ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 222, 2016-06-28 13:45

ניסן סלומינסקי: צהרים טובים, אנחנו פותחים את ישיבת ועדת החוקה.

ניסן סלומינסקי: אני מברך את חברי חברי הכנסת שאולי יגיעו, את אנשי הממלכה בראשותה של מנכ"לית משרד המשפטים, המאוד יקרה ואהובה עלינו, וכל שאר הצוות, וכן את היועץ המשפטי של בתי הדין השרעיים.

<אמי פלמור: הוא גם חלק מהממלכה שלנו.

ניסן סלומינסקי: מרב, ברוכה הבאה.

מרב מיכאלי: היושב-ראש, מה קורה?

מרב מיכאלי: הנה, החפצים שלי כאן כבר מזמן.

ניסן סלומינסקי: אה, ככה זה.

ניסן סלומינסקי: אני אזכיר לך משהו, שאת בטח לא אוהבת שנדמה אותך לזה, אבל ככה עובדים בכולל.

ניסן סלומינסקי: את מגיעה לכולל, שמה את הכובע, וככה את נמצאת ויכולה להמשיך לשני, לשלישי וכו'.

מרב מיכאלי: טוב שאתה אומר את זה לפרוטוקול.

ניסן סלומינסקי: ציפינו להכחשה גורפת, אבל אין אפילו הכחשה.

ניסן סלומינסקי: טוב, רבותי, בירכתי את חברי הכנסת, ואנחנו מתחילים.

ניסן סלומינסקי: עברנו הליך מעניין בנושא של סכסוכים ולמדנו איך ליישב סכסוכים לא דרך בית משפט.

ניסן סלומינסקי: עברנו הליך וראינו שאפשר ורצוי לפתור את הסכסוכים עוד לפני שאנחנו מגיעים לבית המשפט.

ניסן סלומינסקי: מערכת המשפט לא היתה מאושרת כל כך בנושא הזה – שמעתי מסגני הנשיא של בתי המשפט לענייני משפחה שהם גמגמו מאוד בנושא של החוק, אבל הסברנו להם שהעסק הזה עובד, עובד בקהילות, וכנראה שבפועל רוב הסכסוכים שלא מגיעים לגירושין נפתרים דווקא בדרכים האלה של גישור.

ניסן סלומינסקי: יש לזה חשיבות.

ניסן סלומינסקי: סיימנו את זה בשעה טובה ומוצלחת, דא עקא שיש אגרות, המדינה גם כן רוצה את חלקה.

ניסן סלומינסקי: ברפרוף, עושה לי רושם שהאגרות הן בסדר, אבל ניכנס לזה.

ניסן סלומינסקי: מכאן ימשיכו אנשי משרד המשפטים.

ניסן סלומינסקי: החלק השני - אחרי שעברנו את הכל, ואחרי ואחרי, עכשיו מגיע התכלס.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מחוקקים כאן את החוק, משקיעים את מיטב חלבנו, כמו שאומרים, כדי שיהיו חוקים טובים, אבל אם אחר כך הם נשארים רק בספר החוקים, על המדף, ולא מתממשים, אז לא עשינו כלום.

ניסן סלומינסקי: אנחנו גם שואפים תמיד לראות שזה יתממש.

ניסן סלומינסקי: בתחילת הדרך היה לנו מפגש בנושא ונדמה לי שאמי פלמור ואליעזר יבלון התחייבו ואכן החלק ההוא מומש.

ניסן סלומינסקי: בחלק השני נדבר גם על הנושא של המימוש.

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

יעקב פרי: בשבועות הקודמים דנו כאן בתקנות להסדר התדיינויות, שבלבן הבקשה ליישוב סכסוך, שזה הליך שבמסגרתו מגישים בקשה למזכירות של ערכאה שיפוטית מוסמכת.

יעקב פרי: כרגע מדובר בבתי המשפט לענייני משפחה ובבתי הדין הרבניים.

יעקב פרי: אני מקווה שבתקופה הקרובה מאוד נחיל בצו את התקנות הללו גם על בתי הדין השרעיים ואז האגרה תוחל גם בהם.

יעקב פרי: על הבקשה ליישוב סכסוך, שהוא אקט שמוביל להפניה ליחידת הסיוע – שהיא חובה – שם זה עד ארבע פגישות - - -

ניסן סלומינסקי: אלא אם כן?

יעקב פרי: אין דיון בבית המשפט בבקשה הזאת עצמה.

יעקב פרי: רצינו שזו תהיה אגרה שמצד אחד מאפשרת להגיש את הבקשה הזאת בלי שיישקלו שיקולים כלכליים, ולכן האגרה היא נמוכה, ומצד אחר לא רצינו שהיא תהיה בחינם או שווה לכל נפש, עד כדי כך שהיא תוגש ביתר קלות.

יעקב פרי: מצאנו את האיזון על הסך של 100 שקלים.

ניסן סלומינסקי: דרך אגב, בפתיחתי שכחתי לומר שמעבר לתועלת הגדולה של זה כלפי הזוגות, שנקווה שכתוצאה מזה לא יתגרשו ויגיעו לעמק השווה, זה גם נותן סיוע גדול למערכת המשפט, שכולנו חפצים ביקרה, כי אם זה מצליח זה יכול לשחרר אותה ממסה גדולה מאוד של דיונים, שכן הם כבר לא צריכים להגיע לבית המשפט ולא לכלום.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים לשחרר כמה שאפשר יותר כי גם כך הוא עמוס לעייפה.

יעקב פרי: אם ההליך יצליח, למעשה לא תהיה תובענה אחר כך וממילא האגרות שנגבות עבור תובענות ועבור כל יתר התיקים שנפתחים במסגרת סכסוכי המשפחה לא תשולם בהם אגרה.

יעקב פרי: הסכסוך יסתיים בכך שהמבקש הגיש בקשה ושילם 100 שקלים.

יעקב פרי: זאת אגרה ששווה לכל הערכאות השיפוטיות.

יעקב פרי: אני מאוד מקווה שזו סנונית ראשונה לכך שנשווה את האגרות ביתר העניינים.

יעקב פרי: כידוע, זה נושא שישבנו עליו כאן לאחר עבודה מרובה וההליך נמצא תקוע.

ניסן סלומינסקי: תן לי להבין - משלמים את האגרה הזאת והיא לארבעת הדיונים, ואם זה לא הולך זה גם אחר כך להמשך בבית המשפט?

יעקב פרי: אם ההליך של בקשה ליישוב סכסוך לא צלח ומוגשת תובענה, צריך לשלם על התובענה כפי שקבוע היום בתקנות השונות, בין אם זה בבית המשפט לענייני משפחה או בבית דין רבני.

יעקב פרי: חשוב להדגיש, בהנחה שההליך של הבקשה ליישוב סכסוך כן מצליח ויש הסכם שבסופו של דבר רוצים לאשרר אותו, אזי אם מדובר על הסכם שהגיע עוד בשלב – מה שקרוי בתקנות – עיכוב ההליכים, כלומר במסגרת הבקשה ליישוב הסכסוך עצמו, התקנות מאפשרות לומר שלא יצטרכו לשלם אגרה נוספת עבור אישור ההסכם.

יעקב פרי: אבל זה רק כאשר מדובר בהסכם שנעשה בתקופת עיכוב ההליכים, כלומר בתוך העד 60 ימים.

יעקב פרי: בהנחה שיחידת הסיוע הפנתה את הצדדים החוצה או שהם הגיעו להסכם באופן עצמאי בכל דרך אחרת, בגישור או בצורה אחרת, והם רוצים להביא לאישור את ההסכם שהם עשו מחוץ ליחידת הסיוע, הם יצטרכו לשלם את האגרה שקבועה רק עבור אישור ההסכם, והיא קבועה בכל ערכאה.

יעקב פרי: יש כאן עוד שני תיקונים קטנים שהגיעו אלינו.

ניסן סלומינסקי: אם הם מגישים תוך כדי ההליך, נניח שמישהו מהצדדים נאלץ להגיש בקשה לסעד זמני - - -

יעקב פרי: על זה צריך לשלם לפי האגרות הקבועות.

יעקב פרי: את זה משלמים בנפרד.

יעקב פרי: ה-100 שקלים שכתובים כאן הם רק עבור הבקשה ליישוב סכסוך.

יעקב פרי: בעצם מדובר באגרה חדשה.

ניסן סלומינסקי: מה גובה האגרה שמשלמים בבית משפט?

יעקב פרי: תלוי למה, תלוי לאיזה הליך.

<עינת קליין: היתה בקשה כזאת, אפשר להגיד כמה.

<עינת קליין: זה 547 שקלים.

ניסן סלומינסקי: גברתי, את אולי חדשה בוועדה - - -

<עינת קליין: כבר לא כל כך.

ניסן סלומינסקי: אז אם לא, את בוודאי זוכרת שכשאחד מדבר - ודברי חכמים בנחת נשמעים.

ניסן סלומינסקי: מבקשים ומקבלים, אבל לא נכנסים.

ניסן סלומינסקי: יעקב, אני רוצה להבין אם 100 שקל זה הרבה או קצת.

יעקב פרי: מאה שקל זה מעט מדי, זו האגרה הכי נמוכה בספר.

יעקב פרי: למשל, בבתי המשפט לענייני משפחה, כל תביעה אחרת, שזו האגרה שהיא יחסית נפוצה, זה 477 שקלים.

יעקב פרי: או למשל אגרות של תביעה לגט בבית דין רבני, זה כ-260 שקלים.

אורי מקלב: יכול להיות שהתהליך התחיל בבקשה לגירושין ורק אחרי זה יש בקשה להידיינות בהליך ליישוב סכסוך?

אורי מקלב: יכול להיות מצב כזה?

אורי מקלב: יכול להיות מצב שקודם כל מישהו או מישהי הגישו בקשה להליך גירושין - - -

יעקב פרי: לפי החוק זה כבר לא יכול לקרות.

אורי מקלב: לא יכול לקרות שלא יהיה דיון, אבל גם לא יהיה אפילו פתיחת תיק?

יעקב פרי: לא, לא ניתן.

יעקב פרי: לפי החוק לא ניתן להגיש תובענה עיקרית.

<עינת קליין: בשלב הראשוני זה יקרה.

<עינת קליין: לפי התקנות היום זה כן חל על בני זוג שכבר יש ביניהם הליכים אם הם פותחים תיק חדש.

<עינת קליין: זה נכון לגבי השלב הראשוני של החוק.

אורי מקלב: אז יכול להיות שנכון לא לקחת מהם את האגרה.

אורי מקלב: יעקב, ציינת בדבריך שמצד אחד אתה רוצה להקל, אבל מצד אחר אתה לא רוצה שזה יהיה הליך שקל להשיג אותו.

אורי מקלב: כלומר, צריך סכום של רצינות כדי להיכנס להליך.

אורי מקלב: אבל אנשים שכבר היום מופנים ונמצאים בתוך תהליכי גירושים, או שפתחו כבר תיק, אז את הרצינות הם כבר הוכיחו.

יעקב פרי: הם לא יצטרכו להגיש בקשה.

<נועה ברודסקי לוי: בשלב הראשוני, עכשיו, כשהחוק הולך להיכנס לתוקף ב-17 ביולי, הרי לפי התקנות זה כן יחול על בני זוג שכבר יש ביניהם הליכים אם הם פותחים תובענה חדשה.

יעקב פרי: אבל זה תיק חדש במסגרת ההליך הכללי.

<נועה ברודסקי לוי: אבל זה כן נכון שזה חל על בני זוג שכבר יש ביניהם הליכים.

יעקב פרי: אבל גם להם זה יחסוך, כי אם הם היו מגישים את זה במסגרת החוק הישן, כתובענה, זה היה עולה להם פי שניים וחצי.

אורי מקלב: האגרה אינה גבוהה, זה נכון.

יעקב פרי: יש אגרות שמגיעות גם ל-3,000 שקלים.

אורי מקלב: אבל זה הליך שאנחנו מחייבים אותם לעשות את זה.

אורי מקלב: גם הפקת דרכון זה אגרה.

ניסן סלומינסקי: אם זיכרוני אינו מטעה אותי, עדיין אנחנו מחכים לתשובות של בית הדין הרבני לגבי האגרות.

יעקב פרי: נכון.

ניסן סלומינסקי: משום מה זה היה צריך כבר להיגמר עם השוואה או משהו דומה, וזה כבר לוקח חצי שנה או שנה.

יעקב פרי: דובר על זה שזה יסתיים ביוני.

<קריאה: יוני כבר היה.

<קריאה: אנחנו בסוף יוני.

ניסן סלומינסקי: נצפה לו עד שיבוא.

ניסן סלומינסקי: יש עוד יום, ואולי זה יגיע עד יום חמישי.

<עינת קליין: אני מתעסקת בדיני משפחה משנת 99'.

<עינת קליין: העברתי למשרד המשפטים סוג של נייר עמדה בנוגע לחוק גישור חובה.

שולי מועלם-רפאלי: לא שמעתי מטעם מי את.

<עינת קליין: אני לא מטעם אף אחד, תודה לאל.

<עינת קליין: אמנם אני מתנדבת 15 שנה בוויצ"ו - - -

שולי מועלם-רפאלי: מטעם עצמך והקדוש-ברוך-הוא.

<עינת קליין: יש לי מרכז גישור כבר הרבה שנים ואני מתעסקת רק בדיני משפחה וירושה מאז 99', עת התמחיתי אצל השופט גייפמן, שהיה בין מקימי בית המשפט לענייני משפחה, ונתבקשתי עוד בזמנו ונתתי נייר עמדה לגבי כל הביצוע של התקנות של חוק הסדר התדיינויות.

<אמי פלמור: נתבקשת על-ידי מי.

<עינת קליין: לשכת שרת המשפטים.

<עינת קליין: נפגשתי עם לשכת שרת המשפטית והערתי את ההערות וההארות שלי.

<עינת קליין: אני חושבת, גם כמגשרת וגם כעורכת-דין בדיני משפחה, שהחוק הזה הוא מאוד מבורך.

<עינת קליין: בעיניי הדבר החשוב ביותר זה הביצוע, כי על זה זה יקום וייפול.

<עינת קליין: לגבי האגרות – שאלה ראשונה: היום יש בקשה כזאת שנקראת "בקשה ליישוב סכסוך".

