ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 154, 2016-03-02 09:30

יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: 2 במרץ 2016, כ"ב באדר א' תשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: מעמד מזכירות בתי הספר.

יעקב מרגי: כמובן שהדיון ביוזמתו של חבר הכנסת מסעוד גנאים ואני מקדם גם את חבר הכנסת, ד"ר אחמד טיבי, שנמצא אתנו, מכבד אותנו בוועדה.

יעקב מרגי: תראו, אני אומַר מספר מילות פתיחה ואעביר את רשות הדיבור לחברי הכנסת.

יעקב מרגי: לאחר מכן נשמע גם את המזכירות ונציגי המזכירות.

מסעוד גנאים: מהי מסגרת הזמן, אדוני היושב ראש?

יעקב מרגי: לדברים שלך או לדיון?

מסעוד גנאים: לדיון.

יעקב מרגי: שעה.

יעקב מרגי: מה שקורה בתחום מערכת החינוך הוא שיש את מעמד המורה ובדרך –וזה נכון לא רק על המזכירות אלא שהרבה פונקציות נוספות נעלמות: גננות, סייעות ועוד הרבה כמו שבצבא מצאו להם הגדרה "תומכי לחימה", אבל פה הם נשכחו והיה צריך לנהל מאבק כשדיברו על מעמד המורה, כי אך טבעי שיטפלו בכל המערכת הנילווית אבל כל פעם אנחנו מטפלים בנפרד; בקב"סים מטפלים בנפרד, ביועצות בנפרד, בפסיכולוגים בנפרד ועכשיו הגיע זמנכן, שנשמע את טענותיכן, נשמע את הבעיה וננסה להתמודד עם זה.

יעקב מרגי: רק לפני כן הייתי רוצה לדעת על האורחים שלנו, האם משרד החינוך נמצאים אתנו?

יעקב מרגי: האוצר?

יעקב מרגי: מרכז שלטון מקומי?

יעקב מרגי: ההסתדרות החדשה?

יעקב מרגי: ארגוני המורים נמצאים כאן?

יעקב מרגי: עכשיו נכנסים לדיון ואני מבקש ללא קריאות ביניים.

יעקב מרגי: מי שרוצה לדבר או לקבל רשות דיבור צריך לעשות דבר קטן – פתק למנהלת הועדה, אז ברשות מנהלת הועדה, דובר הועדה, הרשם הנכבד שהציל אותנו אתמול מן התקלה, בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב ראש, אני מברך אותך על קיום הדיון, אני מברך את כל המזכירות והמינהלניות שבאו ואת כל הנוכחים בדיון החשוב הזה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב ראש, הדיון הזה הוא דיון המשך, הייתה הצעה לסדר ואחר כך היה דיון בוועדת החינוך ביום 31.12.2013 והיה יו"ר הועדה עמרם מצנע - - -

יעקב מרגי: הוא מחזיק ברציפות שלטונית.

אחמד טיבי: הצטרפתי אליו אז ואני מצטרף אליו גם היום.

מסעוד גנאים: כן, חבר הכנסת טיבי היה ב-2013 וגם עכשיו.

מסעוד גנאים: אני מקווה שאחרים שהבטיחו לבוא גם יבואו, במיוחד כמה שרים שהבטיחו שהם יבואו משום שהעניין חשוב ללבם.

מסעוד גנאים: הם אמרו לי שזה עניין חשוב מאוד וצריך להזיז את העניינים בנושא הזה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב ראש, העניין של המזכירות והמינהלניות – איך שאתה קורא להן הוא אחד, העניין הוא לעשות צדק עם אלה שממלאים עבודת קודש, עם אלה שעושים עבודה נפלאה וחשובה ואני יכול להגיד לך, אין קיום לבית הספר ולעשייה הבית ספרית בלי המזכירה או בלי המינהלן או המינהלנית.

מסעוד גנאים: הבעיה היא כך, אדוני היושב ראש, כל הדברים סביב המזכירות השתנו.

מסעוד גנאים: מצב המורים, מצב בית הספר, "אופק חדש", "עוז לתמורה", "ניהול עצמי" – והם דברים חשובים כי הועברו דברים מהרשות לבית הספר אבל מה לא השתנה?

מסעוד גנאים: המעמד של המזכירה בבית הספר.

מסעוד גנאים: אדוני היושב ראש, הגדרת התפקיד: אני רוצה לחלק את הנושא לשני דברים.

מסעוד גנאים: הדבר הראשון החשוב הוא לדון בצורה רצינית בשינוי הגדרת התפקיד של המזכירה.

מסעוד גנאים: יש כאלה שהציעו שאנחנו נקרא לה או נקרא לו מנכל בית הספר, משום שבאמת כל המשימות, כל המשימות שהן עושות הן של מנכל.

מסעוד גנאים: הן עובדות מול התלמידים, מול ההורים, מול מנהל בית הספר, מול הרשות, מול משרד החינוך, משרד הבריאות, מול חברות בטוח, מול חברות כלכליות, מול קניינים, כל הדברים האלה, כל הניירת, גביית כספים, הן ממלאות את מקומה של האחות שאיננה עכשיו בבתי הספר אז ריבונו של עולם, כל השינויים האלה, כל העומס הזה ועדיין מסתמכות הזכויות שלהן על הגדרת תפקיד מלפני עשרים או שלושים שנה – אני לא זוכר, ולא טורחים לבוא ולהגיד: בוא, יש פה דבר חשוב מאוד: פניו של בית הספר, מי שמעצב אותו, תאמין לי, זה לא המנהל, זה לא המנהל, זאת המזכירה.

יעקב מרגי: מדבר אתכן איש חינוך.

מסעוד גנאים: כן, כן, הן יודעות את זה.

מסעוד גנאים: הן מכירות את זה.

מסעוד גנאים: אני מסייר בבתי הספר כל שבוע, כל שבועיים, אני יודע מה המצב של המזכירות שהיו בבית הספר שלי, כל שבוע, כל יום שבת אני נוסע לשם לשתות קפה בבית הספר, כל שבת הן פורסות בפניי את הבעיות שלהן, במיוחד, למשל, בבתי ספר תיכון, בתקופת הבגרות וכל ההרשמה וכל האחריות שעליהן, אז אדוני היושב ראש, תחילה אני מבקש ואני דורש, מכל הגורמים הרלבנטיים, אם זה שלטון מקומי, משרד חינוך, אוצר, הסתדרות – כולם, לפי דעתי, חייבים לשבת ברצינות, כדי לשנות את הגדרת התפקיד, כי כל העניין של השכר ותנאי עבודתן, הוא ניגזר גם מהגדרת התפקיד שלהן.

מסעוד גנאים: הדבר השני – ואני לא אאריך, היו שני עניינים בדיון האחרון, אדוני היושב ראש, ואני מחזיק בידי גם מכתב ששלחתי ליו"ר שעבר מצנע, מחודש מאי 2014, זאת אומרת, כחמישה חודשים אחרי הדיון שהיה בסוף דצמבר 2013 ובמכתב הזה אני אומר לו - - -

יעקב מרגי: היה דיון באוקטובר 2014, 28 באוקטובר 2014.

אוסאמה סעדי: נכון, גם.

אוסאמה סעדי: במכתב אני אומר לו שבדיון של 2013 הובטחו שני דברים: כאשר בתי הספר יעברו לניהול עצמי כל מזכירה תעבור דרגה מ-9 ל-10.

אוסאמה סעדי: הם אמרו שזה כרוך בתנאים, כרוך באיזה תשלומים, כנראה כדי להקשות והדבר השני, נאמר לנו שם על ידי ההסתדרות והשלטון המקומי וכולם, שהם על סף פתיחת הסכמי השכר, זה היה 2014 או תחילת 2015 וכאשר ייפתחו הסכמי השכר הם ידאגו שלכל מזכירה תהיה העלאה בשכר של כ- 10%.

יעקב מרגי: בוא, אני אעזור לך - - -

מסעוד גנאים: לא, זהו, אני רוצה לשמוע אותם.

יעקב מרגי: היה דיון אתמול בסוגיית העובדים הסוציאליים, כולם מחכים לפתיחת ההסכם, עם סיום ההסכם הקיבוצי.

יעקב מרגי: מה הבשורה שהם קיבלו?

יעקב מרגי: שב- 2016, גם בגלל ההסכם הקודם שלהם, החילו עליהם צו הרחבה של ההסכם שעשתה ההסתדרות עכשיו.

יעקב מרגי: זה לא שינוי מהותי - - -

<חגית מגן: אבל ממש - - -

יעקב מרגי: זה לא השינוי המהותי האמתי מעבר לשכר, אני אתן לך גבירתי, אני אתן לך.

יעקב מרגי: מה אני בא לומר?

יעקב מרגי: השאלה היא כזו, הדיון הוא קודם כל – מיד אני מעביר לך את רשות הדיבור, חבר הכנסת אחמד טיבי, הדיון היום הוא קודם כל הגדרת התפקיד, כדי שנוכל לדעת ולהיאבק גם על השכר והמעמד אז קודם כל הגדרת התפקיד.

יעקב מרגי: כותרת, אתה דיברת על הכותרת – זה חשוב אבל בוא נראה מה ההגדרה, כי היום מנהל כזה רוצה מהמזכירה סך מטלות כזה, מנהל אחר רוצה סך מטלות אחר וכשהדברים לא מוגדרים וזה על סמך נוהג, או "כך היה נהוג" – דבר שהשתרש, נוהג שהשתרש, אז זה דבר שלא הולך לשום מקום.

יעקב מרגי: היום אין תפקיד –אני חושב, בשירות המדינה, בשירות הציבורי שאין לו את הגדרת המטלות.

יעקב מרגי: בבקשה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: תודה רבה אדוני היושב ראש.

אחמד טיבי: אני רוצה לצטט את הדברים שאני אמרתי בישיבה שיזם חברי, חבר הכנסת מסעוד גנאים ב-31 לדצמבר 2013 ואני קורא מהפרוטוקול.

אחמד טיבי: כך אמרתי "אני רוצה להודות לעמיתי חבר הכנסת מסעוד גנאים שהעלה את הנושא הזה, גם אני הייתי בקשר וקיבלתי פניות מחלק מהמזכירות, בעיקר מעֲבִּיר, מטורעאן, היא נמצאת גם כאן, עֲבִּיר נמצאת.

אחמד טיבי: אני רוצה לומר מילה טובה על הקמפיין שאתן עושות, כדי לקדם ולהרים את הנושא, הדבר החשוב ביותר הוא שחבר הכנסת גנאים הביא את זה לדיון בוועדה.

אחמד טיבי: השורה התחתונה היא שאכן נעשו שינויים – תכניות חדשות, עומס כבד יותר על המזכירות והמנהלניות וכל זה ללא תמורה כספית וללא שינוי בשכר, כאשר הסטטוס של השכר הוא הסטטוס שנקבע –נדמה לי– לפני 14 שנים ומאז הוא לא זז.

אחמד טיבי: יש לתגמל את המזכירות על עבודה נוספת, על ניהול חשבונות, על הפקת תעודות וכד', דבר שלא היה קיים בעבר".

אחמד טיבי: נדמה לי שאני יכול לאמץ את אותם דברים עכשיו.

אחמד טיבי: שוב, חברי מסעוד גנאים יוזם את הדיון, שוב אני מצטרף אליו, שוב שנינו לבד נמצאים כאן, הדבר היחיד שהשתנה כאן זה זהותו של יושב ראש הועדה.

יעקב מרגי: אבל השיניים יותר חדות.

אחמד טיבי: מקווים, כן, אבל מה גם לא השתנה?

אחמד טיבי: הנחישות של המזכירות והעמידה על הזכויות ועל התביעות שכולנו מסכימים להן.

אחמד טיבי: מסעוד תיאר בפרוטרוט את מהות הפונקציה, מהות התפקיד של מזכירה בבית הספר, מגע עם המורים, עם המנהל, עם ההורים, עם התלמידים, עבודת מנהלה, להחליף אחות לפעמים, ספקים, ניירת, לענות לטלפונים - - -

יעקב מרגי: לא נעים לומר אבל לפעמים היא גם הפסיכולוגית התורנית.

אחמד טיבי: הכול.

אחמד טיבי: סליחה על הביטוי אבל 'כל-בו'.

אחמד טיבי: כל מה שצריך לעשות, כמו פונקציה של ארבעה חמישה אנשים ביחד, והן, לומר לך את האמת, מבחינת העניין הציבורי הן נמצאות בצל ואנחנו כאן כדי להאיר באל"ף ולהעיר בעי"ן את המצוקה ואת העבודה החשובה שעושות המזכירות בבתי הספר, שאני מכיר באופן אישי רבות מהן והן עושות עבודה מצויינת, שלא מתוגמלת כראוי.

אחמד טיבי: כבר שנים אנחנו מעלים את הנושא הזה ואני מקווה שאתה, אדוני היושב ראש, תעשה משהו.

יעקב מרגי: אני מקווה.

אחמד טיבי: תעשה משהו, אתה חלק מהקואליציה, אתה לא רק יו"ר ועדת החינוך.

יעקב מרגי: פעם חשבתי שבקואליציה אתה משוחרר יותר אבל זה הפוך כי בקואליציה ידיך כבולות יותר.

יעקב מרגי: אני מכיר את זה מכאן ומשם אבל בוא, זה לא פוטר אותי כיו"ר ועדה, אנחנו מקיימים את הדיון ואנחנו בסוף גם נקרא את נקודות הסיכום ונעקוב אחרי היישום שלהן.

יעקב מרגי: לפני שנשמע את המעסיקים, לפני שנשמע את המעסיקים, שהם 'בגדול' השלטון המקומי, משרד החינוך, באמצעות נציגי משרד החינוך והאוצר – שאני מבין שהוא מיוצג פה על ידי האגף הממונה על השכר ולפני שנשמע את ההסתדרות, כדי שנחוש את הכאב אני הייתי רוצה לשמוע את נציגות המזכירות.

יעקב מרגי: נרשמו אצלי פה מספר דוברים, תרשו לי, אנחנו נעשה את זה לפי סדר אקראי, זה לא אומר לי כלום.

יעקב מרגי: מזכירת בית ספר ראשונה אני רואה יעל חסון.

<יעל חסון: אני מבקשת לדבר אחרונה.

יעקב מרגי: אז איך נרשמת ראשונה?

יעקב מרגי: מי רשם אותה?

יעקב מרגי: את יודעת, אם זה בשעון הנוכחות אז זו עבירה משמעתית.

<דינה פרימט: אני רוצה שתרשום גם אותי.

יעקב מרגי: מה שמך?

<דינה פרימט: דינה פרימט.

<מלכה מן: היא הנציגה הכי מהותית אצלנו.

יעקב מרגי: דינה, למה לא נרשמת?

יעקב מרגי: טוב.

אחמד טיבי: יללה, יעל, תן ליעל.

<עביר פארג': אני אתחיל, ברשותכם.

<יעל חסון: אני מבקשת לדבר אחרונה.

יעקב מרגי: שמעתי.

יעקב מרגי: התקבלה בקשתך.

יעקב מרגי: אנחנו לא מערערים על בקשות כאלו.

יעקב מרגי: בבקשה גבירתי, רק הציגי את עצמך.

<עביר פארג': עביר פארג' מכפר טורעאן.

