין של תיירות.

<גיל בן נון: במסגרת התוכנית לקחו שטחים בתוך הגן הלאומי המאושר ואמרו: שם בעתיד תהיה תיירות, ושטח הגן הלאומי הורחב.

<גיל בן נון: חשוב להבין, גם תוכנית המתאר של נהריה, שכרגע אורי אילן הזכיר, וגם התוכניות – דרך אגב, תוכנית המתאר פשוט סימנה את המתחם על-פי תוכנית מאושרת, היא לא נכנסה לזה.

דוד אמסלם: היא עיצבה מצב קיים.

<גיל בן נון: נכון.

<גיל בן נון: עד ההחלטה של בית-המשפט המחוזי בעקבות ההליך שהתקיים שם עם "חגלה" כולנו אמרנו: אין מה לעשות, התוכנית מאושרת, לא פוגעים בזכויות.

<גיל בן נון: לכן גם בדיונים בשנת 2011 כאשר אושרה תוכנית הבינוי בוועדה המחוזית הצענו כבר אז ליזמים את אותו רעיון, להתרחק לקו 300 המטרים ולקחת את הזכויות, אפילו להגדיל את הזכויות, לתת להם יותר זכויות אבל מעבר לתחום הסביבה החופית.

<גיל בן נון: ואז אלכס שפול, שהיה מתכנן המחוז, אמר: "לא ניגע בתוכנית מאושרת.

<גיל בן נון: אם נפרום אותה לא נגיע לשום מקום.

<גיל בן נון: "

<קריאה: אמרת שהצעתם ליזמים.

<קריאה: מה היזמים אמרו?

<נעמי וייל: תשמעו את באת כוח היזמים.

תמר זנדברג: במדינת ישראל אף פעם לא יודעים לעשות משהו טוב.

<גיל בן נון: הם נמצאים פה.

<גיל בן נון: הם היו גם בשנת 2011.

<גיל בן נון: מה שהשתנה זה אותה החלטה של בית-המשפט המחוזי, שבעצם נתנה איזשהו פתח להגיד שאפשר לעשות כאן שינויים.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: יש לי עוד שאלה אחת לאורי אילן.

דוד אמסלם: אחרי ההחלטה של בית-המשפט האם עשיתם משהו בעניין?

דוד אמסלם: קראתם להם?

דוד אמסלם: ניסיתם לשנות קצת מהתכנון?

דוד אמסלם: או שלא נעשה כלום?

<אורי אילן: היה דיון ויש סיכום של 4-8 עמודים של החלטות הוועדה.

<תום פישר: החלטות שלא מתייחסות למגמות של החקיקה החדשה.

<עופר גוט: ההחלטה הותקפה עוד פעם בבית-המשפט, ובהמלצת בית-המשפט בסופו של דבר גם העותר חזר בו, הגיע להסכמות עם היזמים ומחק את עתירתו.

<תום פישר: זה היה מפעל "חגלה".

<תום פישר: זה לא הארגונים הסביבתיים.

<עופר גוט: "אדם טבע ודין" היה צד לדיון בבית-המשפט המחוזי.

<תום פישר: נכון, אבל המחלוקת בדיון לא הייתה על הנושאים שאנחנו מעלים כרגע אלא על הממשקים בין- - -

דוד אמסלם: אני לא רוצה להיכנס כעת לפלפולים המשפטיים.

דוד אמסלם: זה לא הסיפור.

דוד אמסלם: הסיפור הוא גם לא מה פסק השופט בסוף.

דוד אמסלם: השאלה היא אם מה שהקריאו כאן – הרי השופט מתייחס לאיזו בעייתיות ומבקש: "חבר'ה, עזבו עכשיו זכויות, עזבו הכול, יש פה איזו בעייתיות, אולי תיכנסו עוד פעם ותמצאו לה פתרון.

דוד אמסלם: " זה מה שהוא אמר לכם.

דוד אמסלם: אז מה עשיתם?

<עופר גוט: זה מה שניסינו.

<עופר גוט: ניסינו לראות איך מזיזים זכויות.