<עינת קליין: מעת הקמת בתי המשפט לענייני משפחה היה ניתן להגיש את הבקשה הזאת והיא עולה 547 שקלים.

<עינת קליין: האם מבחינת האגרות הבקשה הזאת שעכשיו תעלה 100 שקלים, תוסר?

<עינת קליין: עדיין זה קיים באגרות של בית המשפט לענייני משפחה.

אורי מקלב: למה זה נשאר אם לא צריך להשתמש בזה?

<עינת קליין: זה לא ברור ולכן אני מעלה את זה, כדי שלא יהיה כפל, לא יהיו שאלות ולא יהיו מקומות להכשיל את אותו ביצוע של אותו חוק, שהוא מבורך.

<עינת קליין: דבר נוסף, כאשר פותחים הליך דרך יחידת הסיוע, את הליך המהות, ואחרי זה עוברים לניסיון להגיע להסכמות, יש המון המון דברים שישנם בדרך, בין אם זה הפניה למומחים, כי יש גם נושאים של רכוש והיוון ואיזון משאבים.

<עינת קליין: לכן גם משך הזמן הקובע הוא לא תמיד ריאלי, אבל טוב שיש גם תיחום.

<עינת קליין: מה קורה כאשר מצליחים להפנות - הרי יחידת הסיוע לא תוכל לגשר וגם אין לה את כוח האדם ואת הכלים – ותעביר את זה לגישור וכתוצאה מהגישור הזה יצמח הסכם.

<עינת קליין: האם לאחר שמשלמים את אותה אגרה צריך עוד פעם לפתוח תיק לאישור הסכם, מה שקורה היום, ולשלם את ה-547 שקלים, או שאפשר יהיה לתת איזשהו תמריץ, שבעיני הוא מאוד חשוב, ולהגיד: אוקיי, פתחת בהליך של בקשה ליישוב סכסוך, אנחנו ניתן לכם קטליזטור לזה שבחרתם במסלול ההסכמי ולא נחייב אתכם אחרי זה, גם אם אתם הולכים לגישור חיצוני או גישור בחינם דרך אחת מהעמותות שתהיינה, ולא תצטרכו לשלם ?

ניסן סלומינסקי: השאלה ברורה.

ניסן סלומינסקי: יעקב אמר שאם זה נעשה בתהליך של הגישור, אז לא יהיה.

ניסן סלומינסקי: אם הולכים לאפיקים אחרים, זה יהיה.

<קריאה: יש הבדל בין גישור חיצוני וגישור פנימי.

ניסן סלומינסקי: מאחר שאת שאלת ופירטת, הוא ייתן עכשיו תשובה יותר מפורטת.

ניסן סלומינסקי: בבקשה, יעקב.

יעקב פרי: סעיף 3(ט) לחוק קובע: "הגיעו הצדדים להסדר בהליך ליישוב סכסוך בהסכמה, רשאית ערכאה שיפוטית לתת תוקף של פסק דין להסדר בעניין שהיא מוסמכת לדון בו".

יעקב פרי: כשקוראים את זה בתוך המארג הכללי של התקנות והחוק, אנחנו סבורים שאפשר לומר שבהנחה שזה קורה תוך כדי תקופת עיכוב ההליכים ומדובר בהמשך של בקשה ליישוב סכסוך שנפתחה, והסכסוך עצמו נפתר ביחידת הסיוע, אזי אפשר לומר שזה הגעה של הצדדים להסדר בהליך ליישוב סכסוך בהסכמה ורשאית ערכאה שיפוטית לתת תוקף לאותו הסכם שהם הגיעו אליו ואין צורך לגשת ולשלם אגרה עבור אישור ההסכם.

ניסן סלומינסקי: זה כתוב?

יעקב פרי: זו פרשנות.

יעקב פרי: אנחנו חושבים שמדובר פה בהמשך של הבקשה ליישוב סכסוך.

ניסן סלומינסקי: למה פרשנות?

ניסן סלומינסקי: מאחר שדנו כבר בחוק ובתקנות ובכל, למה פרשנות?

ניסן סלומינסקי: למה שלא יהיו כתובים דברים ברורים?

ניסן סלומינסקי: למה צריך לפרש?

יעקב פרי: זה פשוט נובע מהחוק, זה לא קשור לתקנות.

<שירי לנג: כך אנחנו נוהגים גם היום.

<שירי לנג: גם היום, כשמוגשת תובענה בענייני משפחה ובמסגרת ההליך הצדדים מגיעים להסדר גישור או הסדר פשרה, אנחנו לא גובים אגרה נוספת עבור הבקשה לאישור ההסדר.

<שירי לנג: אנחנו רואים את זה כחלק מההליך שבעדו כבר שולמה אגרה.

ניסן סלומינסקי: זה לא מה שנאמר.

ניסן סלומינסקי: הבנתי שיש הבדל בין אם הליך הגישור נעשה במסגרת החוק שאנחנו מדברים עליו, שזה מחייבים אדם ללכת, ואז אם הוא שילם את האגרה וזה הסתדר, אז את האישור דרך בית המשפט לא צריך לשלם.

ניסן סלומינסקי: הוא הוסיף שאם כן הגיעו להסדר, אבל לא בהליך הזה, כן יצטרכו לשלם על אישור של בית המשפט.

ניסן סלומינסקי: זה קצת שונה ממה שאת אומרת.

<שירי לנג: אני אסביר למה התכוונתי.

<שירי לנג: כאשר נפתח הליך בבית המשפט, בין אם בתובענה רגילה, או באמצעות בקשה ליישוב סכסוך והצדדים הגיעו להסדר, אנחנו לא נגבה אגרה בעד הבקשה הנוספת.

<שירי לנג: אם לא נפתח שום הליך בבית המשפט, אפילו לא הוגשה בקשה ליישוב סכסוך, והצדדים מיוזמתם הלכו ופנו למגשר חיצוני והגיעו להסכם והם מגישים את זה לבית המשפט, אז אנחנו נגבה את האגרה שקבועה בתקנות שלמיטב ידיעתי עומדת על 235 שקלים.

<עינת קליין: אבל המצב עכשיו הוא קצת שונה מהמצב הקיים.

<עינת קליין: יש פה בעיה שחייבים להעלות אותה.

<שירי לנג: אגב, האגרה בעד אישור הבקשה, כשעושים את זה מחוץ לבית המשפט, עומדת על 235 שקלים.

<עינת קליין: 547 שקלים, בוודאות.

<אמיר זימן: אני ליוויתי את הליכי החקיקה והתקנת התקנות למין הרגע הראשון.

<אמיר זימן: בהתחלה מטעם הפורום ליישוב סכסוכים של לשכת עורכי הדין, ועם חילופי הגברי בלשכה פעלתי לבד.

<אמיר זימן: היום אני מטעם המרכז ליישוב סכסוכים של מרכז השלטון המקומי, שגם יש לו מרכז לטיפול במשפחה.

<אמיר זימן: אני רוצה לחדד את הנקודה שהעלתה עינת קליין.

<אמיר זימן: מטרת החוק היא לעודד הגעה להסכמים ומחוץ לבתי המשפט, כולל מחוץ ליחידות הסיוע.

<אמיר זימן: לא עושה שכל כל כך אם כדי לעשות הסכם מחוץ לבית המשפט ומחוץ ליחידת הסיוע הזוגות יצטרכו לשלם 548 שקלים, בעוד שכשהם יגיעו את הבקשה ואז יגיעו להסכם, הם ישלמו 100.

<אמיר זימן: אנחנו צריכים לתת מוטיבציה לזוגות בכלל לא לפתוח בקשה ליישוב סכסוך, כלומר להקטין את אותה עלות של 548 שקלים היום, ל-100.

ניסן סלומינסקי: אני מבין שהבדל הגיוני אחד יש, שפה הם מחויבים לעשות, ושם הם רוצים לעשות.

<עינת קליין: דווקא אלה שמתנדבים צריכים לקבל פרס.

ניסן סלומינסקי: אם תתפרצי בכל פעם, בסוף לא תהיה לך זכות דיבור וחבל.

ניסן סלומינסקי: אז להתאפק, זה בסדר, ואחר כך יהיה לך.

ניסן סלומינסקי: אני מניח שדבר שאנחנו מחייבים אנשים לעשות, יש היגיון גדול להגיד שהסכום יהיה נמוך, כי לא נתתי לך ברירה ואתה חייב ללכת.

ניסן סלומינסקי: לעומת זאת, אם אדם עושה את זה מיוזמתו, אז אפשר.

ניסן סלומינסקי: מצד שני, אני יכול להבין שתהיה בקשה להגיד שמאחר שהמטרה שלנו היא שיגיעו להסכם ולא יצטרכו להעסיק את בית המשפט וכו', אז בואו נשווה את העלויות ונגיד שגם פה, כי פה הם עשו ביוזמתם ולא העסיקו לא את בית המשפט ואפילו לא את הסיוע המשפטי והאחרים.

ניסן סלומינסקי: אז כדי לעודד אותם, בואו נקל עליהם.

ניסן סלומינסקי: אני יכול להבין בקשה כזאת.

ניסן סלומינסקי: לפתחכם.

יעקב פרי: אני אחדד, ואני מקווה שזה ייתן מענה.

יעקב פרי: ראשית, במהלך להשוואת אגרות – שאנחנו ממתינים לסיומו – אנחנו חושבים שאישורי ההסכמים צריכים להיות במחיר אחיד לכל הערכאות השיפוטיות.

יעקב פרי: המחיר עומד על 350 שקלים.

יעקב פרי: אני מקווה שזה יאושר ויותר זה לא יהיה 547 שקלים.

יעקב פרי: לעצם העניין, אמנם אין פה נציג של אגף התקציבים, אני חושב שאנחנו צריכים להיות הוגנים ולומר מה הסיכום שלנו איתם.

יעקב פרי: קיבלנו אישור מוועדת האגרות הבין-משרדית לעניין האגרה של 100 שקלים ולעניין שאמרתי קודם, היינו אם מדובר באישור הסכם שנעשה תוך כדי ההליך, לא יגבו עליו אגרה.

יעקב פרי: אם אנחנו הולכים על המהלך הנוסף שמתבקש פה, יש לזה עלות תקציבית משמעותית, מפני שמדובר בצורך לקבוע שאישור כל הסכם שהוא, ולאו דווקא אישור של הסכם מהסוג הזה, יהיה בחינם.

ניסן סלומינסקי: למה אי אפשר להפריד את זה ולומר שבנושא הזה של שלום בית, שכולם רוצים, שלא העסיקו את מערכת המשפט, שלא העסיקו אף אחד, ומאחר שכבר יצרנו תקדים - - -

יעקב פרי: זה המצב גם היום.

יעקב פרי: גם היום המצב הוא שכאשר מגיעים עם הסכם לאישור בלבד, לא העסיקו את בית המשפט, ובכל זאת זו האגרה שנגבית.

יעקב פרי: כאמור, אנחנו מנסים להוריד את גובה האגרה הזאת.

יעקב פרי: אנחנו מאוד רוצים להתחיל לרוץ עם ה-100 שקלים, גם בוועדת האגרות הבין-משרדית כאשר הצגנו את הדברים ביקשו שנבחן את הפטור הזה מאגרה על אישור הסכם בכלל.

יעקב פרי: נבחן את הדברים, אבל צריך לקחת בחשבון שזה הפסד הכנסות יחסית גדול, מפני שיש היום אלפים רבים של אישורי הסכמים.

ניסן סלומינסקי: הסכמים כאלה של בין בני הזוג?

יעקב פרי: כן.

יעקב פרי: אבל בוא תדמיין לעצמך שאותם אלה יבואו לדיון בפני השופטים, כמה עלויות זה יעלה, כמה שופטים ובית משפט תצטרכו פה, ואתה נותן להם עידוד לגמור את זה.

יעקב פרי: אני בעד זה, אני מנוע מלהגיד שהיינו שמחים לעשות את זה.

יעקב פרי: אנחנו נבחן את העניין.

יעקב פרי: אנחנו לא נוכל לאשר את זה היום, מפני שאין לנו אישור.

ניסן סלומינסקי: אחר כך נדבר על הזמנים, אבל קודם כל ההיגיון כן אומר שאם אנחנו רוצים לעודד ולשחרר את המערכת, מעבר לזה שאנחנו רוצים שהזוג יחזור לחיות בשלום, וגם רוצים לשחרר את המערכת, ואם הזוג הזה בכלל לא פתח תיק, לא פנה, לא העסיק רשם, שופט וכו', הוא צריך לקבל על זה יישר כוח גדול ולעודד אותו.

<אמי פלמור: הנושא הזה של האגרות הוא נושא מאוד מקצועי, ותודה לאל יש מי שיעסוק בזה במשרד.

<אמי פלמור: אני כבר מכירה את הראש של אגף תקציבים ואני מבינה איך זה עבד ההפוך על הפוך הזה.

<אמי פלמור: אני רואה את כולם כאן מהנהנים ואני לגמרי מסכימה שהתוצאה היא תוצאה קצת משונה.

<אמי פלמור: אבל אני רוצה להגיד על זה שני דברים: האחד, נקודת המבט היא הפוכה.

<אמי פלמור: עכשיו אנחנו מנתחים את זה מכיוון אחד, אבל המצב המקורי היה איך אנחנו גורמים לזוג שהגיע לבית משפט לצאת משם לא בדרך הרגילה.

<אמי פלמור: כלומר, לנהל דיונים ולהגיע לפסק דין, אלא ללכת לערוץ אחר.

<אמי פלמור: אנחנו רוצים לעודד ולתמרץ ואנחנו נעודד ונתמרץ בזה שנייצר חריג.

<אמי פלמור: אנחנו רוצים לעודד את השימוש בכלי החדש שהחוק בא לקדם אותו.

<אמי פלמור: כשאתה פורץ מערך של אישור הסכמים, שלא קשור רק - - -

ניסן סלומינסקי: לא, לא, רק את זה.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר רק על הנושא הזה.

<אמי פלמור: מאחר שכל ההחלטות האלה הן לא סתמיות, ועדה לאישור אגרות, זה תמיד עם השלכות רוחב.