<עביר פארג': עובדת כבר עשרים ואחת שנים בתור מזכירה בבית ספר יסודי.

<עביר פארג': קודם כל אני רוצה לברך אתכם על זה שהקדשתם מן הזמן שלכם, מסעוד גנאים, מר אחמד טיבי, כל חברי הכנסת שתמכו - - -

מסעוד גנאים: אני מקווה שיבואו, הבטיחו.

<עביר פארג': אנחנו מקווים.

יעקב מרגי: שלום, בדיוק באתי לומר שאתמול הוא אמר לי, כבוד השר, נהוג בוועדה - - -

מסעוד גנאים: בסדר, בסדר, צדקת.

מסעוד גנאים: בבקשה.

יעקב מרגי: לא, לא, לא, שב, ברוך הבא.

יעקב מרגי: בבקשה.

<עביר פארג': אז כמו שהציגו חבר הכנסת טיבי ומסעוד גנאים, התפקיד שלנו הולך ומתפתח, המטלות הן עד אינסוף, מנחיתים עלינו משרד החינוך – ואני מזכירה משרד החינוך ומדגישה את זה שזה משרד החינוך, היות ועשיית החינוך היא בידיים שלו, זה לא בידיים של הרשות שאנחנו מקבלים שכר ממנה, זה לא בידיים של השלטון המקומי שהוא אחראי על העבודה שלנו, כי איכשהו אנחנו מקבלים את רוב השכר שלנו ממשרד החינוך אבל את התגמולים – וגם על זה אנחנו נלחמים או שלא מקבלים בכלל, רק מנחיתים - - -

יעקב מרגי: רגע, לטובת כולם.

יעקב מרגי: המעסיק בתלוש למעלה – מי הוא?

<עביר פארג': הרשות המקומית אבל אנחנו מכירים, אנחנו עבדנו - - - כבר מכירים מאיפה מקבלים את הכסף ו-87% הם ממשרד החינוך.

<עביר פארג': בסדר, אז נדלג על הנושא הזה.

יעקב מרגי: לא, לא, טוב שהזכרת שמצד אחד המעסיק שלך הוא הרשות המקומית ואת פועלת גם לפי הנחיות משרד החינוך.

<עביר פארג': מי שמקבל, המקום שממנו אני מקבלת זה ה"אבא שלי" נכון?

<עביר פארג': למרות שגם - - -

יעקב מרגי: לכאורה, אם יפטרו אותך אז את מי תתבעי?

<עביר פארג': אני?

<עביר פארג': אף אחד לא יפטר אותי.

יעקב מרגי: אהבתי את זה, אהבתי את זה.

אחמד טיבי: במקרה של עביר זה נכון.

יעקב מרגי: תודה אבל הבנת את השאלה שלי , נכון?

<עביר פארג': כן.

<עביר פארג': לענייננו, היו פעמיים שתי ועדות חינוך, היו המלצות, כל מיני פרוטוקולים שנותנים כאילו תקווה למשהו אבל עשייה אמתית בשטח לצערנו - - -

יעקב מרגי: עֲבּיר, עזבי את הרקע, תגידי לי ביומיום שלך, העבודה, את העבודה, את כובד העבודה.

<עביר פארג': אני אגיד לך את האמת, בתחילת העבודה זה היה מזכירה לפי הגדרת התפקיד הישנה.

<עביר פארג': כשהגענו למצב טכנולוגי מפותח יותר אז זה דרש מאתנו, מכל המזכירות, ללמוד תכניות, את לא יכולה לבצע את העבודה שלך, לפי הנחיות של משרד החינוך, עם ה"אופק חדש" זה עוד הצטרפות של עבודה נוספת - - -

יעקב מרגי: תוגמלתם ב"אופק חדש"?

<קריאה: לא, לא.

יעקב מרגי: גבירותיי, אני שואל בשביל הפרוטוקול, לא צריך מקהלה.

יעקב מרגי: היא הדוברת ואחר כך השאר.

<עביר פארג': היה לנו 'גמול' שהתחלנו ב-94 אני חושבת, גמול מנב"ס, היה גמול מנב"ס שהולך ומתפתח וזה עם תנאים, שאם אתה קורא את התנאים אז אתה רואה עד כמה זה לא צודק, שזה עושה לנו עוול כי כל שנה יש קריטריונים חדשים ואנחנו לא עומדות בקריטריונים ובדרישות של משרד החינוך אז אנחנו לא מקבלים.

יעקב מרגי: לגבי הגמול?

<עביר פארג': לגבי הגמול.

יעקב מרגי: כל שנה מחדש זה נבחן?

<עביר פארג': מחדש כל שנה מחדש מנחיתים, וזה רק ארבע שנים, אז ב"אופק חדש" נוספו עוד עבודות, עוד מערכות, עוד התפתחות של מסגרת החינוך שזה גם טוב למערכת, לתלמידים, לחינוך, להישגים, אבל מה עם המזכירות?

ענת ברקו: לא נתנו ב"אופק חדש" שום התייחסות לנושא?

<עביר פארג': לא, אין.

<עביר פארג': בניהול העצמי - - -

יעקב מרגי: אתן מזכירות טובות, אבל תלמידות – כנראה צריך לבחון את זה.

<עביר פארג': ב"ניהול העצמי" הכנסת החליטה שכל בתי הספר בסופו של דבר בישראל, יעבור לניהול עצמי, אז בניהול עצמי, המזכירה הופכת להיות מזכירה, מנכ"לית, כל מה שאמר מר טיבי, שזו כל העבודה מול התלמידים, המורים, המנהלת, סגל ההנהלה, יש גם ספקים, יש לקוחות אחרים, אתה קניין – אתה חייב לעבוד לפי הנחיות משרד החינוך וחוזר מנכל, אתה חייב לפני כל הזמנה לעשות הצעות מחיר, לדון בעניין, להחליט עם המנהלת, את כל העבודה אתה עושה לבד ואף אחד לא מתגמל אותך.

<עביר פארג': למנהלניות היה טעות בדרגה וזה היה כרוך – כמו שמר מסעוד אמר, כרוך בקורס, אז יש חלק גדול שאני מכירה את הבנות בקבוצת הניהול שלנו, שעברו את הקורס מנהלניות ולכן עמדו בקריטריונים, קיבלו את התעודה שלהן והתעודה היא תנאי ראשי לקבלת דרגה, והמשמעות היא שאם הן לא מקבלות דרגה אז זה 10% למשכורת.

<עביר פארג': ואילו - - - אנחנו נכנסות ורואות את חלוקת המשכורת של המזכירות, שזה גם 10% וגם דרגה ולצערי הרב, אני קיבלתי דרגה אבל רטרואקטיבית לא יכולתי לקבל.

<עביר פארג': עמדתי על שלי, קיבלתי דרגה - - -

מסעוד גנאים: כמה כסף זה?

<עביר פארג': 177, זה לא כסף.

יעקב מרגי: מהו השכר הממוצע של מזכירה עם ותק של בואי נאמר, חמש עשרה שנה?

<עביר פארג': אני עשרים ואחת שנה, בלי הגמולים שאני קיבלתי – גמול א' וגמול ב', אם הייתי בלי גמולים הייתי מקבלת 5,200.

יעקב מרגי: ועם הגמולים?

<עביר פארג': עם הגמולים אני מקבלת עוד 500, בגלל שהגמול הוא 320.

יעקב מרגי: תודה, יכולת לומר מן ההתחלה עם הגמול ועם הדרגה ועם הכול.

<עביר פארג': להוסיף רק מילה.

<עביר פארג': רוב העובדים - - - אם אתה מגיע לעבודה עם עגמת נפש, יש לך ילדים בבית, והמחיה הולכת ומתייקרת, זה לא הולך ולא מתייקר כי זה מתייקר במדינה ואתה נשאר עם אותה משכורת, ואתה עובד עם הרבה מטלות, ואין לך מי שישמע אותך על מנת לקדם אותך, זה עושה עוול, זה גורם לך לתסכול ואתה מגיע לעבודה בתחושה שאתה רוצה רק לעשות את העבודה, הניירת ולברוח הביתה, לא רוצה לראות את בית הספר - - -

יעקב מרגי: אנחנו יודעים מה ההבדל בין עובד מרוצה לעובד ממורמר, מה התפוקות ומה הערך של זה.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: תודה עביר.

יעקב מרגי: מזכירות שרוצות להוסיף, לא לחזור על הדברים, להוסיף משהו שעביר לא אמרה.

<טובה הוימן: אני רוצה.

אחמד טיבי: רשומות אצלך, לא?

יעקב מרגי: רגע, בבקשה.

<טובה הוימן: שמי טובה.

<טובה הוימן: אני מנהלנית בבית ספר בעמק יזרעאל וקודם כל תודה לכם שכיבדתם אותנו והגעתם הנה.

יעקב מרגי: אחרי התודות, אנחנו פשוט מסתכלים על השעון.

<טובה הוימן: מה שאני באתי כאן להגיד הם דברים מהשטח עצמו.

<טובה הוימן: עברנו לניהול עצמי, את כל מה שנכנס לבית הספר ומה שיוצא ממנו אנחנו רואות, ואף אחד לא יכול להעלים את זה מאתנו.

<טובה הוימן: מה שמשרד החינוך מכניס לטובת השכר של המשכירות הוא לא בהכרח מה שאנחנו מקבלות בשטח.

<טובה הוימן: הרבה מאוד כסף נשאר בבית- הספר עצמו והמנהלת או המנהלים משתמשים בזה לצורך בית הספר, כשההערה החשובה היא שאנחנו לא צריכים להגיד: תביאו לנו את הכסף כי הכסף הוא נמצא, הכסף הוא ישנו, העניין הוא שאנחנו לא מקבלים אותו אלינו, למה?

<טובה הוימן: תשאלי את הרשויות.

יעקב מרגי: תדברי אתי.

<טובה הוימן: היא שאלה למה.

<טובה הוימן: משרד האוצר נותן אותו, משרד החינוך נותן אותו, יש אותו אבל בפועל אנחנו לא מקבלים את זה.

<טובה הוימן: אם הייתי מקבלת את מה שנכנס להגדרת שכר המזכירה או המנהלנית, לא הייתי יושבת פה ולא הייתי באה לפה, לא הייתי מפסידה יום עבודה - - -

יעקב מרגי: מאיפה את לוקחת את הנתונים האלה?

<טובה הוימן: ממה שאני מקבלת פעם בחודש.

<קריאה: לא, לא, לא, לא, לא, את לא מקבלת - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע, השכר שלך נבנה בדירוג דרגה.

יעקב מרגי: הקשיבי, אותך לא צריך לעניין כמה זה עולה למדינה, יש עלות מעביר ויש עשרים אלף דברים - - -

<טובה הוימן: אני יודעת מהי עלות מעביד.

יעקב מרגי: לא אמרתי שאת יודעת או לא יודעת.

יעקב מרגי: אני, כדי לבדוק אם המערכת עובדת, מה שצריך להנחות אותי הוא אל"ף שאכן הגדרת התפקיד שלך הולמת את המציאות, בי"ת, שיש תגמול נאות, לפי מה שבנתה המדינה בסולם השכר דירוג דרגה.

יעקב מרגי: בסוף זה מה שאת מקבלת ומתבטא בתלוש.

יעקב מרגי: יש עוד עלויות וחבויות מעביד לפי מה שהמדינה מתקצבת את הרשות המקומית – אל תיכנסי לזה, זה לא עניינך, זה לא עניין שלך והפוך.

יעקב מרגי: ואני אומר לך, גם מה שהמדינה מעבירה לרשות המקומית זה לא מלוא הסכום, כי יש חלק שהוא השתתפות רשות לכן, תתכנסי, אני לא רוצה שהדיון יתפרס לעשרים אלף נושאים, אם הייתם עובדים על סכום גלובאלי אז הטענה שלך יכולה להיבחן אבל פה אני לא בוחן אותה כי זה לפי דירוג דרגה.

יעקב מרגי: מה שצריך לבדוק הוא אם זה הולם, אם זה מתאים, אם מתח הדרגות מתאים למה שאתן עושות, אם לא היה עדכון שנים רבות אז צריך להילחם, אם זה לא תואם את המעמד ואת המאמץ, אז צריך להיאבק לשנות את זה – זה כן.

יעקב מרגי: את רוצה להוסיף?

<טובה הוימן: כן.

<טובה הוימן: אני במקרה לא הבאתי את כל מה שהגיע אלי אבל, אני רוצה להקריא לכם, אתמול קיבלתי במייל את הדוח הנכנס לחודש ינואר ואני אקריא לך מתוך הדוח.

<טובה הוימן: הוצאות שכר עבודה של מזכירות ושרתים 18,178.40, זה מה שנכנס לי ולאב הבית.

<טובה הוימן: שכר שהגיע ממשרד החינוך, עלות, סליחה, עלות של המעביד שלי שזה הרשות - - -

יעקב מרגי: אבל גבירתי, גבירתי, תודה.

יעקב מרגי: בואי, בואי, אני אגיד לך משהו, אני לא מופתע, אם היית אומרת לי מה הברוטו שלך בתלוש הייתי אומר לך כמה המדינה מעבירה.

<טובה הוימן: המדינה העבירה לא על עלות מעביד, זה מה שאני מנסה להגיד.

יעקב מרגי: הוצאות שכר.

<טובה הוימן: מה שהיא הכניסה זה 27,000 שקל.

<טובה הוימן: 9,000 שקל יותר.

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה.

יעקב מרגי: האם את מקבלת בתלוש לפי דירוג דרגה?

<טובה הוימן: כן.

יעקב מרגי: מקבלת את כל התוספות שאושרו לך – גמולים, כן, לא?

<טובה הוימן: לא, לא, אני לא מקבלת.

יעקב מרגי: זה משהו אחר.

<טובה הוימן: אני לא מקבלת.

יעקב מרגי: תבדקי למה.

<טובה הוימן: כי הרשות, תראה, אנחנו "האנשים השקופים" בבית הספר אחרי "אופק חדש", לא מתייחסים אלינו - - -

יעקב מרגי: זה לא, את מבינה שאת מעלה עוד טענה נוספת מעבר למהות הדיון.

<טובה הוימן: מה שאני רוצה להגיד פה הוא שמה שנכנס מהאוצר וממשרד החינוך, לא מקבלים.

יעקב מרגי: זו טענה שצריכה להיבחן, אם את טוענת שיש תוספות שכר שמגיעות לך כחוק ואת לא מקבלת אותן אז אני מוכן לקבל פנייה אשית כדוגמה.

<טובה הוימן: זה לא רק אני, זה מייצג.

יעקב מרגי: גבירתי, כרגע את נמצאת פה, נכון?

יעקב מרגי: את מדברת בשמם, נכון?

<קריאה: את לא עוזרת.

יעקב מרגי: את לא מקשיבה.

<רותי לוי: רגע, יש פה - - -

יעקב מרגי: לא, לא, את לא תדברי בלי שאני נותן לך רשות דיבור.

יעקב מרגי: ביקשת.

יעקב מרגי: תאמיני לי, גם אם לא תרצי לדבר אני אבקש ממך לדבר.

יעקב מרגי: אני רוצה שגם הגברת הזו, שהיא מדברת גם בשם ואני, שאני מנהל את הדיון אני רוצה להבין, הקפיצות האלו לא עוזרות, לא תורמות.

יעקב מרגי: תקשיבי טוב, אני מחדד ומדייק בלשון שלי.