דוד אמסלם: האם קראתם ליזם, נפגשתם אתו, אמרתם לו: הזכויות שלך מתפרשות על פני כל השטח, אז בואו אולי ניקח אותן יותר מזרחה, ניתן לכם אולי קצת יותר זכויות, אולי ניתן לכם זכויות במקומות אחרים בארץ?

דוד אמסלם: אולי יצאתם מן הקופסה בחשיבה?

<עופר גוט: הוועדה המחוזית לא יכולה להעניק זכויות לאדם במקום אחר, אין לה זכויות לתת.

דוד אמסלם: אבל אתם מבינים שיש פה איזה אירוע שחורג מן האירוע הרגיל.

דוד אמסלם: אני שואל.

דוד אמסלם: לפעמים חושבים גם מחוץ לקופסה.

<עופר גוט: אכן בהסכמת היזם הוסכם שהבנייה תתחיל מדרום ותיצמד מזרחה ככל האפשר כדי למנוע.

<עופר גוט: אגב, אני מבקש לומר גם, התוכנית שאושרה בשנת 1994 לא החלו ביישומה רק היום.

<עופר גוט: היישום התחיל כבר בשנת 1999.

<עופר גוט: חלקים מן התוכנית יושמו החל משנת 1999.

דוד אמסלם: באיזה מובן?

<עופר גוט: נבנה מבנה מגורים.

<תום פישר: לא נכון.

<תום פישר: נבנה מבנה לתיירות והוא פשט את הרגל.

<תום פישר: יש שם מבנה למגורים שהיה אמור להיות בית מלון, פשט את הרגל ועכשיו הוא בית דירות ש"תקוע" בכניסה לחוף.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: אין שום בעיה, כשהחבר'ה מתעוררים השאלה היא לגבי המאסות.

דוד אמסלם: אם היה נבנה שם מהר מאוד עוד בניין אחד אני מניח שלא היו פה דיון.

<עופר גוט: בזמנו החברה להגנת הטבע התנגדה גם למבנה הזה שנבנה והעתירה שהוגשה לבית-המשפט נדחתה.

תמר זנדברג: זה היה לפני שנחקק חוק החופים.

דוד אמסלם: עו"ד נעמי וייל, נציגת היזם, בבקשה.

תמר זנדברג: אני לא מצליחה להבין על מי אתם מגנים.

תמר זנדברג: אתם ועדה מחוזית.

תמר זנדברג: נכון?

תמר זנדברג: הבנו טוב מאוד.

תמר זנדברג: אני קצת מבינה את האמירה של האזרחים שמסתכלים ורואים שאין על מי לסמוך, כי אתם אלה שמייצגים אותנו, את מדינת ישראל.

<נעמי וייל: אני מקווה שתרבות הדיבור של חברי הכנסת תהיה מכובדת, שלא יהיו צעקות.

יעל כהן-פארן: ההערה הזאת לא במקום.

דוד אמסלם: קודם כול, בדרך כלל אנחנו מתנהגים בסדר.

דוד אמסלם: לא צריך לתת לנו ציונים.

<נעמי וייל: לא לכם, אבל לקריאות הביניים.

<נעמי וייל: אני מבקשת להציג את הדברים בקיצור.

<נעמי וייל: כפי שהזכיר יושב-ראש הוועדה המחוזית, השטח עד שנת 1994 היה אזור תעשייה שסבל בשלהו מהזנחה גדולה מאוד של מבנים רעועים ובִּיצה.

<נעמי וייל: כל הקרקע הייתה מזוהמת עם שלוליות של בִּיצה ואף אחד לא רצה לגעת בשטח הזה למרות שהחליטו אז לפתח אותו כאזור להרחבת המגורים בנהריה.

תמר זנדברג: אתם בכלל מפריחי השממה.

תמר זנדברג: ..

<נעמי וייל: אף אחד לא רצה להתעסק עם זה.

<נעמי וייל: כל ארגוני הסביבה, החברה להגנת הטבע, שהייתה אז עדיין פעילה.

<נעמי וייל: עמותת "אדם טבע ודין" עדיין לא הייתה פעילה אבל החברה להגנת הטבע הייתה פעילה.