<אמי פלמור: אנחנו רואים את זה גם בניסיון לייצר אחדות בין בית הדין הרבני לבית המשפט לענייני משפחה - - -

מרב מיכאלי: המוצדק.

<אמי פלמור: בוודאי שמוצדק.

<אמי פלמור: אבל אנחנו רואים את הקשיים ואת המורכבות מכל כיוון אפשרי.

<אמי פלמור: אני חושבת שמה שאדוני אומר צריך לתת לו את הזמן בתוך התהליך ולראות.

<אמי פלמור: ברור שאפשר היה עכשיו עם עיפרון ונייר להראות לאגף תקציבים שגם ההסכמים שמלכתחילה מגיעים רק לאישור הם חיסכון של זמן שיפוטי ולכן צריך לעודד את זה.

<אמי פלמור: אבל בסוף יש מערכת שלמה שנותנת גם את הדבר הזה, נותנת איזשהו מקום להגיע אליו ולאשר בו הסכם.

<אמי פלמור: בהיקף האדיר של הדבר הזה, עכשיו להחריג את הקבוצה הזאת, זה יכול לטלטל את כל הספינה.

<אמי פלמור: כרגע אנחנו מנסים להנחיל סוג חדש של חשיבה לזוגות שהתכוונו בכל מקרה להגיע לבית משפט, והתכוונו להגיע לבית משפט כדי להתכתש שם ולנהל שם הליך משפטי.

<אמי פלמור: אז אם אנחנו מגדירים את זה וממילא אנחנו נמצאים בהוראת שעה – כרגע אני מנסה לשקף - - -

<עינת קליין: גם אני רוצה לשקף כמה דברים נורא חשובים מהפרקטיקה.

ניסן סלומינסקי: עינת, אבל ביקשתי ממך לא - - -

שולי מועלם-רפאלי: ובכל זאת, מנכ"לית משרד המשפטים, יושב-ראש ועדה.

שולי מועלם-רפאלי: צריך רגע אחד שנבין את הרציונל.

ניסן סלומינסקי: זה לא הולך ככה.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שיש כאן הרבה שרוצים לדבר.

<אמי פלמור: אני רוצה להציע שאני אציף את הדבר הזה בפני אגף תקציבים, ננסה לראות אם אפשר בתוך התקופה הזאת של הוראת השעה לנסות ולהנחיל את הדבר הזה לגבי כל הסכסוכים לענייני משפחה, כדי לעודד, לתגמל, את היעדר ההתדיינות בהקשר הזה.

מרב מיכאלי: את אומרת שכל הסכם שלא עבר דרך בית משפט לא יצטרכו לשלם עליו אגרה?

ניסן סלומינסקי: הסכם לשלום בית.

מרב מיכאלי: זה לא שלום בית.

<אמי פלמור: אם נעביר את המוקד של הדיון ונקרא לזה שאנחנו מעוניינים לקדם ערך חברתי שבו המשפחה, גם בעת משבר, לא מתדיינת, אלא מיישבת סכסוך – אנחנו כרגע רוצים לתגמל את כל אלה, בין אם הם התחילו בבית משפט והפנו אותם, ובין אם הם פתרו את זה מחוץ לבית המשפט.

<אמי פלמור: אז אני מוכנה לדבר איתם על זה, לנסות לקדם את הרעיון הזה.

ניסן סלומינסקי: אני לא אעכב את זה.

ניסן סלומינסקי: לא התכוונתי לעכב ולהתלות אחד בשני.

<אמי פלמור: בדיוק, זה מה שרציתי להגיד.

ניסן סלומינסקי: אנחנו למודי ניסיון ולא נעכב אחד בגלל השני.

שולי מועלם-רפאלי: יש לומר ניסיון רב, אדוני היושב-ראש.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא מתכוונים לעכב.

ניסן סלומינסקי: זה מבורך, זה פותח דרך, וזה גם נותן לנו נקודת ראייה, וגם לך, כדי לפעול שגם שאר אלה שלא הולכים על-פי חוק, אלא מלכתחילה יישבו את כל הסכסוך בינם לבין עצמם, בין אם על-ידי שלום בית, בין אם על-ידי זה שיורידו את הלהבות ויגיעו להסכמים, אבל שלא צריכים את הסיוע של בית המשפט ורק צריכים את האישור הסופי של בית המשפט, גם להם – מאחר שאנחנו רוצים לעודד את עצם העניין שהם יגיעו לזה, וכן שאנחנו חוסכים את העיסוק של שופטים, רשמים וכו' – העידוד יהיה בזה שהאגרה בנושא הזה תהיה אפס.

<אמי פלמור: לא, לא אמרנו את זה.

ניסן סלומינסקי: כמו שפה, הרי האגרה היא אפס בסופו של דבר.

<אמי פלמור: לא, היא 100 שקלים.

ניסן סלומינסקי: סליחה, 100.

ניסן סלומינסקי: היא 100 והיא אפס באישור על ההסכם.

שולי מועלם-רפאלי: כמו שאמרה נציגת בתי המשפט, שלא גובים פעמיים על אותו דבר.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: פה, כשאת פותחת דיון, את משלמת אגרה כי את מעסיקה את מערכת הסיוע ואת המערכת.

ניסן סלומינסקי: לאחר שמגיעים להסדר ולא צריך את בית המשפט, האישור על ההסכם הוא אפס.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שאם מישהו גם לא מעסיק את הסיוע ולא את האחרים ומגיע לאותה תוצאה, והוא רק בא לקבל אישור להסכם שלהם, זה יכול גם כן להיות אפס.

ניסן סלומינסקי: מהבחינה הזאת, בהקבלה, שכולם ירוויחו.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב, אני לא מתלה אחד בשני.

ניסן סלומינסקי: אני סומך על המנכ"לית שהיא תעשה כמיטב יכולתה לשכנע את האוצר בנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: אם תצטרכי עזרה, אז תגידי לי אצל מי ואנחנו גם נעשה את זה.

<אסף פרידמן: נציג האוצר בדרך.

ניסן סלומינסקי: נו, בדרך.

ניסן סלומינסקי: אתה יודע, עם ישראל בדרך כבר אלפיים שנה.

ניסן סלומינסקי: המנכ"לית, אנחנו נחזק את ידייך וגם נסייע.

ניסן סלומינסקי: חוץ מזה שזה אולי יעודד זוגות לפתור את זה, וזה הדבר הכי טוב, זה גם חוסך הון תועפות למערכת.

ניסן סלומינסקי: זה שווה את זה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נטפל בחוק הזה כשלעצמו, ומצד שני אנחנו נשמח מאוד שזה גם יהיה כך, כי זה לטובת המערכת.

<אמי פלמור: אני אנסה.

<נועה ברודסקי לוי: נקודת המוצא היא שרובם לא יגיעו להסדר תוך כדי התקופה של פגישות המהות, אלא דווקא לאחר מכן, באמצעות אותם מגשרים או אותם אנשים שעושים גירושים בשיתוף פעולה, שיופנו אליהם.

<נועה ברודסקי לוי: לכן אלה שהתחילו בתוך הבקשה לאישור סכסוך, אבל לא הגיעו לזה באותה תקופה - - -

ניסן סלומינסקי: לכן יש אגרה על הפתיחה.

<נועה ברודסקי לוי: לפי ההצעה כרגע אלה שהתחילו אבל לא הגיעו להסדר באותה תקופה, אלא רק בשלב מאוחר יותר, גם הם יצטרכו לשלם את הסכום הנוסף.

<נועה ברודסקי לוי: כמובן שגם על הקבוצה הזאת צריך להחיל הזה.

ניסן סלומינסקי: יעקב, יש כאן נקודה אחת קצת לא ברורה ואני מבקש שתפרט את דבריך.

ניסן סלומינסקי: שילמו את האגרה, התחילו תהליך ועכשיו הסיוע או אחרים אומרים להם שהם צריכים לפנות למגשר – יש רשימה של מגשרים, גם עסקנו ברשימה ואיך מרכיבים את רשימת המגשרים וכו' – והם באמת עשו את מה שאמרו להם.

ניסן סלומינסקי: עשו והצליחו, ועכשיו יש להם הסדר.

ניסן סלומינסקי: האם על ההסדר הזה, שהם רוצים לקבל את אישור בית המשפט עליו, הם צריכים לשלם או שגם זה נכנס במסגרת של אפס תשלום.

יעקב פרי: במצב הקיים היום, כפי שאנחנו קוראים את התקנות של האגרות, כאשר אין תביעה תלויה ועומדת ויש תביעה חדשה, צריך לשלם עליה אגרה.

יעקב פרי: במצב שפירטת עכשיו, שבו הם מגיעים עם הסכם, זו תביעה חדשה והם צריכים לשלם את האגרה על הבקשה הזאת.

ניסן סלומינסקי: לא הבנתי, זה לא במסגרת - - -

<קריאה: זה לא אמור - - -

יעקב פרי: הבנתי היטב.

יעקב פרי: אתם לא מסכימים, אבל זה מה שכתוב בתקנות היום.

ניסן סלומינסקי: אז מתי לא משלמים על האישור?

יעקב פרי: כאשר יש בקשה ליישוב סכסוך שהיא בחיים, ובמהלך הבקשה ליישוב סכסוך בתוך יחידת הסיוע מגיעים להסכם ואותו מבקשים לאשר, אז אנחנו אומרים שאין תביעה חדשה ולכן לא צריך לשלם אגרה.

ניסן סלומינסקי: ואם הסיוע הפנה אותם לאנשים מומחים - - -

יעקב פרי: הוא כבר הוציא אותם מידיו ומדובר בהליך חדש.

שולי מועלם-רפאלי: אז תסגרו את זה בתוך משרד המשפטים.

שולי מועלם-רפאלי: אם היום זה כבר עובד כך, לא צריך להרע.

<שירי לנג: אנחנו מפרשים - - -

יעקב פרי: אני מסכים אתכם במהות, אמרתי את זה קודם, וגם תאמינו לי שאת המאבק הזה התחלתי להיאבק מול משרד האוצר.

<קריאה: אז אין טעם לכל העניין הזה.

ניסן סלומינסקי: שירי, מה אתם הבנתם?

<שירי לנג: אנחנו, הנהלת בתי המשפט, פירשנו את זה שהתביעה עדיין תלויה ועומדת.

<שירי לנג: בימים אלה אנחנו נערכים ליישומו של החוק ונערכה טיוטה מקיפה של הוראת עבודה למזכירות וכל הזמן אנחנו מקבלים מהם שאלות.

<שירי לנג: כשפנו אלי מהמזכירות עם השאלה הזאת, אנחנו הנחינו לא לגבות אגרה גם אם הסדר הפשרה מגיע בשלב שהוא קצת יותר מאוחר מהתקופה של עיכוב ההליכים, כי זה חלק טבעי של הליך.

<שירי לנג: אנחנו עדיין תופסים את זה כתביעה תלויה ועומדת ולא חשבנו שנכון לגבות אגרה נוספת במקרה הזה.

<שירי לנג: פעם ראשונה שאני שומעת כאן את המחשבה האחרת ויכול להיות שנקיים דיון בזה.

ניסן סלומינסקי: הגענו למצב אבסורדי קצת, שהנהלת בית המשפט כבר הבינה כיוון ועכשיו אנחנו עוד הולכים להרע, שזו בוודאי לא המטרה שלנו.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים להקל.

ניסן סלומינסקי: אז איך אנחנו מיישבים את הדבר הזה.

יעקב פרי: על מנת לאשר אגרה אנחנו צריכים לקבל אישור של משרד האוצר.

יעקב פרי: אני לא רוצה לגנוב סוסים, זה דבר שאחרים עושים את זה.

ניסן סלומינסקי: אתה לא גונב סוסים.

ניסן סלומינסקי: היא הבינה שזו לא גניבת סוס, שזה הסוס עצמו.

<שירי לנג: החוק אומר שהגישור עצמו יערך מחוץ ליחידת הסיוע, אז אין בזה כל כך היגיון שכשעושים את מה שהחוק אומר להם ויחידת הסיוע מפנה אותם למגשר, שישלמו אגרה נוספת.

ניסן סלומינסקי: דרך אגב, זה מה שאני הבנתי בהתחלה, גם מההסבר של יעקב.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נעשה הפסקה של שתי דקות כדי שתדברו ביניכם.

<שירי לנג: אני מודה שלא הייתי בישיבות עם האוצר ולכן אני לא יודעת מה נאמר מול האוצר.

ניסן סלומינסקי: אבל את יכולה לחשוב בהיגיון, וזה טוב.

שולי מועלם-רפאלי: לפי השכל הישר.

ניסן סלומינסקי: אם אתם רוצים שתי דקות לדבר ביניכם, זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: אני יכול לעשות הפסקה.

<אמי פלמור: אנחנו יעילים, כבר דיברנו.

<אמי פלמור: אני אגיד את זה בצורה מאוד מאוד ברורה, זה מסוג הדברים שאולי אם לא היינו מדברים עליהם הם היו מתנהלים על-פי חכמתה של מערכת בתי המשפט שיודעת לפרש את הדברים.

<אמי פלמור: אני חושבת שיעקב אמר דבר מאוד חשוב, וחשוב לי בפרט שזה יהיה ברור גם לפרוטוקול: אנחנו לא גונבים סוסים.

<אמי פלמור: בסוף משרד האוצר הוא לא אויב.

<אמי פלמור: הוא מסתכל מהמקום האחראי שלו על כל האיזונים שבסוף מבססים את המודל הכלכלי של מימון פעילות המדינה.

<אמי פלמור: לכן אני מציעה שננהל שיח שבו אנחנו נגיד שזו הפרשנות המהותית של מערכת בתי המשפט, ככה היא מבינה את זה, שמין הראוי לתת לזה גושפנקה.

<אמי פלמור: לא הייתי רוצה שפה, בלהט הרצון לראות את המימוש ובדרך ההגיונית, והסבירה וכן הלאה – כלומר, אנחנו רואים לנגד עינינו את היעד, ואני גם מקווה שנגיע אליו, שבו אנחנו נראה פעילות מופחת בהתדיינות.

<אמי פלמור: אין שום סיבה להתנגש עם האוצר.