יעקב מרגי: אם יש לך טענה שיש לך תוספות שכר שמגיעות לך כדת וכדין ואת לא מקבלת אותן, אז אני אשמח לקבל תלונה ספציפית וזה ייבדק בשביל הכלל.

<טובה הוימן: אתה יודע מה זה יעשה לי?

יעקב מרגי: מה?

<טובה הוימן: יחכה לי מכתב פיטורין.

<טובה הוימן: זה מה שיהיה לי, כי אם מישהו יוצא נגד - - -

יעקב מרגי: גבירתי, מה השם?

<טובה הוימן: טובה.

יעקב מרגי: טובה, תקשיבי, סיכמנו, טובה, תקשיבי, בואי, אני אתן לך, אנחנו לא במדינה שנמצאת מזרחה אלינו.

<טובה הוימן: זה מתוך ניסיון של משהו שאני עברתי.

יעקב מרגי: טובה, את לא מקשיבה.

יעקב מרגי: זו הבעיה שלך.

יעקב מרגי: אם תקשיבי תביני שלא היית צריכה להתפרץ פעמיים, אני מזמין אותך אליי ללשכה, רק תני לי את הנתונים, חומרי גלם, את שקופה לתלונה, אני אטפל, בסדר?

<טובה הוימן: בסדר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הנה מנהלת הלשכה שלי, תוכלי להיכנס אליה אחר כך.

יעקב מרגי: רבותי, שניה, רגע, רגע, אני רוצה לעשות סדר.

יעקב מרגי: רציתי לתת לשר, תדברי ונשחרר אותך.

יעקב מרגי: אני, יש לי בעיה אתך ועם מוטי יוגב, ועדת חוץ ובטחון.

ענת ברקו: אדוני השר ואדוני יושב הראש.

ענת ברקו: אני באתי במיוחד לדיון למרות שיש לי ועדות במקביל ואני מאוד מתחברת למה שעבּיר אמרה.

ענת ברקו: זה מתחיל בשם "מזכירת בית הספר", היא לא מזכירת בית הספר, היא לב- לבו של בית הספר.

ענת ברקו: עשרים ואחת שנה בבית הספר, אין ילד שלא מכיר אותך, אני זוכרת את המזכירה של בית הספר שלי.

ענת ברקו: אני זוכרת אותה.

ענת ברקו: יש הרבה מורים שאני לא זוכרת, אני זוכרת את מזכירת בית הספר, שהייתה מקבלת את הילדים עם חיוך, כשהיה צריך למדוד לנו חום זאת הייתה המזכירה, לא היו הולכים אפילו לאחות, אני זוכרת שבהרבה מאוד מקרים שהיה צריך אדם ניטראלי, שהוא לא מזוהה לא עם המורים ולא עם בדיקת הישגים ולא עם המשמעת – זו הייתה המזכירה שהיא הייתה מכילה את הילדים, את הכאב שלהם, את השמחה שלהם, בכל דבר ועניין.

ענת ברקו: ואחרי עשרים ואחת שנה, לקבל כזה שכר, שהוא פחות מששת אלפים שקל זה בזיון.

יעקב מרגי: תודה.

ענת ברקו: זה לא צריך להיות.

ענת ברקו: אדוני יושב הראש, עוד דבר אני רוצה לומר.

ענת ברקו: אנחנו לקראת יום האישה הבינלאומי, אני מניחה שאם זה היה מזכיר בית הספר אז השכר היה קצת משתנה, אתה לא חושב?

ענת ברקו: עם כל מיני הטבות מסביב וכל מיני אנשים שיארגנו את העניין, אז צריך לקחת את זה בחשבון, זה עוד סוג של אפליית נשים והתפקיד הזה הוא חשוב מאוד מאוד, לא פחות מסגל ההוראה בבית הספר, אז תודה ובהצלחה.

אחמד טיבי: ברכות.

יעקב מרגי: אני ברשות השר, אעכב אותו קצת.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע עוד שתי מזכירות, למרות שנרשמו עוד הרבה.

יעקב מרגי: אני אתן לדפנה ארביב ולמלכה מן.

<דינה פרימט: אני מייצגת את החינוך המיוחד.

<דינה פרימט: הייתי מאוד רוצה לדבר.

יעקב מרגי: את נרשמת, נכון?

<דינה פרימט: כן אבל - - -

יעקב מרגי: הקפיציות הזו רק מעכבת אותנו.

<דינה פרימט: אמרת - - -

יעקב מרגי: אמרתי שאני נועל את הדיון?

יעקב מרגי: אמרתי שזה לפני שאני אתן לשר לדבר.

יעקב מרגי: דפנה ארביב, יש לך להוסיף?

יעקב מרגי: מי זו דפנה ארביב?

יעקב מרגי: למיקרופון ובקול.

<דפנה ארביב: אני רואה שציינו פה הרבה דברים, אני רק אגיד 'בגדול', שאני התחלתי לעבוד כמזכירת בית ספר לפני שש עשרה שנה ומה שעשיתי לפני שש עשרה שנה זה לא מה שאני עושה עכשיו.

<דפנה ארביב: התפקיד מאוד התעבה ומה שקרה הוא שהשכר נשאר באותה רמה.

<דפנה ארביב: מה שקורה עם מזכירת בית הספר הוא שיש לנו כמה בוסים, יש לנו כמה גופים שמטילים עלינו – אני כבר לא יכולה להגיד 'מטלות' ואני קוראת לזה 'תפקידים', אם זה משרד החינוך שזה בעצם עיקר התפקידים שמטילים עלינו, השלטון המקומי, הרשויות, יש לנו המון המון תפקידים וכל תפקיד הוא ממש רציני, שאם אתה שואל אותי אז לכל תפקיד צריך להעמיד מזכירה.

<דפנה ארביב: למשל, הנושא של ניהול עצמי, היום דורשים ניהול חשבונות, המינימום זה 1,2 אז תאר לך – ואני רק רוצה לתאר מציאות, שאתה יושב מול קהל של הורים, של תלמידים שנכנסים, מענה טלפוני והטלפון לא מפסיק לצלצל, אתה צריך להתעסק עם כספים שהם למעלה ממיליון או שני מיליון שקל, אתה לא יכול להיות פנוי לדברים האלה ואתה קורס.

<דפנה ארביב: בדרך כלל מנהלת החשבונות צריכה להיות בחדר לבד, נעול, להתעסק אך ורק עם הכסף אז תאר לך לאיזו מציאות אנחנו מגיעות, כשאנחנו צריכות בו זמנית גם לענות לטלפונים, גם להתעסק עם כסף, גם להתעסק עם ילד שנתקע, זה פשוט הזוי מה שקורה בבית הספר.

יעקב מרגי: אתן מקבלות תוספת על ניהול עצמי?

יעקב מרגי: משהו?

יעקב מרגי: על ניהול כספים?

<דפנה ארביב: לא.

יעקב מרגי: מקבלים "מנקו"?

<דפנה ארביב: מנקו הוא סכום ממש סמלי.

יעקב מרגי: אני יודע כמה זה.

<דפנה ארביב: 180 שקלים זה ממש בזיון אני קוראת לזה.

<דפנה ארביב: גם הנושא שכביכול - - -

יעקב מרגי: ואם יש לך גירעון בקופה, מי מכסה אותו?

<דפנה ארביב: אסור להיות בגירעון.

יעקב מרגי: אם יצא – אנחנו לא מלאכים.

יעקב מרגי: אנחנו בני אדם.

<דפנה ארביב: לא יודעת, לי לא היה אף פעם.

<דפנה ארביב: זה אסור, אני יודעת שאם יש גירעון אז זה רציני.

יעקב מרגי: אז בואי אני אגלה לכם, למרות שלא קרה לכם אף פעם, אם תהיו גרעוניים וייעלמו לכם איזה 500 או 1,000 תצטרכו להשלים את זה מהמשכורת שלכם.

יעקב מרגי: הלאה.

<דפנה ארביב: גם אם - - - לעשות איזשהו מהלך, גם לתת תוספת דרגה לניהול עצמי אבל הערימו קשיים, השלטון המקומי הערים קשיים כשהוא אומר:

<דפנה ארביב: אתם תגיעו לדרגה 11 רק אם תהיו מעל עשרים כיתות.

<דפנה ארביב: עכשיו, אין כמעט בתי ספר יסודיים בארץ - - -

מסעוד גנאים: מתחת לעשרים כולם.

<דפנה ארביב: כן, כן.

<דפנה ארביב: זאת אומרת, אתה רואה שמציבים פה קשיים כדי לא לתת לנו ויותר מזה, אני אגיד לך משהו אחר - - -

יעקב מרגי: זה נקרא "בעיניך תראה ושמה לא תגיע".

<דפנה ארביב: יותר מזה אני אגיד לך, בבית ספר שהוא עשרים כיתות מגיעה לך מזכירה נוספת כעזרה וסיוע וגם תקבל את הדרגה ותגיע לדרגה 11, זאת אומרת, אתה מרגיש שבעצם זה סוג של התעללות בנו.

<דפנה ארביב: אין לי משהו - - -

יעקב מרגי: תודה, תודה.

יעקב מרגי: מלכה מן.

<מלכה מן: שמי מלכי מן, אני עובדת בבית ספר בירושלים, אני גם נציגת ועד המזכירות בירושלים.

<מלכה מן: אני עובדת מזה שמונה עשרה שנה.

יעקב מרגי: כמה בתי ספר יש בירושלים?

יעקב מרגי: ברשות המקומית?

<קריאה: 160.

<מלכה מן: 160.

<קריאה: במיגזר היהודי.

<מלכה מן: מה שקורה אצלנו, בכלל לא מוכר הנושא של מנהלניות, בעירית ירושלים לא מוכנים לשמוע על הדבר הזה.

<מלכה מן: אני, בשונה מרוב המזכירות, יש לי עשרים ושתיים כיתות ואני לא מקבלת את הגמול שמגיע לי כחוק לקבל.

<מלכה מן: פניתי מספר פעמים לרשות, פניתי גם להסתדרות - - -

יעקב מרגי: פנית להסתדרות?

<מלכה מן: פניתי, קיבלתי מהם מכתב שמגיע לי, הרשות אומרת: מי זו ההסתדרות בכלל?

יעקב מרגי: בית דין לעבודה – לא הלכת?

<מלכה מן: לא.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: את פוחדת?

<מלכה מן: לא פוחדת מאף אחד, ממי אני פוחדת?

יעקב מרגי: למה את לא תובעת את המגיע לך?

<מלכה מן: תשמע, לעמוד מול הרשות, אני גם נציגת ועד המזכירות, הנושא של מנהלניות בכלל לא מוכר בעירית ירושלים, לא שמעו על זה, לא מבינים בכלל על מה אני מדברת.

<מלכה מן: אני יודעת – כמו שמזכירות קודמות דיברו ולפי אתר "מיתר", משרד החינוך מעביר עבורי – וגם במכתבים שאני מקבלת אני קרויה מינהלנית אבל עירית ירושלים מסרבת להכיר בי בנושא הזה.

<מלכה מן: אני רוצה לספר לכם שאני מקבלת 6,300 שזה כולל החזקת רכב – שאני חושבת שזו בושה וחרפה, זו המשכורת שלי לאחר - - -

מסעוד גנאים: כמה שנים?

יעקב מרגי: מה הסכום?

<מלכה מן: ארבע עשרה שנה.

<קריאה: מה הסכום בבקשה?

אחמד טיבי: 6,300.

יעקב מרגי: הנטו.

<מלכה מן: שזה כולל אחזקת רכב.

יעקב מרגי: והברוטו כמה?

<מלכה מן: 7,000 משהו כזה.

<קריאה: לא יכול להיות.

יעקב מרגי: לא משנה, הלאה, הלאה, מלכה מן, בבקשה.

<מלכה מן: אני מרגישה שמשרד החינוך מנותק מן המציאות.

<מלכה מן: הייתי רוצה שאנשים שיושבים במעמד הגבוה, זאת אומרת, אנשי הועדות שיושבות ודנות בנושא המזכירות, שיבואו יום אחד לבית הספר.

<מלכה מן: חברי הכנסת מבינים במה מדובר אבל נראה לי שאנשים מנותקים מהמציאות.

<מלכה מן: כמו שחברותיי הזכירו, לנהל חשבונות, כשאני יושבת מול שולחן כזה, מול שש מאות תלמידים ועסוקה עכשיו ב- 70,000 שקל - - -

יעקב מרגי: כל המורים בכיתות ויש עכשיו תלמידים שלא - - -

<מלכה מן: תלמידים, מורים, הורים, כספים נעלמים, אני כל הזמן בחרדה.

<מלכה מן: איך אפשר ככה לתפקד?

<מלכה מן: אם אני מנהלת חשבונות, זאת אומרת, היום אנחנו עובדות בשני כובעים, גם מנהלות חשבונות וגם מזכירות בתי הספר.

<מלכה מן: איך יתכן שאני לשירותים, סליחה, רבותי, לא יכולה לצאת כי אני צריכה ככה לשמור על כספים, "רגע", "לכו", "בוא", מה זה?

<מלכה מן: איך אפשר לנהל?

<מלכה מן: טלרית בבנק עומדת מול - - -

יעקב מרגי: איזה בית ספר את מנהלת?

יעקב מרגי: באיזה בית ספר את עובדת?

<מלכה מן: אני עובדת בבית ספר חב"ד.

<מלכה מן: בממ"ד.

<מלכה מן: ואני עובדת מול שש מאות תלמידים, מורים, הורים.

<מלכה מן: נתתם לנו לפתוח חשבון שני להורים, ועד ההורים יושב לנו על הראש, אנחנו צריכים לרצות אותו, לעמוד מול הורים, מורים, תלמידים, מפקחים, מי לא?

<מלכה מן: ספקים – אין לנו אויר.

<מלכה מן: אני יוצאת מהבית בשש וחצי, חוזרת בחמש וחצי.

<מלכה מן: אני גרה מחוץ לירושלים.

יעקב מרגי: היה חשוב לנו מעמד המורה וכנראה בדרך - - -

<מלכה מן: המורים קיבלו תגמול 60% תגמול, רק אתמול קראנו כתבה, 60% שנכנסו ל"אופק חדש", איפה אנחנו?

<מלכה מן: אני אומרת - - -

יעקב מרגי: מלכה, תודה.

<מלכה מן: וגם הייתי מורה.

יעקב מרגי: מכובדי השר, זה לא מובן מאליו שהשר לשירותי הדת, שזה לא התחום שלו, מבקש, כבר אתמול הודיע לי שיגיע לדיון, שזה בוער בו והוא רוצה.

יעקב מרגי: גם הוא "בעוונותיו הרבים" היה איש חינוך והגיע לפוליטיקה, אז בבקשה.

דוד אזולאי: אדוני היושב ראש, חבריי חברי הכנסת, מזכירות יקרות וחשובות.

דוד אזולאי: אני רוצה קודם כל להודות ליושב ראש, על שאיפשר לי להופיע היום בפניכם, אני מודה לו על כך, זה לא מובן מאליו.

דוד אזולאי: בהכירי את היושב ראש - - -

אוסאמה סעדי: האם יש יושבי ראש שמסרבים ששרים יבואו?

דוד אזולאי: נכון.

דוד אזולאי: לכן אמרתי שזה לא מובן מאליו ולכן אני גם מודה לו.