<נעמי וייל: כאשר יזם ראשון הגיש תוכנית בינוי לגבי השטח הם הגישו עתירה מנהלית, שנדונה בחיפה ב-1998 ובית-המשפט, שכולנו מכבדים את ההחלטות שלו, גם אם חולקים עליהן, קבע שנספח הבינוי הוא חוקי, התוכנית חוקית, והוציאו היתרי בנייה שמכוחם נבנה מבנה אחד והושלם וההמשך נזנח כי החברה נקלעה לקשיים.

<נעמי וייל: נקודת הזמן שאני חושבת שהייתה זו שהציבור צריך היה להתעורר היא לפני שנת 2010.

<נעמי וייל: אף אחד מן התושבים לא התנגד, לא הייתה שום פנייה.

<נעמי וייל: החברה להגנת הטבע לא פנתה לבית-המשפט העליון, לא יזמה שינוי.

<תום פישר: הייתה פנייה ב-2010.

תמר זנדברג: מה אתם כיזמים עושים?

תמר זנדברג: מה הנכונות שלכם?

דוד אמסלם: חברת הכנסת זנדברג, אוציא אותך.

דוד אמסלם: מספיק.

דוד אמסלם: אני רוצה לתת לה שתי דקות בדיוק.

דוד אמסלם: אני צריך לנעול את הישיבה.

דוד אמסלם: בבקשה לא להפריע.

תמר זנדברג: אז שתדבר לעניין.

דוד אמסלם: את דיברת לעניין ואף אחד לא הפריע לך.

<נעמי וייל: בקיצור, אף אחד לא עשה כלום.

<נעמי וייל: באו יזמים וביקשו לברר אם יש להם יכולת לפתח.

<נעמי וייל: הייתה ישיבה של הוועדה המקומית והיא דנה בעניין.

<נעמי וייל: לפי ההלכה הפסוקה התוכנית שאושרה ב-1994 הוכרה גם על-ידי כבוד השופט סוקול בבית-המשפט המחוזי כתוכנית בת-תוקף.

<נעמי וייל: אנחנו כמדינת חוק מכבדים את הוראות החוק.

<נעמי וייל: גם חוק שמירת הסביבה החופית לא חל באופן רטרואקטיבי, גם תמ"א 35 לא חלה באופן רטרואקטיבי, וגם בתמ"מ 5 תיקון מספר 9 שהרחיב את הגן הלאומי קבע שכל התוכניות תקפות – ואני שמחה שלפחות נציג אחד העמיד דברים על דיוקם.

<יעל דורי: אף אחד לא אמר שזה לא נכון.

<נעמי וייל: כל המתנגדים חוזרים לפסק-הדין של השופט סוקול.

<נעמי וייל: מה אמר השופט סוקול?

<נעמי וייל: "התוכנית תקפה, אבל לאור השינויים שחלו אני מורה למוסדות התכנון לשקול מחדש את הרלוונטיות של התוכנית".

<יעל דורי: ולא עשיתם את זה.

<נעמי וייל: היזם הגיש ערעור לבית-המשפט העליון, אבל לפני שהערעור נדון ועדות התכנון מיהרו לבצע את הוראות פסק-הדין של כבוד השופט סוקול.

<נעמי וייל: גם הוועדה המקומית וגם הוועדה המחוזית קיימו דיון והזמינו את הצדדים.

<נעמי וייל: בית-המשפט לא אמר להזמין את הצדדים.

<נעמי וייל: הם פעלו מעבר לחובתם.

יעל כהן-פארן: למה לא היה דיון בוולחו"ף?

דוד אמסלם: אל תעני לה.

דוד אמסלם: תדברי אתי.

<נעמי וייל: גם הוועדה המחוזית הזמינה את "אדם טבע ודין" למרות שבית-המשפט העליון בפרוטוקול של הדיון – ואגיש לך אותו עם פסקי-הדין – אמר שהוא לא מבין מדוע זה נכנס פתאום בשלב הזה.

<נעמי וייל: כי מי הגיש את העתירה?