ניסן סלומינסקי: אם כך יש לנו שלושה נושאים: נושא אחד, שהוא ברור ומקובל על כולם, שבמסגרת ההליך הזה של הארבע פגישות ואחרי ששילמו את האגרה של ה-100 שקלים, אם הגיעו להסדר, אישור ההסדר בבית המשפט לא עולה כסף.

ניסן סלומינסקי: זה מקובל על כולם.

ניסן סלומינסקי: שלב שני, שבו יש מחלוקת, בפרשנות של העניין עצמו, זה מה קורה אם במסגרת הדיון בתוך ארבע הפגישות האלה הסיוע הפנה את האנשים לדבר עם זה או עם אחר, ותוך כדי זה, על-פי הנחיה של מסגרת ארבע הפגישות האלה, עושים את זה וברוך ה' הגיעו למצב שיש להם הסכם מסודר והם באים לאשר אותו.

ניסן סלומינסקי: התפיסה שלנו אמרה שגם פה התשלום צריך להיות אפס.

ניסן סלומינסקי: התפיסה של הנהלת בתי המשפט גם אמרה שזה צריך להיות אפס.

ניסן סלומינסקי: התפיסה שלכם אומרת שפה זה הליך חדש שצריך לשלם עליו אגרה.

ניסן סלומינסקי: אבל זה עדיין במסגרת החוק, ואת זה אתם תצטרכו לברר עם האוצר.

ניסן סלומינסקי: נקודה שלישית, שהיא אליבא דכולי עלמא לא נמצאת במסגרת הפרשנות של החוק, אבל היא הגיונית מאוד, וזה מה שדיברנו בהתחלה ושאמי פלמור לקחה על עצמה לדבר, לגבי כל הסכם שזוג יגיע מבלי להטריח את בית המשפט ואפילו בלי להטריח את ארבע הפגישות האלה, ויגיע להסדר על דעת עצמו וירצה לקבל אישור – אני מדבר רק בנושא הזה ולא הסכמים אחרים – שגם כן נחיל עליו את הדין של אפס אגרה, כמו בדברים האחרים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מודים שלגבי זה צריך שיחה נפרדת, זה לא בתוך העניין.

יעקב פרי: אני מוכן לקבל את הפרשנות של הנהלת בתי המשפט בעניין, אני שומע אותה עכשיו, אבל העניין היחיד שמונע מלעשות את זה זה הנקודה השלישית שאמרת, שאין לנו סגירה מול משרד האוצר בהיבטים התקציביים.

ניסן סלומינסקי: הבנתי.

ניסן סלומינסקי: אם ייכנס לכאן נציג האוצר, אנחנו נעשה את הסגירה.

ניסן סלומינסקי: אני מקווה שהוא ייכנס במהלך הדיון.

ניסן סלומינסקי: מיכל פיין, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: את מי את מייצגת?

<מיכל פיין: אני מלווה את התהליך מראשיתו, כתבתי את הצעת החוק הפרטית עבור חברת הכנסת מרב מיכאלי.

<מיכל פיין: אני חושבת שאפשר למצוא פרשנות שמיישבת את המחלוקת הזאת.

<מיכל פיין: בהתאם לסעיף 3(ט) לחוק לפיו: "הגיעו הצדדים להסדר בהליך ליישוב סכסוך בהסכמה, רשאית ערכאה שיפוטית ...".

<מיכל פיין: זה אותו סעיף שיעקב הפנה אליו קודם שבא ואומר שכל עוד הצדדים מצויים בתקופה של עיכוב ההליכים, לא אמורים לבקש מהם עוד אגרה, כי הם נמצאים בתוך המסגרת של החוק.

<נועה ברודסקי לוי: זה מוסכם.

<מיכל פיין: גם אם יש עיכוב, כי הם יכולים בהסכמה להאריך שוב ושוב את ההליכים.

ניסן סלומינסקי: לא שוב ושוב, רק פעם אחת.

<מיכל פיין: לא, לא, בהסכמה של שניהם.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, בהסכמה של שניהם זה משהו אחר.

<מיכל פיין: בהסכמה של שניהם, הרי אנחנו הולכים לוורסיה שהם יצאו לגישור או ליישוב סכסוך בהסכמה בהליך חיצוני שלקח להם הרבה זמן, והם הסכימו להאריך את תקופת עיכוב ההליכים שוב ושוב.

<מיכל פיין: זה צריך להיכנס לתוך המקום הזה.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, אז את מצטרפת אלינו.

<אדם אבזק: אני היועץ המשפטי של בתי הדין השרעיים.

<אדם אבזק: לגבי הנקודה השלישית – צדדים שהגיעו להסכם מחוץ לכל המסגרות, מה ימנע מהם?

<אדם אבזק: במקום לשלם את הסכום הגבוה, הם יגישו בקשה ליישוב סכסוך ויאשרו את ה.

<עינת קליין: נכון.

<אדם אבזק: ואז יגדילו את הכמות ללא צורך.

<אדם אבזק: למה שאדם ישלם יותר בדרך הרגילה, הוא יעשה את זה באמצעות יישוב סכסוך.

ניסן סלומינסקי: אתה רק מגדיל את האבסורד ההגיוני שאנחנו הרגשנו.

ניסן סלומינסקי: יישר כוח.

<עינת קליין: כדי לנסות כן לקדם את זה, כן להשוות את זה, כי המטרה היא לעודד את עניין החוק וכל הנושא של הסכמים מחוץ לכותלי בית המשפט – במצב כזה, פרקטית, אני מדברת ברמה הביצועית, אני כמגשרת אמליץ לצדדים: תפנו בבקשה ליישוב סכסוך ב-100 שקלים, קחו את ההסכם הזה, בפגישה הראשונה תגידו לעובדות יחידת הסיוע שהגעתם להסכם, ואז - - -

ניסן סלומינסקי: את חוזרת על דברים שהוא אמר.

<עינת קליין: לצערי הרב, זה מה שקורה בפועל בדברים ועדיף שיהיה סדר, כדי שלא יהיה מצב שיהיו שופטים או בתי משפט – כל בית משפט לענייני משפחה יש לו את המחוז שלו – ולא יהיו כל מיני אי-סדרים.

<עינת קליין: כדאי ליישב את זה, כי זה המצב שיהיה גם בפועל.

ניסן סלומינסקי: אם מישהו לא האמין שיבוא הגואל, אז לפחות החמור של הגואל הגיע.

<אמי פלמור: דורון, תגיד בבקשה לוועדה שזה בגלל שאני סמסתי לך לפני 20 שניות.

ניסן סלומינסקי: אנחנו דאגנו לזה קצת לפני כן.

<אמי פלמור: חשוב לומר שהתחייבנו לא לגנוב סוסים כשאתם לא כאן.

ניסן סלומינסקי: דורון, יש כאן אבסורד ומשום מה העמיסו את זה על כתפיך הרחבות.

ניסן סלומינסקי: אתה מכיר את החוק שעליו אנחנו מדברים?

<דורון סמיש: כן.

ניסן סלומינסקי: אני אציג לך את האבסורד שיש - - -

<אמי פלמור: בפן של האגרות.

ניסן סלומינסקי: לפי מה שהחוק קובע, זוג שפותח בהליך, בסכסוך, לפני שהוא מגיע לבית משפט הוא צריך לעבור לפחות ארבע פגישות - - -

<דורון סמיש: ועכשיו יש כביכול גבייה כפולה.

ניסן סלומינסקי: עזוב כרגע גבייה.

ניסן סלומינסקי: קודם כל הוא צריך לשלם אגרה של 100 שקלים.

ניסן סלומינסקי: נניח שזה עזר והם הגיעו להסדר, אישור ההסדר הזה בבית המשפט פטור מתשלום, מאחר שאנחנו רוצים לעודד אותם.

ניסן סלומינסקי: בוא ניקח מקרה שונה – זוג לא הגיע לארבעת ההליכים האלה.

ניסן סלומינסקי: ביוזמתו הוא מגיע לבד להסדר, לא פותח הליך בבית המשפט, לא מעסיק את המערכת, לא כלום - זה מה שאנחנו רוצים – אם הוא יבוא לקבל אישור מבית המשפט, הוא יצטרך לשלם 550 שקל על האישור.

ניסן סלומינסקי: אתה מרגיש כבר את האבסורד, נכון?

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, אם הזוג הזה יתייעץ איתי, אני אגיד לו: עזוב.

ניסן סלומינסקי: תלך ותגיד שאתה הולך לפתוח הליך, אחרי ישיבה אחת תגישו את ההסדר ותהיו פטורים.

ניסן סלומינסקי: למה לנו ללכת בדרך העקומה?

ניסן סלומינסקי: הרי אנחנו רוצים לעודד את הזוגות.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר רק לגבי שלום בית, יישוב סכסוכים.

ניסן סלומינסקי: הרי אנחנו רוצים להגיע למצב שכל הסכסוכים ייפתרו בדרך הכי טובה, אם בדרך של שלום בית ואם בדרך של להוריד את הלהבות, שימשיכו, לפעמים יש גם ילדים שצריך לטפל בהם.

ניסן סלומינסקי: זו המטרה המרכזית.

ניסן סלומינסקי: ב', יש לנו כאן מטרה גדולה – אנחנו לא רוצים להעמיס על מערכת המשפט, לא על מערכת הסיוע המשפטי, לא על כל האחרים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים לעודד אנשים להגיע להסדרים לבד ולבוא רק לקבל את החתימה.

ניסן סלומינסקי: יהיה אבסורד שהם יצטרכו לשלם הרבה כסף.

ניסן סלומינסקי: ההיגיון אומר שגם פה צריכים לשחרר אותם מלשלם.

ניסן סלומינסקי: רק שכאן, מה שהיה לפני החוק שלנו, מופיע שצריכים לשלם.

ניסן סלומינסקי: אנחנו חושבים שצריכים לשנות את זה, וגם פה צריך להיות אפס כסף.

ניסן סלומינסקי: ההיגיון צודק, נכון?

<דורון סמיש: איפה צריך להיות אפס כסף?

<דורון סמיש: על ה-100 שקל צריך להיות אפס כסף.

ניסן סלומינסקי: על ה-547.

ניסן סלומינסקי: על אישור ההסכם בבית המשפט.

ניסן סלומינסקי: כלומר, שבית המשפט יאשר את ההסכם.

<דורון סמיש: הבעיה עם זה שזה מייצר - - -

ניסן סלומינסקי: אין השלכות רוחב כאן, אנחנו מדברים רק על נושא סגור: סכסוכי משפחה.

<דורון סמיש: לא בדיוק, כי אישור הסכם קיים בהרבה מאוד עניינים.

ניסן סלומינסקי: מאחר שאין להשוות שום מערכת יחסים למערכת יחסים שבין בעל ואישה, כאן האינטרס המובהק שלנו וגם של מערכת המשפט.

ניסן סלומינסקי: הראיה, הנה החוק הזה הרי עושה את זה.

ניסן סלומינסקי: החוק הזה נותן, אז יהיה אבסורד – מה, אנחנו נגיד לכולם לכו תרמו, תגיעו להסדר, ועכשיו תלכו לפתוח?

<דורון סמיש: הרבה פעמים אנחנו חשופים לביקורת על הבדלים שיש בין אגרות מסוימות על פעולות דומות.

<דורון סמיש: לכן, יכול להיות שאתה צודק - - -

ניסן סלומינסקי: לא יכול להיות, אני צודק.

<דורון סמיש: חד-משמעית.

<דורון סמיש: זה משהו שצריך שנייה לחשוב עליו, אם כל האגרות הדומות, אם כל אישורי בית משפט על הסכמים מתנהגים דומה או לא, ואם נכון לעשות - - -

ניסן סלומינסקי: הרי מה אנחנו עושים בחוק הזה - - -

<דורון סמיש: מנגנון אישור חדש.

ניסן סלומינסקי: לכאורה היית בא ואומר שגם החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: מה ההבדל, שגם בסכסוך בין שני אנשים, בסכסוך בין שתי חברות – אבל לא, אנחנו הפרדנו את זה הפרדה מוחלטת.

ניסן סלומינסקי: התקנות אומרות אפס כסף אם הם באמת מגיעים להסדר.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר על האישור של בית המשפט.

<דורון סמיש: המסקנה האוטומטית שלי מההערה שלך היא שהיינו צריכים להעלות את הסכום פה, כדי לא לייצר את הפערים האלה.

<אמי פלמור: אני לא שוללת את זה.

<אמי פלמור: אני רוצה רגע לעזור לדורון.

ניסן סלומינסקי: תני לי להמשיך איתו את המהלך, כי עשיתי רק חצי דרך.

ניסן סלומינסקי: תנו לי רק להשלים.

ניסן סלומינסקי: אבל הרי זה לא מה שאנחנו רוצים.

<דורון סמיש: הבעיה היא שהמצב הקיים של הפסיקה וגם של החקיקה לאופן קביעת האגרות מייצר לנו צורך לבחון מאוד לעומק אם אגרה מסוימת משליכה על אגרות אחרות, כי כבר ניהלנו תיקים על שתי אגרות דומות, שהפעולה היתה מאוד דומה, אבל האגרה היתה טיפה שונה והיינו צריכים לעמוד בבית משפט.

<דורון סמיש: אני אישית העדתי בתיק כזה, להסביר בדיוק למה פעולת השופט היא אולי שונה בתיק כזה או בתיק אחר.

<דורון סמיש: אני לא רוצה לשלוף תשובה מהמותן על כזה דבר - - -

ניסן סלומינסקי: אתה רוצה לחשוב על זה.

<דורון סמיש: כי זה מחייב עבודה סיזיפית, לבחון אגרה לעומת אגרה דומה.

ניסן סלומינסקי: אני אתן לך זמן לעשות עבודה סיזיפית.

ניסן סלומינסקי: היום אנחנו ביום שלישי, עד יום חמישי יהיה לך זמן לתת לנו תשובה.

ניסן סלומינסקי: אבל לפחות תסכים איתי על דבר אחד שכן, שבמסגרת המהלך הזה של החוק, נניח שמתחיל הדיון אצל יחידת הסיוע, והם לא מומחים גדולים, והם אומרים להם שילכו למגשר הזה והזה, הם הולכים ומגיעים להסדר, ועכשיו מביאים את ההסדר הזה לחתימה של השופט – פה תסכים איתי שלא צריך לשלם על זה.