דוד אזולאי: בהכירי את היושב ראש וברוך השם את הניסיון הציבורי הרב שיש לו, אני מאמין שאתם נמצאים - - -

יעקב מרגי: זה מחייב אותי.

דוד אזולאי: זה מחייב אותך.

דוד אזולאי: אתם נמצאים במקום הנכון ואני מאמין שאחרי כל כך הרבה ישיבות, תצא מכאן הישועה למזכירות.

דוד אזולאי: אולי רבים כאן מתפלאים מה לשר לשירותי דת ולנושא כזה, אז יש לי שני "חטאים" בעניין הזה.

דוד אזולאי: חטא ראשון, בעברי, כפי שאמר היושב ראש, הייתי מורה וגם ניהלתי בית ספר, אז אני יודע מהי המשמעות ודבר שני, בקדנציה הקודמת, יחד עם חברי חבר הכנסת מסעוד גנאים, טיפלנו בנושא הזה וכאשר אני מחובר לזה, התחלנו איזשהו מהלך ולצערי הרב באו הבחירות ואנחנו נמצאים פה שוב.

דוד אזולאי: אני מקווה שזו - - -

אחמד טיבי: אני חושב שהשר לשירותי דת נמצא פה, כי עם המשך המצוקה, אין אלוהים במשרד החינוך.

יעקב מרגי: הוא לא יכול להסכים אתך.

אחמד טיבי: הוא לא חייב להגיב, אגב.

יעקב מרגי: הבנו, הבנו.

אחמד טיבי: הוא לא חייב להגיב.

אחמד טיבי: גם מסעוד לא חייב להגיב.

דוד אזולאי: אחמד, אני יכול להגיד לך רק דבר אחד – להתפלל שתהיה להם הצלחה אני עוד יכול.

דוד אזולאי: אדוני היושב ראש, פה אני אומר את הדברים ואני אתחיל קודם כל מתנאי המזכירות, המזכירות עובדות בתנאים קשים, הן לא מזכירות בית הספר, הן לב לבו של בית הספר, הן הכוח המפעיל את המערכת.

דוד אזולאי: כשמורה לא בא לבית ספר אפשר להסתדר, מביאים ממלא מקום, מצרפים תלמידים, נותנים פעילויות אחרות, אנחנו מכירים את זה.

דוד אזולאי: כשמזכירה לא נמצאת בבית הספר המערכת מושבתת, אי אפשר לתפקד, אי אפשר לעבוד – לא המנהל, לא ההורים ולא התלמידים.

דוד אזולאי: האחריות על המזכירה היא גדולה מאוד, האחריות של המזכירה היא נושאי כספים, היא צריכה לדאוג לממלא מקום, לאותה מורה שחסרה, לאותו ילד שלא מרגיש טוב, היא הכתובת לכל הדברים.

דוד אזולאי: חוץ מכל הדברים הללו, יש לה כמה בעלים, זה הרשות המקומית, זה משרד החינוך, מנהל בית הספר, ועד ההורים, התלמידים, כל אלה מנהלים את המזכירה והיא צריכה בתנאים לא תנאים לעבוד.

דוד אזולאי: פעם התפקיד הזה היה מפתה, במה הוא היה מפתה, אותן מזכירות בית ספר היו זוכות לכמה ימי חופשה במסגרת החופשה של המורים, היו יוצאים יולי, אוגוסט, יוצאים, אז - - - המזכירה אף פעם לא יצאה לחודשיים אבל לפחות יכלו לצאת, היום גם את זה לקחו להן, כי כל החופשות הן צריכות לבוא ולעבוד ולדווח ואתה יודע מה?

דוד אזולאי: יש רשויות מקומיות שהגדילו לעשות, שלוקחות את המזכירות להשתמש בהן במקומות אחרים ולהפעיל אותן במקומות אחרים כתגבור לכוח אדם, זה גם קורה היום.

דוד אזולאי: דיברו כאן על השכר.

דוד אזולאי: אני אומר לך, אדוני היושב ראש, הבעיה היא לא רק השכר, הבעיה היא גם שבית הספר גדַל והתוצאה מחייבת הגדלת תקן, כי הן צריכות לעמוד כעני בפתח, כדי לקבל תוספת של תקן שמגיע.

דוד אזולאי: לגבי השכר, הרשות המקומית, אם תשאלו אותה אז גם היא חסרת אונים.

דוד אזולאי: אני לא יודע, כל אחד פה איפה נמצא, יש רשויות מקומיות שברוך השם הן לא הכי עשירות אבל יכולות להסתדר אבל, בפריפריה, בעיירות הפיתוח השונות, שם המצוקה היא קשה והרשות המקומית בקושי מתמודדת וכל העלאת שכר יש לה משמעות תקציבית.

דוד אזולאי: לכן, רשות מקומית לא ממהרת, לא להגדיל את התקנים ולא להגדיל את השכר וכאן צריכה לבוא פנייה של ועדת החינוך, בראש ובראשונה, למשרד החינוך, להסתדרות, לשאול את ההסתדרות איפה אתם - - -

יעקב מרגי: נשמע אותם.

דוד אזולאי: יש פה קבוצה של אוכלוסייה שעובדת ולא מקבלת את התנאים המגיעים לה.

דוד אזולאי: פה אני מצפה מן ההסתדרות למנף את זה ולצערי הרב, גם במשרד שלי, יש לי קבוצה כזו של בלניות, שגם שם הן עובדות בתנאים לא תנאים וישנם מקומות שאני מצפה מההסתדרות להיכנס לעובי הקורה, לעשות מעשה, ולבוא.

דוד אזולאי: המזכירות עושות עבודת קודש.

דוד אזולאי: איך אפשר?

דוד אזולאי: מזכירה יושבת פה, מדווחת על אחת עשרה שנה, עם אחריות כל כך גדולה, לא פעם המנהל לא בא לבית הספר אז המזכירה צריכה לדאוג לממלא מקום וכאן מכירים כולם את התופעה הזו, היא צריכה לדאוג לממלא מקום, היא צריכה לדאוג לתלמיד הזה שלא מרגיש טוב, ללכת להרים טלפון להורים שיבואו לקחת אותו, אני יכול פה למנות מיליון ואחד אלף דברים, שהם מתפקידה של המזכירה.

דוד אזולאי: לכן, אני חושב, שאחד הדברים ואחד הדברים החשובים ביותר, זה קודם כל שמשרד החינוך צריך להנחות את הרשויות המקומיות להעביר את הכסף שמגיע לאותה מזכירה באמצעות שר החינוך.

דוד אזולאי: לא יעלה על הדעת שהתיקצוב מועבר וזה לא מגיע למזכירה.

יעקב מרגי: נבדוק את הטענה הזו.

דוד אזולאי: דבר שני, כאשר בית הספר גדל וצריך להגדיל את תקן המזכירה בעוד חצי משרה, בעוד רבע משרה, בואו, רבותי, צריך ליישם את זה, אי אפשר להשאיר את זה.

דוד אזולאי: למה לא לתת מה שמגיע?

דוד אזולאי: הדבר האחרון, אני מאוד מקווה, אדוני היושב ראש, אני בטוח, קטונתי מלהציע לך, אבל הנושא הזה כבר מתמשך הרבה זמן, זאת קבוצה של נשים - - -

יעקב מרגי: 2013, 2014, ועכשיו 2016.

דוד אזולאי: זו קבוצה של עובדים ואין להם שאלטר, אין להם שאלטר, הם לא יכולים לקום ולסגור את בית הספר, אן דבר כזה.

דוד אזולאי: כל אחת שיושבת פה יש לה אחריות.

דוד אזולאי: הן מבינות את המשמעות של לקום ולהשבית את בית הספר – הן לא יכולות לעשות את זה.

דוד אזולאי: גם כשיש שביתה ברשות המקומית, לא תמיד המזכירות משתתפות אלא מקבלות היתר כדי להמשיך לעבוד, כי כולם מבנים את המשמעות ואת החשיבות של התפקיד הזה.

יעקב מרגי: תודה.

דוד אזולאי: לכן, אדוני היושב ראש, אני פונה אליך, אני מבקש, תגביל את זה בזמן, שאנשי ההסתדרות ייכנסו לעובי הקורה, רבותי, אנשי ההסתדרות – לא יודע אם נמצאים פה - - -

יעקב מרגי: נמצאים.

דוד אזולאי: נמצאים פה.

דוד אזולאי: איך אומרים, זה התפקיד שלכם, קודם כל זה התפקיד שלכם, אחר כך יושב ראש הועדה, אני סומך על - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: גם על הכפיים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותי, אנחנו צריכים להיות יעילים בדיון, אנחנו צריכים לשמוע את העיקר.

יעקב מרגי: העיקר זה שלטון מקומי, משרד החינוך, אוצר והסתדרות.

יעקב מרגי: אז חברי הכנסת הגיעו והם רוצים לדבר אבל ממש תכליתי.

<קריאה: אחרי, אחרי.

יעקב מרגי: חאג' יחיא, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב ראש, אני לא אכנס לכל הפרטים כי הפרטים נאמרו, אני אלך לכיוון של הפתרון וזה מתחיל בכך שאם יש הסתדרות פה, אז יש את המושג של הרעה בתנאי עבודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו ההגדרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שקורה למזכירות זו הרעה בתנאי עבודה.

יעקב מרגי: ברשותך.

יעקב מרגי: חאג' יחיא, ברשותך.

יעקב מרגי: אתמול היה דיון על העובדים הסוציאליים, ואהבתי ביטוי שנאמר.

יעקב מרגי: אמרה את זה חברת הכנסת תמר זנדברג שבדרך כלל אני לא מסכים אתה אבל הפעם, לקחתי את זה ואמרתי.

יעקב מרגי: היא אמרה "כשאומרים לבן אדם:

יעקב מרגי: אתה עושה עבודת קודש – תדע לך שהשכר שם 'על הפנים'".

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה גם שמעתי, אז הברכה שבאה לבתי הספר עם כל מיני תכניות "אופק חדש", "יום לימודים ארוך", כל התכניות וגם "הניהול העצמי", כי בהרבה רשויות בתי הספר סבלו והתלוננו שהתקציבים שמגיעים אליהם, לבתי הספר, נבלעים בתוך הרשות ולא מגיעים, אז היום יש את הניהול העצמי, אבל הניהול העצמי מחייב עוד מזכירה כדי לעשות את העבודה של הניהול העצמי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני בא ואומר, היה למורים, אחרי מאבקים, הגיעו למצב שבבת אחת הרימו והגביהו את השכר שלהם, תיקנו עוול של שנים אחורה ואחר כך באו והתחילו להגיד, דירוג דרגה ותוספת ומדד וכו'.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שעם המזכירות הגיע הזמן למצוא את הפתרון, כמו שעשו למורים והרימו את השכר שלהם בבת- אחת, זה לא לבוא רק עם דרגה שהדרגה מוסיפה עוד חמישים שקל או עוד מאה שקל, כי אם הבסיס הוא עגום והוא לא בסדר, אז התיקון לא יהיה בסדר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ויש את העניין של הגדרה מחדש של הדרגות ומתי הן מתחילות, כי מזכירה שהתחילה בדרגה מסויימת, התחילה עם כמות עבודה מסויימת שהיא מוגדרת, ואני לא רוצה את הספור עם הסוס - - -

יעקב מרגי: תודה רבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הסוס - - -

יעקב מרגי: שהרגילו אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרגילו אותו שבשני דליים הוא אוכל, אחר כך דלי וחצי, עוד פעם דלי, חצי דלי ואחר כך הפסיקו להאכיל אותו ואז הבעלים אמר: איזה אסון, אחרי שהרגלתי אותו שהוא לא אוכל, עובד בלי לאכול, הוא הלך ומת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מה שקורה, המזכירות יקרסו.

יעקב מרגי: תודה.

<קריאה: הן כבר קורסות, הן כבר קורסות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני, תוך כדי הדיבור, מי זו אילה גיטלר?

יעקב מרגי: היא לא פה, היא כותבת לי: "בעירית ירושלים יש עדיין מזכירות שמועסקות כל שנה עם חוזה ואפילו לא שנת עבודה, שבסוף יולי מסתיימת.

יעקב מרגי: " וכך זה חוזר על עצמו עשר שנים, צורת העסקה.

יעקב מרגי: זה נקרא העסקה פוגענית אבל רבותי - - -

דוד אזולאי: זה לא כדי שאתן תתנחמו.

יעקב מרגי: תקשיבו, אני מבין את הלחץ, אני מבטיח לך, תקשיבי, אני כבר בזבזתי עלייך את הזמן שהיית צריכה לדבר, מבטיח לך שתדברי, בסדר?

יעקב מרגי: לא אדלג עלייך.

יעקב מרגי: שדולת הנשים.

יעקב מרגי: את שומעת את המצב!?

<גילי פטרן: שומעת.

יעקב מרגי: עכשיו תקשיבו, תקשיבו, אני לא אחת פה מתבטא בתקיפות, טוב שאתה שומע את זה, תקיפות ואכזבה גם מארגון המורים ומהסתדרות המורים.

יעקב מרגי: אנחנו מנסים להזיז דברים במערכת החינוך ונתקלים שם בדקדוקי עניות – אם זה תואם את המטלות של המורה או לא וכל דבר יש מאבק, אני בעד שהעובדים יציגו וכל מטלה שתהיה להם שתהיה להם תוספת שיתבעו את מה שמגיע להם.

יעקב מרגי: אנחנו לא שומעים אותם בצד של השליחות, בתדהמה, קצת סולידריות עם הצוות התומך שלכם בבית הספר.

יעקב מרגי: יצאתם למאבקים, השתתפנו אתכם, הזדהינו, העצמנו אתכם, לא מספיק, צריך עוד, אני חושב שהמורים צריכים אבל, היה אסור לכם, היה אסור לכם להשלים עם זה ואתם צעדתם קדימה.

יעקב מרגי: החטא הקדמון הוא, אני אסביר לך, החטא הקדמון – אני נתקל בו דיון אחר דיון ואומר לכם בכנות:

יעקב מרגי: אני לא רציתי לקיים את הדיון הזה, זה דיון שמתאים באופיו לוועדת העבודה והרווחה, סכסוכי עבודה, תנאים, אני רוצה להתעסק, די לי בצרות של מערכת החינוך אבל אמרתי: אי אפשר, הרי מה קורה, הגננות והסייעות, עובדי עירייה – זה הסתדרות המעוף, המורים – יש להם ארגון והסתדרות, כל הנילווים – הפסיכולוגים מקום אחר, העובדים הסוציאליים גם מקום אחר, כל המערכת הזו לוקה בחסר.

יעקב מרגי: אי אפשר – ואני אומר לכם, אם המפקד רץ קדימה והחיילים נשארים אחורה אז הוא לא השיג כלום.

יעקב מרגי: הוא לא השיג כלום.

יעקב מרגי: והייתי מצפה וזה לא מאוחר, ואני אומר לך, אני מצר ואתה פה, אני מודה לך שאתה פה, תן רגע, אני מודה לך שאתה פה, אני מצר על כך שהראשים שלכם לא כאן.

יעקב מרגי: ואני אומר כל פעם, אני לא חובט בהם כדי שלא יבואו לפה אלא אני חובט בהם כדי שיבואו ויהיו שותפים לשינויים שאנחנו שואפים אליהם, כי הכוח בסוף בידיים שלהם.