<יעל דורי: היינו ידידי בית-המשפט.

תמר זנדברג: זה לא בית-משפט פה.

תמר זנדברג: אני לא מבינה מה הוא הדיון המשפטי הזה.

<נעמי וייל: כבוד היושב-ראש, העתירה נגד התוכנית לא הוגשה- - -

יעל גרמן: השאלה האם הם מוכנים ללכת לקראת.

תמר זנדברג: שיגידו לנו מה הם מוכנים לעשות למען האינטרס הציבורי.

<נעמי וייל: כאשר כבוד חברת הכנסת גרמן הייתה ראש עיריית הרצליה היא קידמה בתי-מלון.

דוד אמסלם: זה לא חשוב.

<נעמי וייל: אני רוצה לומר, בבקשה, אני נלחמתי נגד זה.

<נעמי וייל: אני מכבדת את החוק ואת הזכויות המוקנות שמדינת ישראל- - -

תמר זנדברג: זה לא בית-משפט פה.

תמר זנדברג: פה האינטרס הציבורי מדבר.

דוד אמסלם: תמר זנדברג, אוציא אותך.

<נעמי וייל: אני מבקשת לומר, מי שהגיש את העתירה לבית-המשפט לא היה אתה, לא היה החברה להגנת הטבע, לא התנהלות ציבורית, אלא מפעל תעשייה.

יעל גרמן: את מסלפת דברים לגבי מעשיי בהרצליה.

<נעמי וייל: לא סילפתי שום דבר.

דוד אמסלם: אני מבקש לשאול אותך שאלה וזה מה שמעניין אותי.

דוד אמסלם: עזבי את הזכויות, הסיפור המשפטי פחות מעניין אותי.

דוד אמסלם: אני בטוח לחלוטין שאם הייתה פה בעיה חוקית אז הדברים לא היו מתנהלים.

דוד אמסלם: זאת לא השאלה.

דוד אמסלם: אני גם לא בא עכשיו להחליף את בית-המשפט, אני לא בא לבקר את בית-המשפט העליון.

דוד אמסלם: באמת אני לא שם.

דוד אמסלם: יש פה דיון שמנסה לקחת את זה למקום אחר.

דוד אמסלם: יש פה אנשים שערכי הטבע בליבם.

דוד אמסלם: רובם מתנדבים, לא מקבלים כסף.

<תום פישר: כולנו מתנדבים.

דוד אמסלם: לכן כשהם עותרים זה מהכסף שלהם, זה לא מוסד שעותר.

דוד אמסלם: קם אדם בבוקר, הבטן שלו מתפוצצת, הוא מוציא את הצ'ק של עצמו ושוכר עורך-דין, ועל זה אני מצדיע להם.

<נעמי וייל: חבל שהם לא עשו את זה 6 שנים קודם לכן.

דוד אמסלם: לא חשוב.

דוד אמסלם: הם אנשים טובים.

<תום פישר: הייתי אז חייל.

דוד אמסלם: יכול להיות שאז לא היה לו את הצ'ק.

דוד אמסלם: אבל זו לא השאלה.

דוד אמסלם: השאלה במצב הנתון, האם לא נכון היום אחרי ששומעים את כל החברים, יש פה בעייתיות מסוימת, נקרא לזה כך, האם לא נכון שאתם תשבו ביחד עם הנציגים שלהם וגם עם הוועדה המחוזית ותנסו להגיע מבחינתם לצמצום נזקים במסגרת התוכנית הקיימת?

<נעמי וייל: אני צריכה לענות לך בשלושה משפטים.

<נעמי וייל: קודם כול, אני מבקשת לקבוע באופן חד-משמעי שאין שום בנייה בתחום 100 מטר מקו המים.

<נעמי וייל: אין גם בנייה בתחום 150 מטר מקו החוף.

<נעמי וייל: יש מספר בניינים שמאושרים בתוך- - -

דוד אמסלם: אבל את לא עונה על השאלה שלי.

תמר זנדברג: שלחו אותה למתוח את הזמן של הדוברים האחרים שלא דיברו.