<דורון סמיש: המסקנה שלי היא שהאגרה שמופיעה פה צריכה לעמוד על 547 שקלים.

ניסן סלומינסקי: באיזה מקרה?

<דורון סמיש: מה שמופיע פה.

<דורון סמיש: זו המסקנה האוטומטית שלי, כדי לא לייצר בדיוק את האפליה שאתה הצבעת עליה.

ניסן סלומינסקי: רגע, לא הבנתי, תסביר לי עוד פעם.

<דורון סמיש: אתה מדבר על שתי סיטואציות – מי שעבר את יחידת הגישור או מי שהגיש ישירות לבית משפט, זה שמגיש ישירות לבית משפט משלם 500 ומשהו שקלים, וזה משלם רק 100.

<דורון סמיש: נכון?

ניסן סלומינסקי: לא, אני לא מדבר על האגרה.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר על אישור ההסכם אצל השופט.

ניסן סלומינסקי: לפי החוק כאן לא משלמים כלום.

<דורון סמיש: משלמים 100 שקלים.

ניסן סלומינסקי: לא, זה על פתיחת הליך.

ניסן סלומינסקי: אני מתקדם אתך, לפחות שנסכים - שילמו אגרה של 100, פתחו את ההליך.

ניסן סלומינסקי: יחידת הסיוע תוך כדי דיון איתם, בפגישה השנייה או הראשונה, אומרת להם: רבותי, כדי להתקדם, תדברו עם זה ועם זה שהם טובים בגישור.

ניסן סלומינסקי: הם הלכו ומדברים איתם, סוגרים איתם, מגיעים להסדר, ועכשיו רוצים לתת את זה לבית המשפט רק כדי לאשר את ההסכם.

ניסן סלומינסקי: כאן אתה מסכים איתי שהעלות צריכה להיות אפס?

<דורון סמיש: אני מסכים שאין טעם בירוקרטי לגבות פעמיים אגרה.

ניסן סלומינסקי: פה זה צריך להיות אפס.

ניסן סלומינסקי: פה אתה מסכים איתי.

<דורון סמיש: רק על ה-100 הראשונים אני פחות מסכים.

ניסן סלומינסקי: את ה-100 הראשונים שלמו, אבל כרגע זה קיים בחוק.

<דורון סמיש: בעקבות הביקורת המוצדקת שלך על הפער, בין אם עברתי דרך מנגנון הגישור או ניגשתי ישירות לבית המשפט, על פניו – אם הייתי תופס את זה קודם – הייתי אומר שגם דרך מנגנון הגישור זה צריך לעלות 547 שקלים.

ניסן סלומינסקי: אבל זה כבר לא קיים, זה כבר עבר.

ניסן סלומינסקי: את זה כבר אי אפשר להחזיר.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להתקדם לחלק השני, וזה המקום שבו אנחנו נמצאים כרגע, שאם פתחו הליך ושלמו 100 שקלים אגרה, ונמצאים במסגרת של ארבעת הדיונים האלה, ולצורך זה היו צריכים להסתייע, על-פי ההמלצה של הייעוץ, בגישור, עשו את זה, הצליחו, ומביאים את זה לאישור בית המשפט – פה לא צריכים לשלם כסף.

<אמי פלמור: אני רוצה להגיד משהו עכשיו.

<אמי פלמור: עכשיו אני אעזור לו בכל זאת, אדוני, ברשותך.

<אמי פלמור: באמת, מתוך האחריות כמנכ"לית בממשלה ולא כמנכ"לית משרד המשפטים.

<אמי פלמור: פתיחת הליך בבית המשפט לענייני משפחה זה משהו כמו 2,800 שקל.

<עינת קליין: לא, לא, תלוי איזה הליך.

<עינת קליין: רכוש, משמורת, מזונות זה גם 3,000 שקל.

<אמי פלמור: מאה אחוז, 3,000 שקל.

<אמי פלמור: לזה התכוונתי, עם הפער העצום מול בית הדין הרבני.

<אמי פלמור: אני מזכירה לאדוני שאישור הסכם ב-547 שקלים זה כסף קטן – אני ארשה לעצמי להגיד – בכלל.

<אמי פלמור: בסכסוך של היפרדות, הפרדת רכוש, מזונות וכן הלאה זה סכום זניח.

<אמי פלמור: אני אומרת את זה כרגע בשם מערכת בתי המשפט ובשם התקצוב שהמדינה לוקחת על עצמה כדי להחזיק את המערכות האלה.

<אמי פלמור: אם אנחנו משווים את זה למה שעולה להתחיל הליך, שהיה במקור 3,000 שקל, אז 547 שקלים – אם היינו עכשיו באים משם ואומרים שזה מה שיעלה ליישב סכסוך, זה מה שיעלה לאשר הסכם – היינו אומרים וואו.

<אמי פלמור: גם יגידו לך אנשים שעוסקים בתחום, זה וואו.

<אמי פלמור: לא הייתי שותפה לקביעה הזאת של 100 שקלים, אין לי מושג איך זה נעשה.

<אמי פלמור: אני מבינה את המוטיבציה לעשות את זה, כדי להפוך את זה למשהו מאוד מאוד נגיש, זמין וכן הלאה, אבל הייתי אומרת שזה כמעט על הגבול שאנחנו נגלה תופעה שפתאום אנשים קמים בבוקר, משהו לא טוב, והם קודם כל הולכים ופותחים ב-100, כדי לוודא שהם מבטיחים לעצמם את הדבר הזה, כדי לחסוך עוד 457 שקלים בסוף התהליך.

<אמי פלמור: אני יכולה להבין – אני נותנת לדורון זמן לחשוב בזמן שאני מדברת.

<אמי פלמור: נחמד שהוא מהנהן בהסכמה – שבהחלט יכול להיות שחוסר האיזון הזה, כמו שכולכם אומרים, הוא לא נכון.

<אמי פלמור: אבל הפתרון – זה נשמע כאילו קנטרני מה שאמר דורון, אבל הוא צודק – לא בהכרח להוריד את הכל ל-100 שקל ועכשיו לטלטל את כל הספינה, אלא להגיע בין אם ל-500 שקל, לאיזשהו סכום שהוא הרבה יותר נמוך מאשר לפתוח הליך כמו שהיה מקובל היום.

<אמי פלמור: זה כמו שדיברנו על לקרב את האגרה בין בית הדין הרבני לבין בית המשפט לענייני משפחה, כדי לא לייצר פער, וגם בגלל ש-3,000 שקל זה כבר באמת סכום.

<אמי פלמור: בן זוג במשפחה ממוצעת שנקלע לתוך סכסוך, להוציא 3,000 שקל מהכיס זה לא פשוט.

<אמי פלמור: להוציא 500 שקל זה בכל זאת יותר סביר.

<אמי פלמור: בהחלט יכול להיות שהדיון הזה שבא ואומר שצריך ליישר את הפער הזה, הוא לא בהכרח להנציח את ה-100 שקל, אלא לחשוב על זה מחדש ולהגיע לסכום אחיד, סביר.

<אמי פלמור: אני מזכירה לאדוני, שיודע את זה היטב מכל החוקים שבאים בפניו, שיש פה שמיכה תקציבית קצרה.

<אמי פלמור: עכשיו אנחנו רוצים מאוד לעודד, אבל אלה סכומי עתק.

<אמי פלמור: כלומר, כשזה מצטבר אנחנו מדברים על מיליונים ועל עשרות מיליונים שעכשיו נגרע מתקציב הנהלת בתי המשפט.

<אמי פלמור: ואני מבקשת לספר למנהל בתי המשפט שאני חרדה גם לתקציבו.

<אמי פלמור: לכן הייתי מציעה כן לתת לו לעשות את שיעורי הבית האלה, אבל גם לנו – לחשוב על זה בצורה פתוחה, לא לדבוק בזה שעכשיו היה את ההישג הזה, 100 שקל, ולהבין שאפשר להגיע לאיזשהו מתווה שמיישר את התהליך, אבל לא מערער עכשיו את כל הנושא של הסדרת הסכמים בבתי משפט.

ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה שיהיה כאן בלבול.

ניסן סלומינסקי: יש כאן שני סכומים ולא דיברנו על הסכום של ה-100 שקל, שאותו לא פותחים בכלל.

ניסן סלומינסקי: אני דיברתי על האישור של ההסכם, שהוא לא מצריך שום דבר.

ניסן סלומינסקי: מה הוא מצריך?

ניסן סלומינסקי: שיבואו חס ושלום הרבה אנשים?

ניסן סלומינסקי: הלוואי שיבואו הרבה אנשים עם הסכם מסודר ויחתמו עליו.

ניסן סלומינסקי: זה שונה לגמרי ממה שאת אומרת, שיפתחו סכסוך ואז ירוצו כדי להבטיח לעצמם את הסכום.

ניסן סלומינסקי: כרגע אני לא מדבר על פתיחת התיק, אני מדבר על זה שיש ברוך ה' הסדר ורוצים שבית המשפט יאשר בחצי שנייה.

<דורון סמיש: זה לא חצי שנייה.

<אמי פלמור: אדוני, זה לפתוח תיק במזכירות, זה לקבוע מועד, זה לפנות זמן שיפוטי.

ניסן סלומינסקי: אפשר להתחיל מהתחלה, שיעשו את כל הדיון אצל השופט.

ניסן סלומינסקי: זה גם כן יכול להיות, אבל הגענו למצב שברוך ה' עשו את הכל בלי, לא השתמשו בבית המשפט, אפילו לא השתמשו בארבע הפגישות ובסיוע המשפטי.

ניסן סלומינסקי: כל זה חיסכון עצום של כסף.

ניסן סלומינסקי: באים עם הסכם ורוצים רק את האישור של השופט.

ניסן סלומינסקי: כמו שאמרנו פה, שיהיה אפס כסף, אז גם במקרה הזה צריך אפס כסף.

ניסן סלומינסקי: אמרתי שאני נותן לך לחשוב על זה, אבל יש מצב ביניים שבו אין מה לחשוב, אלא אם כן אנחנו עוצרים את העסק.

ניסן סלומינסקי: זה שהם כן נכנסו למסגרת של ארבע הפגישות האלה ועל פי ההמלצה בפגישות האלה הם הלכו למי שאמרו להם ללכת והצליחו להגיע להסדר, הם הולכים עם ההסדר שהם הגיעו אליו לקבל את אישור בית המשפט.

ניסן סלומינסקי: במקרה הזה בוודאי שזה יהיה אפס, כי זה ההליך עצמו.

ניסן סלומינסקי: מי שבכלל לא התחיל בהליך – אני אתן לך לחשוב לגבי זה.

ניסן סלומינסקי: אבל מי שהתחיל בהליך ושילם את ה-100 שקל - - -

<דורון סמיש: אתה צודק באפליה שקיימת, שהצפת אותה, ואנחנו לא היינו ערים מספיק ומחודדים אליה.

<דורון סמיש: האם הפתרון הוא להנמיך את כולם, להוסיף אגרה על האישור אחרי ה-100 שקל?

<דורון סמיש: באינטואיציה שלי אני מעדיף שלא לעשות את זה, אבל על מנת לא לייצר אפליה יכול להיות שלא תהיה לי ברירה אלא לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: איזו אפליה?

<דורון סמיש: בין מי שעשה את הליך הגישור לבין מי שלא נדרש בכלל לבתי המשפט ורק מבקש אישור.

ניסן סלומינסקי: יש שלושה מצבים, אני נותן לך לחשוב על המצב שדיברת עכשיו, של מי שלא התחיל.

<דורון סמיש: אבל שלושת המצבים קשורים.

<דורון סמיש: יש את המצב שהלכתי לגישור, שילמתי את ה-100 שקל, ועכשיו אתה אומר: נכנסתי כבר, שבית המשפט רק יאשר לי.

ניסן סלומינסקי: זה קיים בחוק.

ניסן סלומינסקי: זה קיים עכשיו – אם הוא נכנס בתוך המהלך הזה, אם בארבע הפגישות האלה הגיעו להסכמה, ההסכם הזה יוחתם על-ידי בית המשפט באפס כסף.

ניסן סלומינסקי: זה קיים.

ניסן סלומינסקי: נקודה.

ניסן סלומינסקי: הדבר השני שדיברתי אתך עליו – מי שבכלל לא הלך בהליך הזה, שההיגיון גם אומר שזה צריך להיות אפס כסף – עדיין לא קיים.

ניסן סלומינסקי: יש מצב ביניים, שעליו אני מדבר איתך עכשיו.

ניסן סלומינסקי: אתה שילמת את ה-100 שקל, אתה נמצא בתוך ההליך של הארבע פגישות, רק שבהליך הזה הייעוץ המשפטי אמר לזוג ללכת ליועץ הזה או ליועץ הזה, כדי שיעזור להם.

ניסן סלומינסקי: הלכו, עזר להם, הגיעו, ועכשיו הם באים לאשר את ההסכם הזה.

ניסן סלומינסקי: להערכתי, אין לי שום פקפוק אפילו, זה נמצא בתוך ההליך של הארבע האלה, שעל זה נאמר שאישור של ההסכם הזה הוא אפס כסף.

<דורון סמיש: לאור הביקורת שאתה הצפת, בצדק, על הבעיה, אני לא בטוח מה הפתרון המקצועי הנכון.

<דורון סמיש: על פניו, אני הייתי רוצה להשוות את האגרות כלפי מעלה, כי צריך להבין שאישור שופט של הסכם הוא לא פעולה אוטומטית – נתקבל, אושר – אלא פעולה שמחייבת אותו לקרוא את ההסכם, אולי לקרוא פסקי דין שרלוונטיים ולבחון אם ההסכם הזה עומד בכללי סבירות או לא סבירות.

<דורון סמיש: זו פעולה שיפוטית שלוקחת הרבה זמן, זה גם כולל מערכות של מזכירויות ואישורים.

<דורון סמיש: אני מבקש לא להצביע כרגע ולתת לנו את הכמה ימים לבחון את זה.

<דורון סמיש: אלה סוגיות משפטיות מאוד מורכבות, יש הליך עומד בבג"ץ – או היה לפחות בבית משפט עליון – בנוגע להשוואת אגרות בין כל המערכים האלה.

<דורון סמיש: זה באמת מארג עדין.