יעקב מרגי: הכוח לא מתבטא בראשון לספטמבר, שאיימו עלינו שהם לא פותחים את השנה.

יעקב מרגי: 'ביג דיל', אנחנו יותר לא ניתן להם את זה.

יעקב מרגי: לא ניתן להם את התענוג הזה.

יעקב מרגי: נצא ולא נבטא סולידריות עם השבתת מערכת החינוך.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: כי אם הייתי רואה אותם מגלים סולידריות ודאגה לכל מערכת החינוך, הרי מערכת החינוך היא כולה, היא לא בחלקים, והמזכירות של בית הספר היו צריכות ללכת יחד עם הרפורמות, יחד עם הסכם העבודה שלכם.

יעקב מרגי: הייתם צריכים לשלב ידיים עם ההסתדרות וללכת ביחד.

יעקב מרגי: זה לא יהיה להם.

יעקב מרגי: והנה, אני אומר לכם, אני לא רוצה לדכא אתכם אבל אין כוח מספיק להסתדרות.

יעקב מרגי: אחרי שחתמה הסכם קיבוצי אתם נחשבים עובדי עירייה, אחרי שחתמה הסכם קיבוצי, אני אתן לה לדבר, היא תאמר לי את המציאות, אני לא יכול אפילו לבקר אותה.

יעקב מרגי: הם חתמו עם המדינה על הסכם קיבוצי.

יעקב מרגי: מכסימום, יגמר, יגידו לכם: חכו לפתיחה, חכו להרחבה, חכו אם יהיה משא ומתן.

יעקב מרגי: אין לכם הרבה תקווה.

יעקב מרגי: אני היום צריך להישען על רצון טוב של משרד האוצר, לשכנע אותם להגיד לי שתוך זמן מסוים בסיכום להביא לי הגדרת תפקיד מחודשת.

יעקב מרגי: יש פה הרעת תנאים בוטה, אנחנו, על ליווי בטיול, איפה השליחות של המורה?

יעקב מרגי: לא יצאו לטיולים התלמידים בגלל שהמורה – מה פתאום לוקח אחריות?

יעקב מרגי: ובצדק, "אני לוקח אחריות" אבל הם ידעו לתבוע את זה.

יעקב מרגי: נוספו פה שלושים ארבעים מטלות, מי נתן את הדעת על זה?

יעקב מרגי: אתם רוצים היום להוציא את העגלה הזו מהבוץ – זה יותר קשה אבל, כשיש סולידריות ואחד תלוי בשני וצמוד לשני, לא היה מצב כזה, שהמזכירות נשארות אחורה, שהגננות אחורה והסייעות אחורה, לא היה מצב כזה, אז אפשר לשבת ולדבר מלים יפות ואני יכול להעניק לכם אמפטיה ומלים טובות מפה עד פתח תקוה אבל זו האמת והאמת היא כואבת.

יעקב מרגי: מי שמבין בדיני עבודה, מי שמבין בסכסוכי עבודה – המזכירות תקועות.

יעקב מרגי: אני, כשכולם מחאו כפים כשהגיעו להסכם קיבוצי, אני אמרתי: מטומטמים, כל מי שמוחא כפים על הסכם קיבוצי של ההסתדרות עם האוצר הוא מטומטם.

יעקב מרגי: מי שמחא כפים – היחידים שמחאו כפים – זה באוצר – יש להם חמש שנים שקטות.

יעקב מרגי: הרי את ה-10% היינו מקבלים בלי טובות שלהם.

יעקב מרגי: עכשיו, מי נתקע?

יעקב מרגי: כל מי שתקוע מסורתית.

יעקב מרגי: מי ששידרג את עצמו מברך, יש לו עוד 10% אבל מי שתקוע מסורתית והמעמד שלו תקוע, כמו שזו אחת הדוגמאות, עשרים ואחת שנים עם 5,000 שקל, אל תפריעו לי, זה הסיכום, אלה המלים שיהיו בסיכום ואני אומר לכם, רבותי, אני אתבע, אני אתבע, ואפשר לכם לתת לדבר ובזבזנו את הדיון ולא ייצא מזה כלום, אני אתבע מהשלטון המקומי, ממשרד החינוך, מהממונה על השכר באוצר, להתכנס להגדרת תפקיד.

יעקב מרגי: אני לא נוגע עכשיו בשכר בכלל, לא נוגע בעלויות בכלל עכשיו, אף אחד שלא יבכה לי ויגיד לי: "זה עולה למדינה תקציב" או "הסכם כבר סגרנו".

יעקב מרגי: הגדרת התפקיד אינה הוגנת, יש פה פגיעה.

יעקב מרגי: אם היה לכם עורך דין טוב, משפטנים טובים, היו הולכים לעתירה לבית הדין הארצי לעבודה ומסורתית, זו פגיעה להרעת התנאים, תקבלו את הסעד הזה.

יעקב מרגי: תתארגנו לכם, תתארגנו לכם כוועד מזכירות ארצי.

<קריאה: אין לנו.

יעקב מרגי: תקימו.

יעקב מרגי: ההסתדרות צריכה לגבות אתכם בכך.

יעקב מרגי: סליחה, סליחה, אם בירושלים ידעו – ואני עכשיו כיועץ שלכם, לא כיו"ר ועדת החינוך, אם בירושלים ידעו להקים ועד מזכירות בירושלים, אז תתחילו להעביר בקבוצות ביניכם, שבכל עיר יתאגדו, תקימו ארגון ארצי ותלכו להסתדרות לקבל "ארגון יציג עצמאי".

יעקב מרגי: רק ככה תצליחו.

יעקב מרגי: רק ככה תצליחו.

<קריאה: הבעיה היא שבכל - - -

יעקב מרגי: אני אומר לכם, לא תצליחו.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לייאש אתכם אבל זאת האמת.

יעקב מרגי: אני חסיד של לתת לכם את המציאות כפי שהיא.

יעקב מרגי: אתם יכולים לבוא לעוד שבע ישיבות פה לוועדת החינוך ואני אוציא סיכום כמו של עמרם מצנע ושל קודמו ושל קודם קודמו ונהיה באותו מצב.

יעקב מרגי: אני לא רוצה שבעוד שנה יבוא אחמד טיבי ויקרא את הפרוטוקול של 2013, 2014, 2016 ויגיד: אני באותו מצב.

אחמד טיבי: אני היחיד הבטוח בקדנציה הבאה.

יעקב מרגי: נתחיל לאושש את זה עכשיו?

יעקב מרגי: נתחיל להתמודד.

יעקב מרגי: טוב, רבותי, אתה יודע מי בטוח?

יעקב מרגי: רק אללה בטוח.

<קריאה: אף אחד לא בטוח.

יעקב מרגי: עכשיו יללה, רבותי, אחרי נאום הזעם הזה והנאום הפסימי, אבל הכי אמיתי – תודי.

<קריאה: הכי נותן תקווה.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: אני מקווה, אני מקווה.

יעקב מרגי: תקשיבו.

יעקב מרגי: חינוך מיוחד, דקה וחצי, בבקשה.

מסעוד גנאים: מה עם שדולת הנשים?

יעקב מרגי: אני אתן לך, אני אתן לך, תני לה.

<דינה פרימט: עובדת בחינוך המיוחד.

יעקב מרגי: למה כשאת מדברת את שקטה וכשרצית זכות דיבור הרעשת?

יעקב מרגי: דברי בקול שהפרוטוקול ישמע.

מסעוד גנאים: היא מיוחדת כי היא מזכירה בחינוך מיוחד.

<דינה פרימט: אני מזכירה בחינוך מיוחד עם פיגור בינוני קשה עד עמוק.

<דינה פרימט: זאת אומרת שזה בית ספר שיש בו שלש כיתות של תלמידים, שהם שוכבים, וזה בית ספר שיש לו סמל מוסד עם כל מה שמשרד החינוך דורש - - -

יעקב מרגי: ברשותכם, משחרר את השר ומודה לו.

דוד אזולאי: תודה רבה.

<דינה פרימט: תודה סגן השר.

<דינה פרימט: זה בית ספר לכל דבר ועניין ואני שואלת למה יש מורים של חינוך מיוחד, סייעות של חינוך מיוחד ואילו המזכירות לא מוגדרות כמזכירות של חינוך מיוחד?

<דינה פרימט: אני מתעסקת עם פסיכולוגים - - -

יעקב מרגי: בואי נאמר שאני אגדיר אותך – מה זה ייתן לך?

מירב בן ארי: תקציבית - - -

<דינה פרימט: כמובן, מורות לחינוך מיוחד מקבלות שכר של חינוך מיוחד וסייעות שעובדות בחינוך מיוחד מקבלות שכר של חינוך מיוחד.

<דינה פרימט: רק המזכירות, שהן עושות - - -

יעקב מרגי: דינה פרימט, כנראה שכל הנאום הזה חוצב הלהבות שלי לא עבד.

יעקב מרגי: כשלוקחים אחד אחד לא מצליחים.

יעקב מרגי: עכשיו את אפילו לא שם.

יעקב מרגי: קודם כל להעמיד את המזכירה במקום הראוי לה והנכון ואז זה יחול גם עלייך.

יעקב מרגי: הרי מה את אומרת, הרי גם המורים הרגילים הוגדרו ואילו המזכירות לא שודרגו.

יעקב מרגי: המטלות – הם קיבלו אופק חדש והן קיבלו אופק ישן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאירו אותן בלי אופק.

<דינה פרימט: שלושים שנה אני עובדת - - -

יעקב מרגי: אבל הטענה שלך נשמעת.

יעקב מרגי: או.

יעקב מרגי: קיי.

<דינה פרימט: שלושים שנה אני עובדת כמזכירת בית ספר ואני מקבלת 7,000.

יעקב מרגי: שלושים שנה.

<דינה פרימט: שלושים שנה.

מירב בן ארי: האמת שדווקא בעניין הזה מזכירה ספציפית בבית ספר ספציפי שכל הצוות מקבל את ההטבות בגלל שזה חינוך מיוחד אז אולי אפשר.

יעקב מרגי: אולי אפשר, הטענה נשמעת, תודה.

יעקב מרגי: שדולת הנשים.

<גילי פָּטרַן: עורכת דין גילי פַּטרָן.

<גילי פָּטרַן: כבר נשמעו פה רוב הדברים, אני רק רוצה להוסיף שהיום התפרסמו נתונים על שכר המורים ובעשר השנים האחרונות, משנת 2003 עד שנת 2013, הוכפל שכר המורים.

<גילי פָּטרַן: ואנחנו כמובן מפרגנות - - -

יעקב מרגי: המורים והמורות או המורות והמורים.

<גילי פטרן: המורות והמורים.

<גילי פטרן: ואני שואלת, איפה המזכירות בעניין הזה?

<גילי פטרן: הן הרי 'אורגן' לא נפרד ממערכת החינוך - - -

יעקב מרגי: ואני שואל אתך עכשיו, אני, אני שואל אותך איפה אתן, איפה?

יעקב מרגי: כולכם יודעים לצעוק כשאתם רוצים, אז הנה אני קורא לכם, קחו את זה, תשלבו ידיים, זה לא המקום לשאול 'איפה', כולנו כָּשלנו כאן, בסדר?

יעקב מרגי: אנחנו כשלנו בזה שגילינו אמפתיה למורים ודחפנו וסייענו להם ושכחנו לראות את המקצועות התומכים ביחד, שכחנו, כולנו, חשבנו להעצים את המורה ושכחנו שבדרך יש מי שעוזר לו - - -

<גילי פטרן: נשאר מאחור.

יעקב מרגי: אז עזבי "איפה" בסדר?

יעקב מרגי: לא בא בטענות, לא אליי, לא אלייך, לא להסתדרות, לא למשרד החינוך, כרגע אנחנו באים לתקן.

יעקב מרגי: אם נשב ונטען טענות – כבר העלו אותן, אנחנו יודעים את הנתונים, אני קורא לך, ואני באמת רוצה לשמוע שמכאן יש טיפול המשך, זאת אומרת, אתם, כארגון, וכארגון שיודע להוביל מהלכים, תרכזו נציגות מוסכמת בגיבוי של ההסתדרות, יחד בישיבות, יחד עם משרד החינוך, עם השלטון המקומי, עם הממונה על השכר, להגדרה, קודם כל הגדרת תפקיד.

יעקב מרגי: הגדרת תפקיד.

יעקב מרגי: אחר כך נעלה, איך אומרים, נעלה לקומה שלישית דרך הלובי, דרך קומה ראשונה, דרך קומה שניה ולא נקפוץ למרפסת של השלישית.

יעקב מרגי: קודם כל להגדרת התפקיד, זה שורש הבעיה.

<גילי פטרן: או.

<גילי פטרן: קיי.

יעקב מרגי: קונה?

<גילי פטרן: קונה.

<גילי פטרן: קונה ונעשה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: שלטון מקומי – מעסיק ישיר.

יעקב מרגי: בבקשה, הציגי את עצמך.

<חגית מגן: שמי חגית מגן, ראש - - -

יעקב מרגי: קחי נשימה עמוקה, אל תחששי רק תגידי לי לאן אנחנו הולכים מכאן, כי השעון כבר זז.

<חגית מגן: שמי חגית מגן, ראש מינהל שכר והסכמי עבודה במרכז השלטון המקומי.

<חגית מגן: אם תרצה, כבוד היושב ראש, שאני אגיב על מה שנשמע כאן או שאני ארד לשורה התחתונה.

יעקב מרגי: אם יש לך משהו שבאמת סותר מציאות שהושמעה כאן אז תגידי אותו.

<חגית מגן: אז אתחיל מן השורה התחתונה ואז אגיב על חלק מהדברים, על המשמעות של דרגה 11, על תוספת 750 שקלים שניתנה פה בגין מטלה - - -

מסעוד גנאים: על ה-10% גם.

יעקב מרגי: לא, אל תפריעו לה.

יעקב מרגי: חגית, רגע, תן לה, היא עוד לא אמרה כלום.

יעקב מרגי: אל תקרא לה קריאות ביניים.

יעקב מרגי: לנו יש בטחון עצמי, אנחנו יודעים להתנהל.

<חגית מגן: במקרה של מזכירות בתי הספר - - -

יעקב מרגי: חגית, יש לך שם אופטימי, גם המשפחה וגם השם פרטי, צריך לשדר פה אופטימיות.

יעקב מרגי: הם לא רגילים לקריאות ביניים, תן לה, תן לה לדבר.

יעקב מרגי: תן לה לומר.

<חגית מגן: בעקבות ההסכם החדש שעומד להיחתם, אני מזכירה שהוא טרם נחתם אבל הוא עומד להיחתם, שכר מזכירות בתי הספר צפוי לעלות להערכתנו בין 20%-25% - - -

יעקב מרגי: מתי?

<חגית מגן: בתקופה הקרובה ואני אסביר.

יעקב מרגי: רגע, רגע, תנו לי.

יעקב מרגי: מזכירות.

יעקב מרגי: מזכירות, סליחה, אתן רוצות שאני אעזור לכן?

יעקב מרגי: תעזרו לי לעזור לכן, אל תפריעו.

<חגית מגן: הסכם השכר הוא עד 2017.