דוד אמסלם: אני חייב לסיים את הישיבה כי יש לנו דיון אחר באולם אחר.

<נעמי וייל: אם לא יפריעו לי וישמרו על תרבות דיבור אענה לך.

דוד אמסלם: תעני לי רק על זה.

<נעמי וייל: מרבית הבנייה היא מעבר לקו 300 מטר.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על 300 דונם.

<תום פישר: זה ממש לא נכון.

<נעמי וייל: בתוך 300 המטר התקדמו כבר והקנו זכויות לצדדים שלישיים, שעל סמך התוכנית המאושרת ופסק-הדין של בית-המשפט העליון והחלטות של הוועדה רכשו זכויות מוקנות.

יעל גרמן: תעבירו את הזכויות מזרחה.

תמר זנדברג: אין עם מי לדבר.

תמר זנדברג: צריך החלטת ממשלה.

<נעמי וייל: הפרויקט התקדם ורכשו זכויות צדדים שלישיים.

<נעמי וייל: אני מודה לך.

<נעמי וייל: אני מצטערת רק שהיו כאן מצגים לא נכונים.

<נעמי וייל: אין בנייה בתחום 150 מטר מקו המים.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: הבנתי.

<נעמי וייל: עוד משפט אחד.

<נעמי וייל: בפרויקט- - -

דוד אמסלם: לא, לא צריך.

דוד אמסלם: אני משוכנע לחלוטין שיש פה יזם שרכש את הקרקע באופן חוקי.

דוד אמסלם: יש לו את הזכויות, הוא פעל על בסיס תוכניות מאושרות ולא עבר על החוק.

דוד אמסלם: מצד שני, יש פה אנשים שמרגישים שחלק מערכי הטבע היסודיים או החשובים מאוד נפגעו מבחינתם.

דוד אמסלם: כל אחד בא מהזווית האישית שלו.

דוד אמסלם: יש אנשים שזה לא מפריע להם ויש אנשים שזה מפריע להם, ויש אנשים שזה מפריע להם מאוד.

דוד אמסלם: לכן אני כרגע רוצה להציע את המהלך הבא שלדעתי הוא נכון בעת הזאת.

דוד אמסלם: זה מה ששאלתי אותך קודם.

דוד אמסלם: אני מציע שתעשו איזה שולחן עגול, שהוועדה המחוזית תיזום דיון.

דוד אמסלם: תזמנו את נציגי היזם, תזמנו את נציגי הארגונים.

דוד אמסלם: אני לא חושב שאפשר להסיר את התוכנית לגמרי מעל הפרק, ואמר את זה גם בהגינות תום פישר, אבל בואו ננסה לפחות במצב הקיים לצמצם את הנזק הסביבתי לכאורה בחוף מבלי לפגוע בזכויות הבינוי.

<נעמי וייל: אבל אין נזק סביבתי.

דוד אמסלם: כל דבר הוא מזווית המתבונן.

דוד אמסלם: בעיניך אין נזק סביבתי.

דוד אמסלם: אני מניח שתום פישר קם ב-6 בבוקר ונסע מנהריה באוטובוס בלי מזגן בגלל שהוא חושב שיש נזק סביבתי.

דוד אמסלם: גם אם את לא מסכימה אתו, זה בסדר.

דוד אמסלם: עזבי את הנזק הסביבתי.

דוד אמסלם: הנזק הנופי.

דוד אמסלם: אני מבקש מאורי אילן שיעדכן אותי תוך שבועיים אם התקיים דיון כזה ואם הייתה איזו התקדמות.

דוד אמסלם: ולא, אפגש עם שר האוצר, שהיום מחזיק גם את תיק המשרד להגנת הסביבה, אטכס אתו עצה לאן אנחנו מתקדמים.

דוד אמסלם: אני רוצה לראות התקדמות פה, כאשר זה נהנה וזה לא חסר.

דוד אמסלם: אפשר להגיע למצב הזה.

דוד אמסלם: בסדר?

דוד אמסלם: לפחות תעשו מאמץ.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.

דוד אמסלם: הישיבה נעולה.