ניסן סלומינסקי: המשמעות של מה שאתה אומר היא שהכל נעצר.

ניסן סלומינסקי: תדע לך, חוק שלם נעצר בגלל הדבר הזה.

ניסן סלומינסקי: אני לא חושב שזה מה שאתה מתכוון, אבל זו המשמעות של מה שאתה אומר.

<אמי פלמור: אני מתנצלת שאני עוזבת, אבל אני צריכה לחזור למשרד.

<אמי פלמור: תודה רבה, ולא נעצור את החוק.

<דורון סמיש: שבוע.

ניסן סלומינסקי: לא, אין שבוע.

<אמי פלמור: יחליט יושב-ראש הוועדה.

ניסן סלומינסקי: אין לי שבוע לעשות, אתה מכיר את העסק.

ניסן סלומינסקי: אני צריך לדון על המזומנים, על האשראי החוץ בנקאי.

ניסן סלומינסקי: יש לי מיליון דברים.

ניסן סלומינסקי: אתה רואה באיזה שעה אנחנו יושבים היום, ויש לנו גם את ההמשך של זה.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע אם זה יספיק להיות עוד במושב הזה, וחבל.

ניסן סלומינסקי: להערכתי, אחרי כל מה שעברנו, זה חבל.

ניסן סלומינסקי: הכנסתי את זה עכשיו כי אמרתי שאי אפשר שלא נגמור.

יעקב פרי: החוק ייכנס לתוקף בכל מקרה ופשוט לא יגבו עליו אגרה.

<דורון סמיש: אני לא בטוח שזה נכון שנקבל החלטה כרגע בחטף, כי המשמעויות של זה יכולות להיות אחרי זה שנים בבג"ץ.

ניסן סלומינסקי: אבל הנושא של אפס כסף היה בילט-אין בנושא.

ניסן סלומינסקי: לא על זה היה ויכוח בכלל.

<דורון סמיש: אבל עכשיו, לאור האפליה שאתה מעלה, יכול להיות שאנחנו עושים פה שגיאה.

<עמיר הרן: אנחנו לא חושבים כך.

<דורון סמיש: מה אתם חושבים?

<עמיר הרן: ה-100 שקל בכל מקרה קיים.

<עמיר הרן: השאלה היא הפרשנות של התקנות, מה גובים באישור ההסכם – אם הוא צריך להיות אפס.

<עמיר הרן: השאלה היא איך מפרשים את התקנות, ולכן התקנה בכל מקרה של הגשת הבקשה ליישוב סכסוך היא נושא שהוכרע ואין בו מה להוסיף.

<עמיר הרן: השאלה היא איך לקרוא את תקנות האגרות.

<עמיר הרן: לא מה לכתוב, אלא איך מפרשים את מה שכתוב שם.

<עמיר הרן: את זה אפשר תוך כמה שבועות, לחשוב ולהשלים, אם זה בהנחיה מינהלית או אם צריך באיזשהו תיקון לתקנות.

<עמיר הרן: את היסוד של היום זה לא משנה.

<נועה ברודסקי לוי: יש פה שתי סיטואציות – האחת נתונה לפרשנות של 3(ט), שאם הם האריכו את תקופת עיכוב ההליכים בהסכמה, חל מכוח 3(ט) ואז זה חלק מההליך ליישוב סכסוך שנפתח כבר והם שילמו ה-100 שקלים.

<נועה ברודסקי לוי: לזה באמת אפשר להגיע בפרשנות.

<נועה ברודסקי לוי: אבל יש את הקבוצה הנוספת, של מי שמגיע מלכתחילה רק לאישור הסכם, שאת זה אתם לא יכולים לפרש.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, אישור הסכמים - החוק הזה החריג אותו.

יעקב פרי: לא יהיו תקנות על אישור הסכם מכוח החוק הזה, משום שאישור הסכם לא נכנס לגדר זה.

<נועה ברודסקי לוי: זה רק אם אתם מתקנים את התקנות.

ניסן סלומינסקי: בואו נפריד, רבותי.

ניסן סלומינסקי: מה שנכנס בחוק הזה זה רק הנושא של מי ששילם את ה-100, התחיל תהליך וכתוצאה מהתהליך הגיעו להסכם והולכים לקבל אישור, ועל זה אפס כסף.

ניסן סלומינסקי: אמרנו שגם אם זה מתרחב, שהם שולחים למגשר וכתוצאה מזה יש להם הסכם, אמרנו – וגם הנהלת בית המשפט אמרה שכך היא תופסת את זה – שגם על זה צריכים לשלם אפס כסף.

ניסן סלומינסקי: זה הדיון שלנו.

ניסן סלומינסקי: אמרתי משהו נוסף - הרחבתי ואמרתי שלהערכתי, מאחר ששתי המגמות המרכזיות, גם להגיע להסדר נאות וגם כדי לא להעמיס את המערכת, צריך לעשות את זה גם אם אנשים לא התחילו בתהליך הזה.

ניסן סלומינסקי: אבל לגבי זה אני מודה שזה לא במסגרת החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: לכן אמרתי שעל זה הוא צריך לחשוב, על זה ניתן לו זמן.

ניסן סלומינסקי: אבל כל מה שהוא במסגרת החוק הזה – אם רוצים לערער על זה, אז מה עשינו, סתם בזבזנו את הזמן שלנו.

<פנחס מיכאלי: אני מבקש לומר שגם לשכת עורכי הדין תומכת בעמדה שמבקשת להשוות את האגרות כולן, הן של מי שבתוך ההליך יצא למגשר חיצוני ובין מי שנכנס להליך, כי המציאות הנוכחית תיצור מציאות שבה אנשים יעמיסו על המערכת למרות שיש להם הסכם ביד וייכנסו להליך, כפי שהוצג.

ניסן סלומינסקי: לא הבנתי, למה הכוונה "להשוות"?

<פנחס מיכאלי: הן מי שבתוך ההליך יצא למגשר חיצוני, שלא יצטרך לשלם בכלל, והן מי שהיה בחוץ לגמרי ובא עם הסכם כתוב.

ניסן סלומינסקי: בשני המקרים שלא יצטרכו לשלם כסף על האישור?

<פנחס מיכאלי: במקרה שלא נכנס בכלל, זה יכול להיות עד 100 שקלים.

ניסן סלומינסקי: הבנתי, כדי שלא תהיה עדיפות לאחד על השני.

<קרן הורוביץ: אני חושבת שהחוק הזה עשה מהלך דרמטי.

<קרן הורוביץ: הוא הכניס את כל נושא הגישור כחובה, או לפחות את גישת המהות.

<קרן הורוביץ: יש פה עניין של מדיניות ואם כבר משווים, אז צריך להשוות למטה.

<קרן הורוביץ: היתה פה החלטה של מדיניות, שמדינת ישראל מעודדת את הציבור להליכי גישור.

<קרן הורוביץ: מדינת ישראל קיבלה החלטה וההחלטה צריכה להיות מגובה גם ברמה התקציבית.

<קרן הורוביץ: אנחנו מעודדים אנשים ללכת להליכי גישור ולכן להשוות את זה למעלה קצת מחטיא את מטרת החוק.

<קרן הורוביץ: אני גם רוצה להחזיר אותנו לדיון שעלה פה קודם בעניין השוואת אגרות באופן כללי.

<קרן הורוביץ: כרגע יש אגרות לא שוות בבתי הדין הרבניים וההצעה – שיעקב בקיא בה – מדברת על הורדה מ-500 ל-450, אז ללכת עכשיו ולקבוע אגרות ולהשוות אותן לאזור ה-500 ומשהו, כאשר המגמה היא בכלל להוריד את האגרות, נראה לי מגוחך כי מחרתיים אנחנו הולכים להעביר תקנות שיורידו את זה.

<נועה ברודסקי לוי: לא רק זה, אלא שהאגרה הגבוהה של ה-3,000 שקל אמורה גם היא לרדת ל-500 שקלים.

<קרן הורוביץ: נכון.

<קרן הורוביץ: שוב, יש פה החלטה של מדיניות שמעודדים גישור, ולכן אם כבר משווים – להשוות למטה.

<קרן הורוביץ: חבל שחברות הכנסת לא נמצאות פה, כי הן חתרו למען הגישור הזה ולהשוות את זה למעלה זה ההפך מכוונת החוק.

<עינת קליין: דווקא ברמה הביצועית חשוב מאוד לציין שבדיני משפחה כל הסכם בסופו של יום, ללא אישור מתן תוקף של פסק דין על-ידי שופט, אין לו תוקף משפטי.

<עינת קליין: זה בכל ההליכים של דיני משפחה, כך שחשוב להבין קודם כל את המהות.

<עינת קליין: אישור ההסכם הוא מתן תוקף של פסק דין והוא גם מכוח חוק יחסי ממון, שזה חובה, וגם מגדר שאר החוקים.

<עינת קליין: לכן נקודת המוצא שההסכם הזה, בין אם ייעשה ביחידת הסיוע ובין אם ייעשה במהלך המהות על-ידי גישור חיצוני, ובין אם ייעשה מלכתחילה אצל מגשר חיצוני – כמו שאומרים רופא פרטי, כי יש כאלה שירצו מראש לא להטריח את המערכת – בסופו של יום כל שלושת הגורמים האלה צריכים ללכת לקבל אישור ומתן תוקף של פסק דין אצל בית המשפט.

<עינת קליין: שני מצבים זה מה שקורה היום – גם היום אם פותחים תיק ב-248 שקלים, רק תיק מזונות, ומגיעים להסכם, במסגרת אותו תיק לא צריך לשלם עוד פעם אגרה של אישור הסכם.

<עינת קליין: במסגרת אותו תיק, כפי שאמרה נציגת הנהלת בתי המשפט, ניתן לבוא עם הסכם ולא צריך לשלם אגרה, ובית המשפט ימחק את אותה תביעה ויאשר את ההסכם במסגרת סעיף 3(ג) לחוק בתי המשפט לענייני משפחה גם אם תלויה וגם אם אינה תלויה תביעה ועומדת.

<עינת קליין: לכן גם במצב השלישי – ואני רוצה לחזק גם את מנכ"לית משרד המשפטים וגם את חברתי – המטרה שלנו, המדיניות שלנו היא לעודד גישורים.

<עינת קליין: יש כאלה שיבחרו ללכת במסלול של בית המשפט ויש כאלה שיבחרו ללכת במסלול פרטי.

<עינת קליין: במצב כזה אנחנו צריכים לתת להם את חופש הבחירה, כי אני למשל, בכובע שלי כמגשרת פרטית, אגיד ואמליץ לצדדים: חבר'ה, יש אגרה של 547 שקלים, לכו לבית המשפט, תציפו בעוד כמה תביעות, וזאת למרות שיש לנו כבר הסכם והכל חתום, תגישו דרך המסלול הזה כי המסלול הזה עולה לכם 100 שקלים.

<עינת קליין: בעצם כך אנחנו חוטאים למטרה.

<עינת קליין: לכן כן יש מקום להשוות את הסיטואציה של אישור ההסכם בכל השלבים.

<עינת קליין: אם נותנים את הקטלי

<עינת קליין: זטור גם דרך הליך חוק המהות, שכאשר פותחים בקשה ליישוב סכסוך שעולה 100 שקלים וזה התמחור שלה, ניתן יהיה להגיש במהלך התביעה הזאת גם לאישור הסכם.

<עינת קליין: זאת משום שזו הדרך, אין דרך אחרת בדיני משפחה, חייב שופט לתת אישור ומתן תוקף של פסק דין.

<עינת קליין: לכן חייבים להשוות, כי אז תיווצר אפליה שתציף גם את מערכת בתי המשפט, וזו לא המטרה.

<עינת קליין: אנחנו חוטאים לשתי המטרות.

ניסן סלומינסקי: נציגי משרד המשפטים, משרד האוצר והנהלת בתי המשפט, הגעתם לאיזושהי הבנה?

<שירי לנג: לא.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת?

ניסן סלומינסקי: תנו לי להבין מה המשמעות.

יעקב פרי: אני רוצה להציע את מה שהובן לכל אורך הדרך ומה שהובן גם בדיון בוועדת האגרות, וזה אומר את הדבר הבא: אנחנו חושבים שהסכום שנקבע, 100 שקלים, שהוא סכום שווה לכל נפש, הוא הסכום שצריך להישאר.

יעקב פרי: אנחנו סבורים בעקבות הערה של עו"ד אבזק והשיח שהיה כאן עם דורון , יש חשש שמא אנשים ינצלו את הפרצה הזאת שבמקרים שבהם – אגב, הם בודדים במתווה של החוק, הם כמעט לא יקרו – אישור הסכם יקרה ביחידת הסיוע, לכאורה ויציגו הסכם שכבר היה להם מראש על מנת לחסוך 400 שקלים.

יעקב פרי: אני מוכרח לומר שאם זה יקרה וירבו על-ידי זה הסכמים בישראל, אני באופן אישי חושב שזה דבר מצוין.

<עינת קליין: זה יקרה כל הזמן.

יעקב פרי: זה דבר מצוין.

יעקב פרי: זה דבר מצוין, כי זה יגרום לזה שההסכמים יקרו מהר רק כדי לחסוך 400 שקל.

יעקב פרי: זה דבר מצוין.

<דורון סמיש: המערכת מוציאה אלפי שקלים - - -

יעקב פרי: תן לי לסיים.

יעקב פרי: אני מודה שלא לקחנו בחשבון את האפשרות הזאת.

יעקב פרי: חשבנו שזה המקום היחיד שבו לא תיגבה אגרה עבור אישור הסכם וכל הסכם שלא נעשה – כאן אני אולי אתן תשובה לדאגה שלכם, כך אני סבור שצריך להיות – בגישור ביחידת הסיוע, אי אפשר יהיה לבוא עם הסכם שנעשה בחוץ ולהגיד שהנה זה נעשה, זה יעלה לי 100 שקל.

יעקב פרי: אתם מביאים אישור של הסכם שנעשה בחוץ, אתם משלמים את האגרה שנקבעה לה כיום.

יעקב פרי: אני כן מסכים – וזה גם מה שהיה בוועדת האגרות הבין-משרדית, שאמרנו שאנחנו נבחן אפשרות לראות איך אנחנו יכולים להקל.