<חגית מגן: במסגרת הסכם השכר שנחתם יש 7.5% במשק, 2% נוספים בשלטון המקומי על חשבון הרשויות המקומיות - - -

יעקב מרגי: אלה הם ה-10% שכל המשק מקבל.

יעקב מרגי: כל המיגזר הציבורי.

<קריאה: לא, ממש לא.

יעקב מרגי: כל המיגזר הציבורי.

<קריאה: ממש לא.

יעקב מרגי: ממש כן.

<חגית מגן: 7.5% לעובדים במיגזר הציבורי, יש החרגה לעובדי השלטון המקומי, בגלל הידיעה של מצב של שכר נמוך ובעיית שכר.

יעקב מרגי: 2.5%.

<חגית מגן: סך הכול 9.5 בחלוקה הבאה.

<חגית מגן: מזכירות בתי הספר צפויות לקבל בין 6%-6.5% - - -

יעקב מרגי: בנוסף.

<חגית מגן: של הארצי, בנוסף ל-10% שהובטחו להם בוועדות הקודמות, 10% ייחודי.

<חגית מגן: כלומר, לוקחים מכל המקצועות בשלטון המקומי, במקום לחלק אחיד 7.5% נותנים אחיד - - -

יעקב מרגי: זו התביעה של כחלון.

<חגית מגן: זו התביעה שהייתה פה בוועדה.

יעקב מרגי: את לא חייבת, זה הרהור בקול שלי.

<חגית מגן: נותנים פחות לכולם כי אנחנו מכירים בעבודת המזכירות - - -

יעקב מרגי: לא, לא, לא, רגע, רגע, אם את מתעקשת על סמנטיקה אז אני אתקן אותך.

יעקב מרגי: עומדת לי הזכות, בסדר?

יעקב מרגי: לא לוקחים לאף אחד, קודם כל.

יעקב מרגי: אלא סוף סוף מתקנים עיוותים.

יעקב מרגי: מתקנים, תקשיבי, אני חושב שאחת ההצלחות של שר האוצר במשא ומתן עם ההסתדרות, המשא ומתן האחרון, זה הקטע שהוא היה מוכן לשלם אבל לשלם יותר, לא לקחת, לשלם יותר לחלשים ופחות לאלה שהם חזקים.

<חגית מגן: השורה התחתונה היא שיש 7.5% לעובדי השלטון המקומי, בנוסף ל-2%.

<חגית מגן: אני כרגע משאירה את ה-2% בצד, בואו נדבר - - -

יעקב מרגי: חגית, תעשי לי סדר, מאחר ואני חלש במספרים - - -

<חגית מגן: אז אני עושה - - -

יעקב מרגי: רגע, תני לי, אני אומר לך בקצב שלי, גם הם כבר התבלבלו, הם כבר שלחו לי מסרים: תנעל את הדיון, הכול בסדר.

יעקב מרגי: תקשיבי לי.

יעקב מרגי: תאמרי לי, תכל'ס, כל תוספת – גודלה ומתי הם אמורים לקבל אותה.

יעקב מרגי: לא במלים מופשטות.

<חגית מגן: הם אמורים לקבל, יש פעימות.

<חגית מגן: ההסכם עדיין לא נחתם.

יעקב מרגי: תתחילי, מהפעימה הראשונה לשנייה.

<חגית מגן: ביולי, בעקרון, יש פעימה ראשונה של ההסכם תוספת אחוז.

<חגית מגן: הייתה פעימה החודש של 1,000 שקל מענק, אני מקווה שכולם - - -

<קריאה: לא כולם קיבלו.

יעקב מרגי: רגע, אדוני.

יעקב מרגי: אתה כבר הבנת ויש לך תשובה, אני עוד לא הבנתי.

<חגית מגן: אנחנו עסקינן במזכירות - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע, ביולי אמרת.

יעקב מרגי: רגע, אנחנו מדברים על מי שלא עבריין ויש לו יכולת ומשלם.

יעקב מרגי: ההסכם אומר תשלום חד פעמי?

<חגית מגן: מענק חד פעמי של 1,000 שקל שאמור להיכנס במשכורת חודש פברואר הקרוב.

יעקב מרגי: לכל המיגזר הציבורי.

<חגית מגן: לכל עובדי השלטון המקומי.

<חגית מגן: לרבות מזכירות - - -

יעקב מרגי: הלאה, חגית, חגית, תהיי אתי.

יעקב מרגי: תהיי אתי, לא להפריע לה.

יעקב מרגי: תוספת אחוזית ראשונה – מתי?

<חגית מגן: תוספת אחוזית ראשונה ביולי.

יעקב מרגי: ביולי הקרוב.

יעקב מרגי: כמה?

<חגית מגן: אחוז.

אוסאמה סעדי: אחוז אחד?

<קריאה: לעג לרש.

יעקב מרגי: אני מבקש, בלי קריאות ביניים.

<חגית מגן: אני לא זוכרת, אני לא הבאתי אתי את הדף הזה.

יעקב מרגי: הממונה על השכר באוצר, גבירתי.

יעקב מרגי: את יכולה לעזור?

יעקב מרגי: מי כן יודע?

<צהלה עבודי: לא זוכרת את - - -

<חגית מגן: אבל יש למזכירות את הטבלה הזאת.

<חגית מגן: זה הופץ.

<חגית מגן: רגע, יש פעימה.

<חגית מגן: זה פשוט עדיין לא נחתם ההסכם הזה אבל - - -

מסעוד גנאים: פעימה?

יעקב מרגי: רגע, האם את יודעת לומר לי בסך הכול ב- 2016 כמה תוספות אחוזיות הולכות להיות?

<חגית מגן: 3.75.

<חגית מגן: משהו כזה.

יעקב מרגי: משהו כזה, בסדר, לא אתפוס אותך.

יעקב מרגי: 2017 מה?

<חגית מגן: 2017 משהו כמו עוד איזה 2.75.

יעקב מרגי: איפה ה-27% שאמרת?

יעקב מרגי: אני מחכה.

<קריאה: זה לכל המשק.

<חגית מגן: תן לי את הסדר שלי.

יעקב מרגי: חגית, אני נותן לך.

<חגית מגן: נחתם 7.5%, הם יקבלו, מתוך ה-7.5% הם יקבלו 6.5% אחד, 10% שאנחנו נקנה, לא משנה לא נסביר פה את ההיגיון של הקנייה, 6.5% ועוד 10%, ביחד הגענו כבר ל 16.5, נכון?

יעקב מרגי: רגע, רגע, רגע.

<חגית מגן: הגענו ל 16.5?

<חגית מגן: אמרתי שיש 2% נוספים לשלטון המקומי?

יעקב מרגי: כן.

<חגית מגן: אז שני האחוז האלה מיועדים לבעלי השכר הנמוך.

<חגית מגן: תיעדו אותם בהסכם.

יעקב מרגי: המזכירות – מוגדרות שכר נמוך?

<חגית מגן: המזכירות מוגדרות – בהסכם שאנחנו עתידים לחתום עם הסתדרות המעוף, המזכירות לפי מתח הדרגות מוגדרות כבעלות שכר נמוך, כמי שייהנו מן ההטבה של ה-2%.

<חגית מגן: 2% מיועדים לתוספת מעוף ולמי שמבין בתלוש השכר - - -

<דפנה ארביב: לאיזו דרגה?

<חגית מגן: עד דרגה 11.

<חגית מגן: במקסימום.

<חגית מגן: זה הולך לעלות מ-400 שקלים ל-1,000 שקלים.

<חגית מגן: באחוזים, ינוע בין 20%-25%, כל אחת לפי הדרגה שלה.

<חגית מגן: זה הצפי עד לסוף ההסכם הזה - - -

יעקב מרגי: שהוא מתי?

<חגית מגן: 2018 אבל אנחנו נקדים את התשלומים.

<חגית מגן: מזכירות בתי ספר תוספת 10% תינתן ב-2016 ולא ב-2018, תוספת 6.5% תהיה בפעימות ותוספת 2% שהיא הגדלת המעוף תהיה כנראה באוגוסט, או יולי או אוגוסט, אנחנו כרגע בדיונים.

יעקב מרגי: חגית.

<חגית מגן: באוגוסט 2016 נשמח להיות כאן שוב, אתכן - - -

יעקב מרגי: תקשיבי, לפני שתשמחי ולפני שתהיי כאן שוב, מאחר ואני רוצה לכתוב דברי סיכום והכנסת מכבדת את עצמה, בשונה ממה שחושבים אחרים, ואני רוצה לדייק ולא רוצה להכשיל אותך, אני מבקש אחרי הדיון, תבדקי את הנתונים – אחוזים, תאריכים ומה שאת יודעת ותביאי את זה למנהלת הועדה, אני רוצה להכניס את זה בסיכום.

<חגית מגן: אני יכולה לשלוח לך את זה מהמשרד שלי, זה בסדר?

יעקב מרגי: היום האצבעות עובדות במקומנו, מה קרה?

יעקב מרגי: היום במיילים הכול עובד.

יעקב מרגי: מכל מקום, אנחנו, לא נעים להגיד אפילו מאיפה אנחנו, מכל מקום.

אוסאמה סעדי: אפשר להגיד, אדוני, בסוף, כמה מגיע למזכירות, כמה?

אוסאמה סעדי: כמה אחוזים?

אוסאמה סעדי: 25% עד 2018?

<חגית מגן: אמרתי, לא, זה יהיה עוד לפני 2018, אמרתי בין 20% לבין 25%, כי תוספת המעוף היא נגזרת של דרגה, אז אם יש פה מזכירה שהיא בדרגה 8, תוספת המעוף אצלה תהיה יותר גדולה, היא תוספת שקלית.

<חגית מגן: היא מקטינה את אי השוויון אז זו המשמעות של תוספת שקלית.

<קריאה: מה הקריטריון?

יעקב מרגי: אין שאלות.

<חגית מגן: מזכירה שהיא בדרגה 11 תוספת המעוף היא תוספת מדורגת.

<חגית מגן: היא הולכת וקטנה ככל שהדרגה יותר גבוהה ולכן, יש לנו מזכירה אחת שהיא יכול לומר שהיא תיהנה מ-25% ויש מזכירה שתיהנה - - -

יעקב מרגי: עכשיו, חגית, לשאלה הראשונה שלי.

<חגית מגן: אני רק רוצה לומר שאל"ף, לאורך השנים המעסיקים כן הכירו ומוקירים את עבודת המזכירות, אנחנו נתנו בקיץ שעבר - - -

יעקב מרגי: הן עושות עבודת קודש?

<חגית מגן: אני לא חושבת שיש בעל תפקיד שהוא לא חושב שהוא עושה עבודת קודש, אני נפגשת עם כל בעלי המקצוע, סייעת פדגוגית - - -

אחמד טיבי: מה לגבי קברנים?

<חגית מגן: זאת עבודת קודש.

<חגית מגן: אין על זה מחלוקת.

יעקב מרגי: טוב, גבירתי, רגע, סליחה.

<חגית מגן: לגבי הגדרת התפקיד, הגדרת התפקיד היא בסמכות משרד הפנים, יש היום הגדרת תפקיד מאוד מסודרת, מופיעה באתר משרד הפנים - - -

<קריאה: זה לא נכון.

יעקב מרגי: לא, לא, חגית, תעצרי, מי אומר לא נכון?

יעקב מרגי: זה לא מכובד.

<חגית מגן: זו הגדרה של משרד החינוך, המעסיקים - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע, חגית.

יעקב מרגי: הבנתי, לכן עצרתי אותך מיד.

יעקב מרגי: יש לי תכונה לא טובה שכשאני מבין אז אני רוצה לקפוץ.

יעקב מרגי: תקשיבי, העניין הוא כזה, אני לא אוהב שאומרים לי "משרד הפנים".

יעקב מרגי: משרד הפנים לא יעשה שום דבר ובצדק, אם לא תבוא דרישה.

יעקב מרגי: וגם הוא צריך להיאבק אחרי ששיכנענו אותו ותראי מהו המהלך: המזכירות צריכות לשכנע את המעסיק שזה השלטון המקומי, השלטון המקומי צריך לפנות למשרד הפנים אחרי שהוא השתכנע ועשה עבודה, לפנות למשרד הפנים, משרד הפנים, אחרי ששיכנעתם אותו, גם הוא עושה עבודה וצריך לשכנע את הממונה על השכר באוצר, אחרי ששיכנענו אותו, רגע, מגיע אגף התקציבים –יש כיסוי או אין כיסוי, אז כאן, אל תגידי לי "משרד הפנים", כי אני רוצה להתחיל בך.

יעקב מרגי: את, כמעסיק, מבינה שנוספו מטלות וזה תפקיד מרכזי כזה שמחייב?

יעקב מרגי: מתי הוגדר בפעם האחרונה תפקיד המזכירה?

יעקב מרגי: האם מישהי יכולה לענות לי?

<קריאה: תשס"ב.

<קריאה: לפני עשרים שנה.

יעקב מרגי: שזה בלועזית?

<קריאה: 87'.

<קריאה: 2002.

יעקב מרגי: לא.

<קריאה: עשרים שנה.

יעקב מרגי: עשרים שנה זה לא תשס"ב.

<קריאה: 1992.

יעקב מרגי: הגעתם להסכמה?

<חגית מגן: לא, ב-2011 מבחינתנו.

<קריאה: 92'.

<קריאה: - - - עשרים שנה.

<חגית מגן: ב 2011 משרד הפנים יחד עם משרד החינוך, ישבו על כל התיאור תפקיד ועשו הגדרת תפקיד.

יעקב מרגי: האם את אומרת את זה בוודאות לגבי המזכירות?

יעקב מרגי: רגע, אל תפריעו לי.

<חגית מגן: אני לא, אני אגיד - - -

יעקב מרגי: אז תבדקי גם את זה.

<קריאה: אז הכול את רוצה לחסוך לך - - -

יעקב מרגי: אני אוהב דברים וודאיים, אני לא אוהב - - -

<דפנה ארביב: אני יכולה להגיב?

יעקב מרגי: לא, שניה אחת, אלא אם כן זה ספציפי לגבי הגדרת התפקיד.

<דפנה ארביב: לגבי הנקודה הזו.

יעקב מרגי: כן, מה את יודעת?

<דפנה ארביב: נכון, מישהו הפיץ את זה באינטרנט, כנראה שמשרד הפנים או השלטון המקומי, הגדרת תפקיד, שאין לה שום, שההסתדרות בכלל לא קשורה לנושא הזה - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע גבירתי, גבירתי, דפנה, נכון?

יעקב מרגי: תקשיבי.

יעקב מרגי: יש עובדות.

יעקב מרגי: אני יודע להתמודד עם עובדות.

יעקב מרגי: הייתה הגדרה ב-2011?

יעקב מרגי: עזבי שאין לה שום אחיזה במציאות - - -

<דפנה ארביב: הם זרקו משהו לאוויר ואין לו שום בסיס.

יעקב מרגי: תקשיבי.

יעקב מרגי: הטענה נופלת עליכן.

יעקב מרגי: בלעתן?

יעקב מרגי: שתקתן?

יעקב מרגי: אכלתן?

יעקב מרגי: תאכלו אותה.

<דפנה ארביב: לא - - -

יעקב מרגי: אבל אנחנו רוצים לעזור לכן למרות שאכלתן את זה.

יעקב מרגי: אני שואל שאלה עובדתית.

יעקב מרגי: ב-2011, האם נגעו בהגדרת התפקיד?