יעקב פרי: אני מזכיר לכם שבכל מקרה יש מהלך של הנמכת האגרות במסגרת השוואת האגרות הכללית, וזה גם לעניין האגרה של אישור הסכם בבית משפחה לענייני משפחה שכיום עומד על 547 שקלים.

יעקב פרי: זו ההצעה שלי: אני מציע שנאשר את ה-100 שקלים היום.

ניסן סלומינסקי: דורון, מה אתה אומר?

יעקב פרי: הבנת מה אני מציע?

<דורון סמיש: הבנתי מה אתה מציע, אבל אתה הופך עכשיו את המגשר לבחון אם ההסכם הגיע מבחוץ או לא הגיע מבחוץ.

יעקב פרי: מאוד קל לנו לדעת מתי נעשה גישור - - -

ניסן סלומינסקי: רבותי.

ניסן סלומינסקי: דורון, מה אתה אומר?

<דורון סמיש: אני חושב שהמצב האפלייתי הקיים הזה הוא קיצוני מדי והוא ייצר סיטואציה שבה אני ואשתי, אם חס וחלילה נתגרש – בינתיים אנחנו נשואים באושר – אנחנו נגיע להסכם בעצמנו ונגיש את זה לשם, כי למה לנו לבזבז 400 שקל.

<דורון סמיש: וזה אומר שהמדינה משקיעה אלפי שקלים כדי לאשר משהו שאני כבר עשיתי אותו בבית ואני מוכן, במקום שאני אשלם את ה-500 שקל.

<דורון סמיש: אני לא חושב שהמצב הזה סביר.

ניסן סלומינסקי: על כן?

<דורון סמיש: אני חושב שהפער הוא קיצוני מדי.

<דורון סמיש: לדעתי או שכל אישור של הסכם, לא משנה מאיפה הוא הגיע, תיגבה בעבורו אגרה נוספת, או שהפער צריך להיות יותר קטן בין ה-100 לבין ה-547.

<דורון סמיש: להוריד את ה-547 כרגע, אני לא רואה את האפשרות לעשות את זה בסד זמנים כזה, כי המשמעות לאישורי אגרות אחרות או אישורי הסכמים אחרים יכולה להיות משמעותית, וכרגע אנחנו לא מול כל רשימת האגרות במדינה.

<דורון סמיש: אני מבקש להחזיר את הנושא הזה לדיון בוועדת אגרות.

ניסן סלומינסקי: בסוף הרי תקבלו את עמדתי, רק מה – עד אז תשלמו הרבה.

ניסן סלומינסקי: זאת משום שאנחנו לא נאשר את האגרות עכשיו – זה גם מה שאתה מבקש – ובינתיים החוק פועל, והוא יפעל בלי אגרות בכלל.

ניסן סלומינסקי: אחרי שנה, אם לא יהיה דיון, תחשוב כמה כסף הפסידו בגלל שלא גבו אגרות בכלל ושהיה כדאי לסגור את זה היום ולא למשוך את זה לפחות עוד שנה או שנתיים.

ניסן סלומינסקי: אני מציע שמי שפותח משלם 100 שקלים.

ניסן סלומינסקי: אם כתוצאה מהדיון הזה של הארבע פגישות, בין אם זה ישיר ובין אם זה קצת התרחב, הגיעו להסדר והולכים לשופט – על זה לא משלמים; הנושא החיצוני – על זה באמת לא דיברנו, החוק הזה לא מדבר, זה סיפור נפרד.

ניסן סלומינסקי: אני שמתי את זה לשיקול דעתכם, כי להערכתי גם אם תעשו את שיקול הדעת, אפילו הכלכלי בלבד, זה שווה את זה מאשר להעסיק את בתי המשפט ואת כולם, אבל זה כבר העניין שלכם.

ניסן סלומינסקי: אם אנחנו סוגרים את היחידה הזאת – אפשר לסגור היום.

ניסן סלומינסקי: אם לא – אז תחזרו, תחשבו, בעזר ה', אתה יודע - - -

<דורון סמיש: היחידה הזאת ב-100 שקל?

ניסן סלומינסקי: כן, זה מה שהבאתם לנו.

<דורון סמיש: נכון.

<דורון סמיש: אני מודה שהביקורת שלך נכונה וגורמת לי לפחות לחשוב מחדש.

ניסן סלומינסקי: לא ביקורת, אני מצדיק את זה מאוד ואני אומר שאתם חוסכים הון עתק.

ניסן סלומינסקי: במקום שכל אחד מהם ילך לבית משפט ויעסיק את השופטים – ואני לא יודע אם אתה יודע, אבל כששני הצדדים הולכים לבית השפט, כל אחד מביא איתו את הסוללה, כל הטילים כבר שוחרר, זה הולך לעוד דיון ולעוד דיון ובית המשפט עמוס ועמוס ועמוס, וכל עורכי דין ירוויחו – כולם מפסידים מזה.

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: בגלל ה-100 שקל של זה.

ניסן סלומינסקי: שלא לדבר על זה שלא הגיעו בסוף להסדר טוב, כשכך יכלו להגיע להסדר בלי כל זה, בניחותא.

<שירי לנג: חשוב לי לומר שככל שהחוק ייכנס לתוקף מבלי שאישרו היום את התיקון לתקנות האגרות, אנחנו נאלץ לגבות אגרה בהתאם לפריט 7 בתוספת, שזה בקשה בכתב, וזה עומד על 235 שקלים.

<שירי לנג: חשוב שאדוני ידע את זה.

ניסן סלומינסקי: מה פירוש.

<שירי לנג: בעצם התיקון הזה אמור להפחית את ה-235 שקלים ל-100 שקלים.

<עינת קליין: בקשה ליישוב סכסוך זה 547 שקלים.

<שירי לנג: אם אנחנו לא - - -

<עינת קליין: ברגע שפותחים בבית משפט הליך חדש, ה-default זה 547.

ניסן סלומינסקי: כיום, אם אנחנו לא מאשרים את זה - - -

<עינת קליין: 547.

ניסן סלומינסקי: אם זוג לא פותח לפי החוק שקיים, ההערכה שלי היא שהוא לא צריך לשלם אפילו אגורה אחת.

<שירי לנג: לא, הוא צריך.

ניסן סלומינסקי: על מה הוא צריך לשלם?

<עינת קליין: בקשה ליישוב סכסוך, זו תובעה שעולה 547 שקלים.

<עינת קליין: זה מה שקורה עד היום.

ניסן סלומינסקי: אבל הוא לא מבקש, החוק מחייב אותו.

ניסן סלומינסקי: אם החוק מחייב, אין כזה דבר.

<עינת קליין: הבקשה הזאת היא בעצם תובענה שכדי לפתוח אותה במזכירות זה עולה 548 שקלים.

יעקב פרי: הם פשוט רואים את זה כתביעה אחרת שנכנסת.

יעקב פרי: יש סעיף באגרות שנקרא "תביעה אחרת", שזה כל יתר התביעות.

יעקב פרי: זה 470 ומשהו ועוד אגרת פרוטוקול.

<שירי לנג: הרי כבר היום יש בקשה ליישוב סכסוך שאפשר להגיש, עוד לפני שהחוק נכנס לתוקף, וגובים בעדה אגרה.

<שירי לנג: המטרה היתה להפחית את האגרה ל-100 שקלים.

ניסן סלומינסקי: לא, אתם מפספסים נקודה מרכזית.

ניסן סלומינסקי: כשאדם בא לבקש - זה סיפור אחד.

ניסן סלומינסקי: כשהמדינה מחייבת אותו – זה סיפור אחר.

ניסן סלומינסקי: פה המדינה מחייבת.

<שירי לנג: זה לא משנה.

ניסן סלומינסקי: מה לא משנה?

יעקב פרי: ומכאן המוטיבציה לקבוע את זה על 100 שקלים.

ניסן סלומינסקי: אם תלכו לחייב אנשים, כשאתם מחייבים אותם לשלם את הסכום הזה, מחר אנחנו נגיש בג"ץ.

יעקב פרי: אולי צריך להסביר משהו לגבי איך מתנהגות תקנות האגרות בבסיס שלהם.

יעקב פרי: תקנות האגרה זה בעצם חיקוק שמתייחס לפקיד בבית המשפט.

יעקב פרי: הוא אומר לו: אתה רואה בקשה שהוגשה – הוא אומר לך כמה לגבות.

יעקב פרי: לכן, ברגע שזה מוגדר בקשה ליישוב סכסוך - - - אפשר לקבל שתי דקות להתייעצות?

יעקב פרי: אני רוצה להסביר משהו למשרד האוצר.

<שירי לנג: כל הרעיון היה להפחית את האגרה.

<עמיר הרן: זה ה-default, ככה זה עובד.

<מיכל פיין: זה ה-default של תקנות האגרה בבית המשפט לענייני משפחה.

<מיכל פיין: כשאתה מגיש תובענה או בקשה חדשה שאין לה הגדרה, שלא נופלת תחת שום הגדרה אחרת, ה-default הוא 548 שקלים.

<אדם אבזק: זו לא בקשה חדשה, זו בקשה לאישור הסכם.

<מיכל פיין: תובענה חדשה.

יעקב פרי: אני רוצה להציג את הדבר כפתרון, אתם תוכלו לתמוך בעניין ותאמרו את זה לפרוטוקול, וזה מקובל על משרד האוצר.

יעקב פרי: אנחנו אומרים שוב את הדבר הבא: לפי החוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה, ולכן באנו לכאן היום לא על ה-default, שזה תובענה אחרת או כל דבר אחר, אלא אנחנו רוצים שזה יהיה שווה לכל נפש.

יעקב פרי: לכן זה נקבע על 100 שקלים לאחר דיונים והדברים היו מקובלים גם על משרד האוצר.

יעקב פרי: לאור העובדה שהוצג כאן שלכאורה יכולה להיות כאן פרצה שבמסגרתה אנשים ינצלו את האפשרות לקבל הוזלה, 400 שקל חיסכון, כי הם יבואו מהבית עם אישור והם יגידו שזה קרה במהלך עיכוב ההליכים, אני מבקש לתמוך באמירה הבאה - מי שמכיר את התקנות האלה ואת החוק הזה יודע היטב שהוא בנוי בצורה הבאה: אדם בא ומבקש בקשה ליישוב סכסוך, הוא הולך לעד ארבע פגישות מהות.

יעקב פרי: בפגישות המהות לא מנסים לגשר, רק במקרה קיצון - הם הולכים לכתוב נוהל על העניין הזה – במקרים קשים של אלימות במשפחה, שבהם יש להם מומחיות מיוחדת, במקרים האלה הם ינסו להביא את הצדדים לפתרון הסכסוך המשפטי בכללותו.

יעקב פרי: החוק הזה בנוי על זה שאם הם מזהים שיש אפשרות להגיע ליישוב הסכסוך בהסכמה, הם ממליצים לצאת החוצה, ובזאת מסתיימת תקופת עיכוב ההליכים.

יעקב פרי: אנחנו יכולים לומר כאן בבירור לפרוטוקול - - -

<קריאות: לא, לא - - -

ניסן סלומינסקי: רבותי, הוא מדבר, גם אני לא מסכים איתו, אבל מה זה שייך?

ניסן סלומינסקי: הוא מדבר ואנחנו נדבר.

יעקב פרי: תקופת עיכוב ההליכים, לפי הקבוע בחוק, בסדר?

<מיכל פיין: הם יכולים להאריך אותה.

יעקב פרי: מיכל, אני מנסה לעשות דבר חיובי, אני לא מצפה שאתם תסכימו, בסדר?

יעקב פרי: העניין הוא כזה: אני לא חושש מזה שאנשים ינצלו פרצה מעין זאת וזה יעלה לקופת המדינה, מהסיבה הפשוטה שגישורים שייעשו בתוך יחידת הסיוע, יחידת הסיוע יודעת היטב שהיא עושה אותם, הם נדירים.

יעקב פרי: כאשר גישור או כל דרך אחרת ליישוב הסכם נעשה מחוץ ליחידת הסיוע, לפי המתווה העיקרי של החוק, למרות שמאריכים את תקופת עיכוב ההליכים – צודקים כאן אלה שהעירו – כשהם יגיעו עם ההסכם הזה לבית משפט על מנת לקבל תוקף, בית המשפט ידע ידוע היטב שהוא לא נעשה ביחידת הסיוע והם ישלמו את האגרה שנקבעה בחוק.

יעקב פרי: ההערות שהתקבלו כאן קודם הן נכונות, אני באופן אישי חושב שהן נכונות.

יעקב פרי: אני חושב שהמנכ"לית התחייבה לבחון את זה שגם בהם אנחנו נפחית את האגרה, אבל אנחנו צריכים לצאת לדרך, רבותי, ואנחנו חייבים כרגע לאשר את ה-100 שקלים הללו ולדעת שרק במקרים נדירים ביותר הסכום על אישור ההסכם יעמוד על אפס ובמרבית המקרים הוא יעמוד על 547 שקלים, ואנחנו נבחן אם אפשר להוריד את הסכום הזה.

ניסן סלומינסקי: רק כדי להבין אחד את השני ונדע על מה הולכים ואז נראה אם אנחנו מצביעים או לא – מה שאתם אומרים זה כך: זוג שיש לו סכסוך והוא פונה, הוא מצווה לקיים את ארבעת המפגשים האלה.

יעקב פרי: עד ארבעה מפגשים.

ניסן סלומינסקי: הוא פותח תיק, משלם 100 שקלים ומתחיל את הדיון.

ניסן סלומינסקי: אם במסגרת ארבע הפגישות האלה יחידת הסיוע המליצה להם ללכת ליעקב שיעזור להם לגמור את הסיפור, אבל הם עדיין באותה מסגרת.

ניסן סלומינסקי: הם הלכו, סגרו, יש להם הסכם, מגיעים לבית המשפט עם ההסכם הזה ובית המשפט חותם והם לא צריכים לשלם שום דבר.

יעקב פרי: הם כן צריכים.

יעקב פרי: אני אחדד – הם צריכים לשלם.

יעקב פרי: כאשר עושים גישור בתוך יחידת הסיוע בתקופת עיכוב ההליכים, אז הם לא צריכים לשלם.

יעקב פרי: אלה מקרים נדירים ביותר.