<קריאה: אין, אין, אין, בדוק, אין.

<דפנה ארביב: לא.

<דפנה ארביב: לא.

<דפנה ארביב: לא.

יעקב מרגי: מי זו צועקת "בדוק – אין"?

<קריאה: מה השאלה?

<מלכה מן: אני בדקתי.

יעקב מרגי: מי זו את?

<מלכה מן: אני, מלכי מן, נכנסת לאתר, בדקתי, אין.

<מלכה מן: עשרים שנה אין הגדרת תפקיד, לא נגעו בזה ועוד - - - הכניסו ניהול עצמי - - -

יעקב מרגי: תודה, תודה, סגרנו את הנושא הזה, רבותי, אנחנו מעל – שמעתם את הצלצול?

יעקב מרגי: כיוונתי לדעת גדולים, לדעת הפעמון.

יעקב מרגי: אנחנו כמעט רבע שעה אחרי הזמן שהקצבנו לדיון הזה.

יעקב מרגי: הדברים ברורים.

יעקב מרגי: אני רוצה לסכם בדקות הקרובות.

יעקב מרגי: לכן, אני אתן לךְ לפני כן, אתה ויתרת על הזכות.

<קריאה: לא נגענו בו.

יעקב מרגי: יש לָך משהו להוסיף שלא נגענו בו?

<קריאה: יש לי משהו קצר - - -

יעקב מרגי: אחריו, בבקשה.

<יהודית גידלי: הצג את עצמך בבקשה.

<נחמן סעדיה: נחמן סעדיה, מנהל בית ספר גבעת מרדכי בירושלים.

<נחמן סעדיה: מייצג את המנהלים בירושלים.

<נחמן סעדיה: להוסיף על תפקיד המזכירה – דיברו - - -

יעקב מרגי: מיותר.

<נחמן סעדיה: מסכימים, המנהלים חותמים על זה ומגבים - - -

יעקב מרגי: היא כל כך חשובה ששכחנו אותה.

<נחמן סעדיה: אני מנהל בית ספר, אני לא - - -

יעקב מרגי: אני,אני, אני, ראית?

יעקב מרגי: אני לא מאשים אותך, אני אומר אני, שכחנו אותם.

<נחמן סעדיה: להסביר כמה זה חשוב ולאחרונה, גם, לאור כל מיני קיצוצים ברשויות, יש אפילו בתי ספר שאין כל השבוע מזכירה, אין כל השבוע אב בית – זה גם תפקיד חשוב במיוחד בתקופה הבטיחותית - - -

יעקב מרגי: מה, בירושלים יש דבר כזה?

<קריאה: כן, כן.

<נחמן סעדיה: צריכים להוריד את אבות הבית לשלושה ימים, מזכירות זה - - -

יעקב מרגי: אני הבנתי.

יעקב מרגי: שאלתי, קיבלתי תשובה סופית, כן.

יעקב מרגי: הלאה.

<נחמן סעדיה: ודאי שבית ספר – כמו שתואר כאן, לא יכול להתנהל בלי מזכירה.

<נחמן סעדיה: המזכירה מייצגת, הורים פונים, כל הדברים האלה - - -

יעקב מרגי: אדוני המנהל.

<נחמן סעדיה: דבר אחרון - - -

יעקב מרגי: מה אתה תורם לדיון?

<נחמן סעדיה: גם כשאנחנו כבית ספר קיבלנו תקציב ממשרד החינוך לפרוייקטים מסוימים ואני אתן דוגמה קטנה, השאלת ספרי לימוד, נושא שמשרד החינוך - - -

יעקב מרגי: דרכה, הכול דרכה.

<נחמן סעדיה: המזכירה יש לה הרבה בתוך התחום, 180 שקל מכל הורה כפול 500 ילדם להפקיד, לא שילמו, לי, כמנהל בירושלים, אין אפשרות לשלם למזכירה על מה שהיא עושה, למרות שקיבלתי תקציב, כי אני לא יכול לשלם – קיבלתי דרך "רנה קאסן" כי המזכירה עובדת עירייה, כל הנושא שדיברת עליו, אדוני היושב ראש, של התפקיד, המזכירה אינה עובדת שלי אלא עובדת של עירית ירושלים, חלק מן התפקיד פה לא מוגדר נכון, ביחס של מנהל בית הספר לתוך הסמכות של המזכירה.

<נחמן סעדיה: אני יכול להרחיב אבל אין לנו את הזמן.

יעקב מרגי: יש הרבה תחומים במדינה, יש הרבה תחומים במדינה שהסמכות והאחריות לא הולכים ביחד, יש לו אחריות לאדם ואין לו סמכות, או שיש לו סמכות ואחריות לא רובצת עליו וזה אבסורד.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מוטי יוגב, משפט וחצי.

יעקב מרגי: אנחנו בסוף הדיון.

מרדכי יוגב: אני חושב שאחרי כל מה ששמענו פה אין לי מה להוסיף, כמו שאמר גם המנהל, המזכירות פה הן ליבה של העשייה ונזכרתי תוך כדי הדיון, בהיותנו תלמידים, במשמעותה של המזכירה.

מרדכי יוגב: ולא לשכוח את הנוספים בבית הספר, את אב-הבית ואחרים.

מרדכי יוגב: אחות כבר אין, יכול להיות שהיה צריך להחזיר במקומות מסוימים.

מרדכי יוגב: אני חושב שאנחנו צריכים להציב שאלות, אדוני היושב ראש, יותר משמעותיות, גם להגדרת התפקיד, למשרד הפנים, גם למשרד החינוך וגם לשלטון המקומי ולתבוע את השינוי, שאם לא, אז נביא אותו בחקיקה.

מרדכי יוגב: לקבוע את השינוי הזה בהגדרה, לקבוע את השינוי של הגדרת התפקיד, לקבוע את השינוי של תקן אל מול כמות תלמידים בבית הספר, אל מול כיתות, אל מול כמות העיסוק של מזכירה, פשוט תקן.

מרדכי יוגב: כמו שיש תקן לכמות תלמידים בבית ספר ולכמות תלמידים בכיתה, כך גם כמות תלמידים בבית ספר לגבי מזכירה, ולתבוע את התשובות האלו בזמן קצוב וקצר, ואם לא אז נביא אותו באיזושהי חקיקה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, הציגי את עצמך.

<יעל חסון: אני יעל חסון, אני מנהלנית בית ספר בכפר שמריהו, חוף השרון.

<יעל חסון: קודם כל אני חושבת שאנחנו מדברים פה על המזכירות - - -

יעקב מרגי: כמה כיתות יש לכם בבית הספר?

<יעל חסון: לנו יש שלוש עשרה כיתות.

יעקב מרגי: שלוש עשרה כיתות.

<יעל חסון: כן.

יעקב מרגי: זה לא בית הספר האנגלי לשגרירים.

<יעל חסון: בית הספר האמריקאי - - -

יעקב מרגי: זה לא האמריקאי של השגרירים.

<יעל חסון: לא.

יעקב מרגי: למה אתם עוזרים לי?

יעקב מרגי: אני יודע למה אני שואל.

יעקב מרגי: שלוש עשרה כיתות, נכון?

יעקב מרגי: ואת המזכירה היחידה?

<יעל חסון: כן, לגמרי.

יעקב מרגי: גודל המשרד שלך, התנאים שאת עובדת, תנאי עבודה גם חשובים למזכירה.

יעקב מרגי: חדר מזכירה נאות ומכובד או שזה איזה כוך?

<יעל חסון: כוך.

<יעל חסון: כוך קטן עם - - -

יעקב מרגי: אני ראיתי הגדֵרות שמקיפות את הבתים שם, האורך שלהם זה שלושים, שלושה מספרים, הוזמנתי, הייתי שר בממשלה - - -

<יעל חסון: בסדר, אבל מה הקשר?

יעקב מרגי: הייתי שר, הוזמנתי ליום העצמאות של מדינה מסוימת, זה בבית השגריר, נמצא ברחוב פלוני מספר 16.

יעקב מרגי: כמה זמן לוקח לרכב לעבור ששה עשר בתים?

יעקב מרגי: כל בית זה חמישים מטר, ואני מצפה, 4, 6, לכן, יעל, את לא אשמה, אני חושב בקול, בבקשה גבירתי.

<יעל חסון: אז אני רק אציין שבית הספר שאני עובדת פה זה בית ספר שאני למדתי בו - - -

יעקב מרגי: איזה כיף, איזה כיף.

<יעל חסון: שהילדים שלי למדו בו, אבא שלי לא הספיק, הוא פיספס בכמה שנים.

יעקב מרגי: הוא הקדים.

<יעל חסון: הוא הקדים.

<יעל חסון: אז זה בית ספר ישן, קטן, בית ספר שהוא לא חדש אבל זה המצב וזה בכלל לא משנה כי אנחנו ניזונים מתקציבים של מדינת ישראל, בדיוק כמו כל בית ספר אחר.

יעקב מרגי: ועכשיו למזכירה, למזכירה יעל.

יעקב מרגי: מינהלנית.

יעקב מרגי: אפילו אני חוטא.

<יעל חסון: אני פה מייצגת - - -

<חגית מגן: תיאורטית את אמורה להיקרא מזכירה, מינהלנית זה מעל 19 כיתות, כמו שנאמר פה.

יעקב מרגי: תודה על הדיוק.

יעקב מרגי: יעל.

<יעל חסון: אלה הקשיים שאתם הערמתם.

מירב בן ארי: גם אם היו לה שתי כיתות והייתה קוראת לה מינהלנית, את חושבת שלמישהו באמת אכפת?

יעקב מרגי: לא, לא, רגע, רגע, בואו.

מירב בן ארי: העיקר שהיא מרוצה מהתפקיד - - -

יעקב מרגי: יעל, יעל, עזבי את החיוך, אחרי דיון כזה עגום הייתי חייב להעלות קצת.

יעקב מרגי: בבקשה, יעל, תרגישי הכי נוח.

<יעל חסון: בסדר, מה שאני רוצה להוסיף: בית הספר הוא בסך הכול פאזל אחד גדול שבו יש מורים, תלמידים ואנחנו צריכים לתת שירות לתלמידים, אחד התַצְרֵפים בפאזל הוא מזכירות בית הספר, שאם אנחנו לא נטפח אותו ולא נדאג לו אז כל הפאזל הזה לא יצליח.

<יעל חסון: דובר פה על כמה שאנחנו לא מספיקים וכמה שאנחנו לא דואגים לפאזל הזה ואני מבקשת שאנחנו נשב בשולחן עגול, כמו שאתה אמרת, משרד החינוך, משרד האוצר, ההסתדרות ומינהלניות בית הספר –שאת זה לא אמרת, סביב שולחן אחד, ונדבר על הגדרת התפקיד וכמובן - - -

יעקב מרגי: שלטון מקומי מה אתו?

<יעל חסון: השלטון המקומי.

יעקב מרגי: אני מבקש שיו"ר ועדת החינוך של השלטון המקומי, שהוא ראש מועצת כפר שמריהו, שיש לו - - -

<יעל חסון: הוא לא יו"ר אבל הוא בהחלט חבר ואני - - -

יעקב מרגי: את מוכנה לא לתקן אותי?

מירב בן ארי: מי היו"ר של ועדת החינוך?

יעקב מרגי: הוא האחראי והוא מרכז תחום חינוך במרכז לשלטון מקומי וקוראים לו מר אלוני מכפר שמריהו.

יעקב מרגי: הוא גם "הבן של".

<קריאה: הוא גר - - -

יעקב מרגי: הוא גר ברחוב שלך?

<יעל חסון: הוא בהחלט מגבה אותי, הוא בהחלט בתמונה, גם הוא, גם מנהל בית ספר - - -

יעקב מרגי: חסר לו שלא, חסר לו.

<יעל חסון: לעשות שלחן עגול ולשבת כולנו, כולל המזכירות - - -

יעקב מרגי: טוב, תודה.

<יעל חסון: שעובדות בשטח.

יעקב מרגי: לא, לא, דפנה, דיברת, תני לאחרים שלא דיברו.

יעקב מרגי: עוד שתי דוברות, דובר אחד ונסכם.

יעקב מרגי: בבקשה אבל בקצרה.

<יהודית גידלי: שם בבקשה.

<רחלי רצאבי: קוראים לי רחלי רצאבי, אני מרעננה, גם עירייה שבטח מבוססת היטב.

<רחלי רצאבי: אני עובדת עשרים ושלש שנה אבל אני לא מינהלנית, אני עבדתי בנושא של בגרויות, תעודות וציונים משנת 93 ובשלוש עשרה השנה האחרונות אני עובדת כמזכירת המנהל, זה הקידום שלי.

<רחלי רצאבי: חשוב לי לציין שכשעבדתי בנושא של בגרויות ופדגוגיה ולא בנושא הכספי, זה היה כי בית הספר זה קודם כל פדגוגיה ולאו דווקא כספים אבל זה עניין שלי.

<רחלי רצאבי: מילאתי שם גם ציונים, גם התאמות של תלמידים לקויי למידה וגם טלפונים וגם רישום בוגרים, היום התפקיד הזה מחולק לעניות דעתי, לפחות בין שבעה איש.

<רחלי רצאבי: אני הייתי סוג של פראייר מה שנקרא.

<רחלי רצאבי: היועצת נתנה ואני צילמתי ואני עשיתי ויש היום שלש יועצות, המורים נתנו את הציונים ואני הדפסתי אותם והיום הם מדפיסים את זה לבד ויש עוד מזכירה נוספת וכן הלאה ואני באמת, איך שאומרים, אני באמת סוג של סוס, שהולך כל בוקר, עם האוכל שלו כבר מהבית, כי המשכורת באמת לא השתנתה בכלל.

<רחלי רצאבי: וכואב לי הלב כי אני באתי עם הרבה רצון, מאוד אהבתי, קיוויתי שאני אתקדם לאיזשהו כיוון ואני מפחדת - - - שאני אצא לפנסיה, אני כבר בת חמישים ושש.

<רחלי רצאבי: הגעתי מתוך הכאב, גם היה לי קשה - - -

יעקב מרגי: אני רוצה להגיד לך, גם שומעים אותו.

<רחלי רצאבי: כן, אני מתרגשת מאוד.

יעקב מרגי: תודה.

<רחלי רצאבי: תודה לכם.

יעקב מרגי: עוד דוברת?

<קריאה: עוד מישהו?

יעקב מרגי: הדובר, הדובר.

אחמד טיבי: אולי אחד מהגברים.

יעקב מרגי: מה אתה, מינהלן?

<משה דוד: אני לא מינהלן, אני בעל של מזכירה, שחוזרת הביתה, גם ממורמרת כל יום מהעבודה.

יעקב מרגי: ופורקת את התסכול עליך.

מסעוד גנאים: זו עדות חשובה מאוד.

מסעוד גנאים: בעל של מזכירה, באמת הוא מבטא את הכאב ואת הסבל.

יעקב מרגי: הפעמון כבר צורח.

<משה דוד: יש לי להגיד לך שני דברים, קודם כל, חגית גם ציינה שאתם - - - מזכירה זה שתיים במחיר אחת.

<משה דוד: אם אתם תביאו מנהלת חשבונות ממשרד שתעשה את הנהלת החשבונות בתוך בית הספר, אז אתם תשלמו לה מעל שבעת אלפים, שמונת אלפים שקל, למנהלת חשבונות, והן עושות את כל התפקידים, הן גם מורות, הן מלמדות את המזכירות המשניות את העבודה, אז הן גם מורות והן גם מנהלות חשבונות.

<משה דוד: אם אתם תשלחו - - - את המזכירות המשניות, אם אתם תביאו מנהלת חשבונות אז זה יעלה לכם הרבה יותר כסף ואני חושב, כבוד היושב ראש, שמפה צריף לצאת התכל'ס, איך מתקדמים ולא למרוח את הנושא הזה.

יעקב מרגי: תודה.

<רותי לוי: אני רוצה - - -

יעקב מרגי: בוודאי.

יעקב מרגי: עכשיו הגיע הזמן.

יעקב מרגי: תורך.

<רותי לוי: אני בתפקידי כשנה.

<קריאה: הסתדרות מעוף?

<רותי לוי: קוראים לי רותי לוי.

יעקב מרגי: החליפה את שלמה שטרן המיתולוגי.

<רותי לוי: אני עורכת דין ואני ראש חטיבת החינוך בהסתדרות המעוף.

<רותי לוי: לקחתי חלק מן התפקידים של שלמה שטרן, לא לקחתי את "הדסה" - - -

יעקב מרגי: הוא לקח בלניות, עודד עובדים, לקח את כל העולם ואחותו.

<רותי לוי: אז אני לא לקחתי.

יעקב מרגי: טוב מאוד, עשית טוב לתפקיד.

<רותי לוי: לקחתי מזכירות, סייעות, עוזרות בית, מלווי הסעות ואני משתדלת מאוד, יחד עם היושב ראש שלי, עם ארנון בר דוד, לעבוד על מגזר החינוך, תומכי החינוך, בצורה מאוד אינטנסיבית.

<רותי לוי: אני שומעת את הזעקה של המזכירות, שנה שלמה הייתי כמעט בכל בית ספר שרק הזמינו אותי, גם בבית הספר המקסים של יעל הייתי וארנון בר דוד לחץ ואני חושבת שגם לחגית הייתה יד בזה וכן, אנחנו מתגמלים רק את המזכירות מכל המגזרים, מזכירות ואבות בית, שבאמת מגיע להן, הן באמת עושות עבודה קשה.

יעקב מרגי: הדיון אמנם היום על המזכירות אבל אני לא רוצה לשמוע רק את ה'רק', יש עוד.

<רותי לוי: אמרתי, יש עוד, אני חושבת שצריך לעשות עוד.

<רותי לוי: התקציבים לא באים מהשמיים, כבודו יודע את זה, ובמסגרת התקציבים המצומצמים שאנחנו מקבלים אנחנו מנסים לעשות כל שעטנז אפשרי כדי שבאמת המזכירות תקבלנה יותר.

<רותי לוי: אני משערת שניתן לעשות יותר ואנחנו עושים, ועושים כל הזמן.

<רותי לוי: הדבר הבסיסי שעשיתי לפני כאר

<רותי לוי: בעה חודשים, שהוא עדיין בחיתולים אבל הוא מתחיל להיות נרחב, זה מוקד בדיקת תלושי שכר.

<רותי לוי: ראיתי שבכל הארץ יש מזכירות שעושות כמעט את אותה העבודה בבתי הספר, אחת מקבלת 5,000 והשנייה מקבלת 11,000 - - -

יעקב מרגי: איך זה קורה?

<רותי לוי: או, משהו פה לא הסתדר לי וביקשתי מארנון תקציב והוא נתן לי ופתחנו מוקד בדיקת תלושי שכר.

<רותי לוי: וכבר הרחבנו את זה, עשינו את זה לכל עובדי הרשות, שזה לא יהיה ספציפי רק לסייעות ומזכירות, כי זה היה 'הבייבי' שלי, האחריות שאני לקחתי.

<רותי לוי: ואני עושה חתכים, ויש טעויות, טעויות קשות - - -

יעקב מרגי: זדוניות או חוסרים?

<רותי לוי: טעויות.

<רותי לוי: אף אחד לא עושה, לדעתי, באמת, הטעויות הן בתום לב.

<רותי לוי: אני לא חושבת שמישהו "לוקח כסף" ורוצה לגזול, אני לא מאמינה, כי כשאני כן פונה – ואני פונה לחגית, אז אנחנו מתקנים את זה.

יעקב מרגי: שמעת את הגברת?

<טובה הוימן: אני חייבת להעיר.

יעקב מרגי: טובה, גברת טובה.

יעקב מרגי: שמעת אותה?

<רותי לוי: אתה זוכר שקפצתי כשהיא דיברה?

<טובה הוימן: לא, אבל רציתי להגיד לך, רותי - - -

יעקב מרגי: טובה, את לא מפריעה, טובה, תני לה.

<טובה הוימן: חייבת להעיר על זה.

<טובה הוימן: נקודתית.

<טובה הוימן: חייבת להעיר.

<רותי לוי: רציתי להגיד לה: תבואי.

<רותי לוי: כאשר יהיה לי את החתך, כי אנחנו מתקנים עיוותים, כל הזמן מתקנים עיוותים.

<רותי לוי: יש הרבה מה לעשות.

<רותי לוי: זה הדבר הראשון שעשיתי.

<רותי לוי: קיבלתי תקציב גדול כדי לעשות את זה.

<משה דוד: אתם לא עושים.

<רותי לוי: אנחנו מתקנים דברים.

<קריאה: רותי, אבל מה יוצא מהבדיקה?

יעקב מרגי: אבל אתם לא מפריעים לה, לא.

<רותי לוי: רגע, אני מדברת.

יעקב מרגי: אני אעזור לך, אל תצעקי עליהם, אני אצעק עליהם.

<רותי לוי: חגית יכולה להעיד שאנחנו מדלגות על ועדות פריטטיות ומתקנות את הדברים.

<רותי לוי: נקודתית.

<רותי לוי: עיר עיר, ישוב ישוב וזה עובד.

<רותי לוי: יש מה לעשות.

<רותי לוי: עשינו.

<רותי לוי: אנחנו נותנים עכשיו, חגית הגיעה ל25%, אני חושבת שזה הרבה כסף.

<רותי לוי: יש הרבה דברים שאתם אומרים וכן, אולי צריך לשבת בשולחן עגול ואני אתכן, המון המון שיחות כמעט עם כל החברות שיושבות כאן, לאורך השנה הזו, יש דברים שהן צודקות, יש דברים שאני צודקת וביחד אנחנו הולכות קדימה.

<רותי לוי: אני רואה שההסתדרות כן עושה דברים.

<רותי לוי: אני שמחה שחברי הכנסת יושבים פה.

מירב בן ארי: הם יושבים פה כבר כל כך הרבה שנים.

<רותי לוי: אני נמצאת כאן שנה.

<רותי לוי: ובשנה הזו - - -

יעקב מרגי: הגדרת התפקיד – תתייחסי.

מירב בן ארי: כן, איך יכול להיות שיש כל כך הרבה תסכול?

<רותי לוי: יש תסכול - - -

יעקב מרגי: אני חייב לחתור לסיכום.

<רותי לוי: היה צריך - - - אני מקבלת, אני לוקחת - - -

<קריאה: השכר - - -

יעקב מרגי: גבירתי, רגע, לא, לא, לא.

<רותי לוי: אני אתך, שתי ידיים - - -

יעקב מרגי: אני רוצה שתדעי לפני שתהיי אתי.

יעקב מרגי: תקשיבי.

יעקב מרגי: תזכירי לי את השם.

יעקב מרגי: רות.

יעקב מרגי: תקשיבי.

יעקב מרגי: הגדרתי לי יעדים ומשימות לקראת הסיכום.

יעקב מרגי: אני רוצה כרגע את הגדרת התפקיד.

יעקב מרגי: אני, כדי לצאת לקרב, צריך לדעת את הגדרת התפקיד.

יעקב מרגי: אז קראתי.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע.

יעקב מרגי: האם הקריאה שלי – את הולכת לרכז אותן?

יעקב מרגי: אֲת הסתדרות, תזכרי, אני רוצה שתרכזי.

<רותי לוי: אני הסתדרות - - -

יעקב מרגי: אני רוצה, תקשיבי, רות, תקשיבי לי, אני אזכיר לך, אֲת הסתדרות, מי שיושב פה ודיבר הם נציגי המעסיקים השונים.

יעקב מרגי: האם את לוקחת על עצמך?

יעקב מרגי: אני כותב את זה, לוקחת על עצמך לרכז צוות מתוך משרד החינוך, שלטון מקומי, נציגי המזכירות וארגוני - - -

יעקב מרגי: אתה גם צריך לפנות אליהם שיתנו לי יד.

יעקב מרגי: אני קורא להם.

מסעוד גנאים: הוא יקרא להם עכשיו.

יעקב מרגי: את הולכת לרכז את זה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: ככה אני יודע לעבוד, אני לא יודע דברים באוויר.

<רותי לוי: אין לי בעיה.

<רותי לוי: אנחנו עושים מספיק דברים ביחד - - -

יעקב מרגי: תודה.

<שגית אילוז: אני יכולה להעיר?

יעקב מרגי: לא.

<שגית אילוז: הערה קטנה בנושא הזה שהיא דיברה, זה דבר פנטסטי.

<שגית אילוז: - - - את כל מה שאמרתי, קיבלתי תשובה, קיבלתי מסמך, פניתי לגורמים בעיריית ירושלים, כבר חודשיים זה בכוח אדם - - -

<רותי לוי: למה לא פנית אלינו?

<שגית אילוז: פניתי אליכם - - -

יעקב מרגי: חזרה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תודה גבירתי.

יעקב מרגי: רגע, אחרונת הדוברים.

יעקב מרגי: משרד האוצר.

יעקב מרגי: רגע, רגע, אני, לא הייתה פעם שהוצאתי אורחות בסוף הדיון מהישיבה, אני אעשה את זה.

יעקב מרגי: תקשיבו לי, משרד האוצר.

<צהלה עבודי: אין לי מה להוסיף על מה שחברתי אמרה.

יעקב מרגי: לא, לא, אני יודע שאין לך מה להוסיף.

<צהלה עבודי: יש הסכם שכר.

יעקב מרגי: רגע, רגע, רגע, עוד לא שאלתי, יש לך תשובה כבר?

יעקב מרגי: תקשיבי.

יעקב מרגי: שמעת את הקולות?

<צהלה עבודי: שמעתי.

יעקב מרגי: שמעת את הקולות, נכון?

יעקב מרגי: שמעת את הקולות?

יעקב מרגי: אני רוצה רק שתביני.

יעקב מרגי: ואני קורא לך, לשתף פעולה עם המהלך הזה.

יעקב מרגי: בסדר?

<צהלה עבודי: הגדרת התפקיד היא פחות בתחום סמכותנו.

<צהלה עבודי: בנושא שכר נתנו מענה.

<צהלה עבודי: יש הסכם שכר.

יעקב מרגי: תודה, אמרתי לך, תודה, תודה רבה.

יעקב מרגי: תקשיבו.

יעקב מרגי: תקשיבו.

יעקב מרגי: לא, לא, אני אגיד לך למה, כי זה תם ולא נשלם, חכו, חכו, רבותי.

<קריאה: איפה משרד החינוך?

יעקב מרגי: רבותי, רבותי, לא, את מפריעה לי, אני יודע שמשרד החינוך לא דיברו, אין לי מה לקרוא להם.

יעקב מרגי: אתם תשמעו את דברי הסיכום שלי ותבינו.

יעקב מרגי: משרד החינוך, האם יש לו מה להוסיף לדיון?

יעקב מרגי: לא, נכון?

יעקב מרגי: שמעתם את הכול.

<קריאה: אין מה להוסיף.

<קריאה: נאמר הכול.

יעקב מרגי: נאמר הכול.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני אפילו לא שואל אתכם אם אתם תצטרפו למהלך כי אני אקרא לכם להצטרף למהלך.

יעקב מרגי: תודה רבה.

<רותי לוי: מבקשת משפט לפרוטוקול, זה יסייע למזכירות, בבקשה, יש כאן טעות, המזכירות הולכות לעירייה, עם המוקד של בדיקת תלושי שכר.

<רותי לוי: הנה, הגברת קיבלה תשובה.

<רותי לוי: לא ללכת לעירייה.

<רותי לוי: לבוא להסתדרות, זה התפקיד שלי.

יעקב מרגי: תודה, תודה, תקשיבו, רבותי.

<דפנה ארביב: משפט קטן.

<דפנה ארביב: מונחים לפניך שני תלושים שלי.

<קריאה: לא שומעים.

<דפנה ארביב: אני מקבלת - - - עשרים ושש שנות ותק, אחרי כל - - - 6,000 שקל.

<קריאה: כמה?

<קריאה: 6,000 שקל.

יעקב מרגי: ההערה מיותרת.

יעקב מרגי: אם היית ממתינה לסיכום שלי היית רואה שהתייחסתי.

יעקב מרגי: תקשיבו.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: (א) הוועדה מודה לחברי הכנסת היוזמים ולחברי הכנסת שהשתתפו בדיון; (ב) הוועדה מודה גם לאורחים, למזכירות שבאו ותרמו לנו לדיון וכן למשרדי הממשלה; (ג) הוועדה שמעה שהגדרת תפקיד המזכירה לא עודכנה ולא הוגדרה שנים רבות; (ד) הועדה נוכחה לדעת שנוספו מטלות רבות לתפקיד המזכירה מבלי שתוגמלו על כך; (ה) הועדה שמה לב לכך שמזכירה עם ותק של כעשרים שנה ממוצע משתכרת בין 5,000-6,000 ₪; (ו) הועדה קוראת לקבוע תקן סביר למזכירה, שיותאם, לא רק פר כיתות אלא פר כיתות ומספר תלמידים, מיקס של שני הפרמטרים האלה, כי בית ספר עם ארבעים לא דומה לבית ספר שבו כל כיתה מכילה ששה עשר תלמידים או עשרים תלמידים (ז) הועדה קוראת למזכירות בתי הספר להתאגד לקראת ארגון, לקראת הקמת ארגון מוכר, אם תצליחו ואם לא אז לפחות תתארגנו, תתאגדו.

יעקב מרגי: זה לא קשה היום להתארגן.

יעקב מרגי: היום אתם בשעות מקימים לכם קבוצה; (ח) הועדה קוראת למרכז השלטון המקומי, משרד החינוך, משרד האוצר, נציגי המזכירות ונציגי ההסתדרות להקים צוות משותף לקראת הגדרת תפקיד המזכירה; (ט) הועדה מודיעה בזאת וקוראת לארגוני המורים השונים – הסתדרות המורים וארגוני המורים, שמהיום והלאה, כל עוד אני בתפקיד, הועדה לא תיתן לכם שום רוח גבית לשום מאבק, אם לא תהיה התייחסות גם למקצועות הנלווים שנמצאים במתחם בית הספר, שהם סייעות, גננות, מזכירות וכו', עם כל התפקידים שלא מניתי; (י) הועדה תקיים דיון מעקב בסוגיה הזו ולא במהלך של שנתיים, לא במהלך של שלש, אני קובע לי בעוד שלושה חודשים מהיום לעשות ישיבת מעקב, לראות אם הצוות הזה הוקם, אם הצוות הזה התקדם, אם לא כנראה אני ארכז אותו ואני אוביל אותו.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.