<עינת קליין: יוצא מצב אבסורדי - - -

יעקב פרי: אני מסכים שיש עיוות, אבל אני רוצה לפתור את העניין.

ניסן סלומינסקי: יעקב, אני מבקש לא לריב עם אף אחד.

ניסן סלומינסקי: כרגע אין להם זכות דיבור.

<רינת וייגלר: כמו שכתוב בתקנות וכמו רוח החוק, מה שאמור להתנהל ביחידת הסיוע זה אכן עד ארבע פגישות מהות שבמסגרתן ייתכן ויגיעו לידי הסכמים, בעיקר הסכמים זמניים שנוגעים לתקופת עיכוב ההליכים.

<רינת וייגלר: עוד כתוב בתקנות, שעל-פי הנחיות של מנהלת יחידת הסיוע, על-פי נהלים שייקבעו, יהיה שיקול דעת לקיום הליכי גישור in house.

<רינת וייגלר: המקרים אכן לא יהיו מקרים רבים, הם יהיו מקרים יוצאי דופן במובן הזה שגם ברמת כוח האדם שנמצא לרשות יחידת הסיוע, לפחות כיום, זה לא המצב שהיה בעבר שלפיו השופטים הפנו ליחידת הסיוע כדי שהיא תגיע להסכמים.

<רינת וייגלר: אנחנו נמצאים במצב אחר.

<רינת וייגלר: אני רוצה להדגיש דבר נוסף – אדוני יודע שאנחנו נמצאים בהוראת שעה, אנחנו נמצאים במצב שהרעיון הוא לבחון את החוק.

<רינת וייגלר: אם אכן יהיו הטענות, כמו שנאמר כאן, של או ניצול לרעה או מצב כזה או אחר של נזק לקופת המדינה, ניתן יהיה לעשות שינוי בדבר הזה.

<רינת וייגלר: אני מצטרפת לגמרי למה שיעקב אומר.

<רינת וייגלר: באנו במיוחד לדיון הזה, נאלצנו להפסיק באמצע יום הכנה של יחידות הסיוע.

<רינת וייגלר: כרגע מושקע המון זמן בעבודה בשטח בניסיון להטמיע את החוק.

<רינת וייגלר: צריך להתחיל לעבוד, צריך להכניס את התקנות לתוקף, צריכה להיות ודאות בתוך הסיפור הזה, אנשים צריכים לדעת איפה עומדים.

<רינת וייגלר: ככל שהנתונים יראו ויצביעו כך או אחרת, זה לא דברים בלתי הפיכים.

<רינת וייגלר: ניתן לחזור חזרה לשולחן הדיונים ולשולחן הזה ולבצע שינויים כמו שנדרש.

ניסן סלומינסקי: ישנם שלושה מצבים לא שניים.

ניסן סלומינסקי: יש מצב אחד שעלה, מצב שלא מופיע בחוק, אבל הוא עלה בדרך ההסתברות – נניח שזוג לא הולך לבית המשפט ולא הולך ליחידת הסיוע וחסך למדינה הון עתק, וביוזמתו הוא הגיע להסכם, ההיגיון אומר שאנחנו רוצים לעודד אותם.

ניסן סלומינסקי: א', שיגיעו להסכם; ו-ב', שלא יעמיסו את המערכת.

ניסן סלומינסקי: ולכן כשהם באים לאשר את ההסכם, הם היו צריכים לשלם אפס כסף, כמו שבחוק.

ניסן סלומינסקי: אבל זה עדיין לא מופיע בחוק ולכן ביקשנו שיבדקו את זה.

<רינת וייגלר: לא לזה התייחסתי.

ניסן סלומינסקי: יש גם את המצב השני – זוג נכנס להליך ושילם אגרה של 100 שקלים.

ניסן סלומינסקי: בחוק הזה אנחנו רוצים שהם יגיעו להסדר ושלא יעמיסו על בית המשפט, ולכן יש את ארבע הפגישות האלה.

ניסן סלומינסקי: אם אתם אומרים שארבע הפגישות האלה לא יכולות להביא לסיום הסכסוך או להנמכת הסכסוך - - -

<רינת וייגלר: לא אמרנו שלא יכולות.

<רינת וייגלר: יש מקרים שבהם יגיעו להסכמים.

<מיכל פיין: לפעמים יש תביעות שהם על נושא מסוים, לא הכל זה הסכם גירושין.

ניסן סלומינסקי: אם אתם אומרים שהוא לא יכול, גם לא להנמיך את הלהבות וכו', אז בשביל מה אנחנו צריכים את כל זה?

ניסן סלומינסקי: אנחנו מקווים שזה כן יעזור וכן יוכלו להגיע.

ניסן סלומינסקי: זה הדבר הכי חשוב, או שיגיעו לשלום בית או שיגיעו להנמכת הלהבות ולהגיע להסדר מכובד שיהיה טוב גם לטובת הילדים וכו'.

ניסן סלומינסקי: זה הא'-ב' שאנחנו רוצים.

ניסן סלומינסקי: דבר שני, הם גם משחררים את המערכת של בתי המשפט ולאור זה אנחנו נותנים להם עידוד בזה שהם שילמו רק 100 שקל.

ניסן סלומינסקי: ועכשיו, כשהם באים לאשר את ההסכם הזה, הם לא צריכים לשלם שום דבר.

ניסן סלומינסקי: זה קיים.

ניסן סלומינסקי: יש מצב נוסף, שלהערכתי הוא בילט-אין בתוך החוק הזה, שיחידת הסיוע מתחילה והיא רואה שכאן צריך התערבות של עוד מישהו והיא מפנה אותם.

ניסן סלומינסקי: דרך אגב, אם איני טועה, אמרתם שאם אלה אנשים שלא מסוגלים, אתם אפילו משלמים להם.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות דבר כזה?

<רינת וייגלר: זה הסיוע המשפטי.

ניסן סלומינסקי: כן, הסיוע המשפטי משלם.

יעקב פרי: אם הם זכאי סיוע.

ניסן סלומינסקי: אז אפילו הסיוע המשפטי משלם להם.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, שזו אותה מערכת וברוך ה' הגיעו, וכולנו שמחים שיש ישוב סכסוך ולא מצריכים בית משפט ומביאים את זה עכשיו לחתימה של השופט.

ניסן סלומינסקי: מה ההיגיון אומר?

ניסן סלומינסקי: שגם פה לא יצטרכו לשלם.

ניסן סלומינסקי: אם מישהו יכול להגיד לי אחרת מזה, אז הכל הפוך.

ניסן סלומינסקי: פה זה לא משהו שמדבר על מישהו שנמצא בחוץ, אלא על מישהו שנמצא בהליך הזה.

יעקב פרי: אם הם זכאי סיוע, הם פטורים מאגרה.

ניסן סלומינסקי: לא, רציתי רק להראות שהם בתוך הסיוע.

ניסן סלומינסקי: מה שאני רוצה שנסכם – ואם נסכם את זה אנחנו נגמור את הכול ואחר כך אתם תחשבו על החלק החדש, למרות שההיגיון אומר כך גם לגביו, אבל עליו אני לא עומד.

ניסן סלומינסקי: אבל לפחות על זה נסכם שכל אלה שנכנסו להליך הזה, שילמו אגרה של 100 שקל, ובמסגרת הזאת, בהנחיה של יחידת הסיוע, עשו את מה שצריך לעשות והגיעו להסדר, כשמביאים את זה לשופט, ברוך ה' כולנו רוקדים, שמחים, והם לא צריכים לשלם.

ניסן סלומינסקי: הם מקבלים ישר כוח ולא צריכים לשלם.

ניסן סלומינסקי: הם הרוויחו שיש לנו ישוב טוב, בית המשפט הרוויח וכו' וכד'.

ניסן סלומינסקי: אם נסכם את זה – דיינו.

ניסן סלומינסקי: את החלק השני, אם הם עושים את זה בלי זה, תחשבו אתם.

ניסן סלומינסקי: ההיגיון אומר שגם אז צריך לעודד אותם, אבל זה כבר לא במסגרת של החוק כרגע.

ניסן סלומינסקי: אבל לפחות את זה נסכם, כי אני חושב שבלי זה זה סתם טירוף – זה כאילו שאנחנו מכשילים אותם.

ניסן סלומינסקי: את זה אפשר לסכם, יעקב ודורון?

יעקב פרי: כן.

ניסן סלומינסקי: ברוך ה'.

<שירי לנג: אנחנו לא גובים אגרה.

יעקב פרי: אני רוצה להעיר שתי הערות טכניות בעקבות ההערות שקיבלנו ואנחנו נטמיע אותן אחר כך בנוסח: באגרה של 100 שקלים, שסוכם עליה, הואיל ואין פרוטוקול, בגלל שזה רק הגשת טופס לבית המשפט – אנחנו נחריג את הפרט הזה מחובת תשלום הפרוטוקול, שזה סך של כ-70 שקלים.

יעקב פרי: הערה נוספת שקיבלתי הבוקר מבתי הדין הרבניים, שהיא גם תקפה לבתי המשפט האחרים – במקרים שבהם בסוף לא היה דיון, בכל תקנות האגרות יש הוראות על החזר חלק מהאגרה.

יעקב פרי: גם את זה צריך להחריג, זה לא רלוונטי כאן.

ניסן סלומינסקי: בסדר גמור.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש שתקריא את התקנות.

יעקב פרי: תקנות בית המשפט לענייני משפחה (אגרות) (תיקון), התשע"ו-2016 בתוקף סמכותי לפי סעיף 26(א)(5) ו-(ג)

יעקב פרי: לחוק בית המשפט לענייני משפחה, התשנ"ה-1995, ולפי סעיפים 83 ו-108 לחוק בתי המשפט [נוסח משולב], התשמ"ד-1984, באישור שר האוצר לפי סעיף 39ב לחוק יסודות התקציב, התשמ"ה-1985, ובאישור ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, אני מתקינה תקנות אלה: הסט הבא: תקנות הדיינים (אגרות)(תיקון), התשע"ו-2016.

יעקב פרי: בתוקף סמכותי לפי סעיף 27 לחוק הדיינים, התשט"ו-1955, באישור שר האוצר לפי סעיף 39ב לחוק יסודות התקציב, התשמ"ה-1985, ובאישור ועדת החוקה חוק ומשפט של הכנסת, אני מתקינה תקנות אלה: והאחרון, שכרגע אנחנו מתקינים עבור העתיד - - -

<נועה ברודסקי לוי: רק דבר קטן, יעקב, אני מציעה לחשוב עוד פעם על המיקום.

<נועה ברודסקי לוי: לא בטוח שזה נכון דווקא תחת "גירושין".

יעקב פרי: זה המקום הטוב ביותר שמצאנו.

ניסן סלומינסקי: תסגרו את זה ביניכם.

יעקב פרי: תקנות בתי הדין השרעיים (אגרות)(תיקון), התשע"ו-2016 בתוקף סמכותי לפי סעיף 28 לחוק הקאדים, התשכ"א-1961, ובאישור שר האוצר לפי סעיף 39ב לחוק יסודות התקציב, התשמ"ה-1985, אני מתקינה תקנות אלה:

ניסן סלומינסקי: ומה שדיברנו רשום בפרוטוקול ומקובל.

יעקב פרי: רשום, וכפי שהתחייבה המנכ"לית אנחנו נבחן גם את העניין.

ניסן סלומינסקי: כרגע מה שסיכמנו, סיכמנו.

ניסן סלומינסקי: אנחנו שמחים שהגענו לזה ולכן אנחנו נאשר.

ניסן סלומינסקי: מי בעד לאשר את התקנות.

<נועה ברודסקי לוי: יש פה כמה: תקנות בית המשפט לענייני משפחה (אגרות); תקנות הדיינים (אגרות); תקנות בתי הדין השרעיים (אגרות).

ניסן סלומינסקי: מי בעד לאשר את שלושתם?

ניסן סלומינסקי: בעד אישור התקנות – 2

ניסן סלומינסקי: נמנעים – אין תקנות בית המשפט לענייני משפחה (אגרות) (תיקון), התשע"ו-2016; תקנות הדיינים (אגרות) (תיקון), התשע"ו-2016, ותקנות בתי הדין השרעיים (אגרות) (תיקון), התשע"ו-2016, אושרו.

ניסן סלומינסקי: אושר פה אחד.

מרב מיכאלי: מזל טוב וסימן טוב.

ניסן סלומינסקי: החלק הזה נגמר ואנחנו עוברים לחלק השני.

מרב מיכאלי: אתה ניצחת.

מרב מיכאלי: העיקר שניצחת.

ניסן סלומינסקי: לא אני ניצחתי.

ניסן סלומינסקי: השכל ניצח והזוגות והשלום בית - - -

מרב מיכאלי: יישוב סכסוך בהסכמה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו עוברים לחלק השני.

ניסן סלומינסקי: חברת הכנסת מיכאלי, בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מרב מיכאלי: קודם כל, אני רוצה להודות לך - - -

ניסן סלומינסקי: לפרוטוקול, תהיה מוכנה לרשום, כי היא רוצה להודות.

ניסן סלומינסקי: זה נדיר, נשלוף את זה ביום שידובר.

מרב מיכאלי: אני רוצה מאוד מאוד להודות לך, אדוני היושב-ראש, וכמובן גם לצוות הוועדה, שעשיתם מאמץ למצוא מקום לדיון הזה, כי אני חושבת שיש חשיבות עליונה, במיוחד לאור ניסיוננו המר מאי-ההיערכות בפעם הקודמת, לנסות לקבל פה תמונת מצב.

מרב מיכאלי: אני מחזיקה אצבעות שתמונת המצב היא כזאת שהדברים אכן ערוכים ומוכנים, ואם לא – אז לראות איפה אנחנו יכולות ויכולים עוד ללחוץ ולעשות מה שצריך כדי שהדברים כן יהיו מוכנים, בשביל שהחוק יצא לפועל על הצד הטוב ביותר, בשביל שסיכויי ההצלחה שלו יהיו אמיתיים לטובת כל הציבור שאנחנו מאוד מאוד מקוות להביא תועלת בעניינו.

מרב מיכאלי: ברשותך, אם תסכים לקבל את הסקירה - - -

ניסן סלומינסקי: יש לי רק שאלה.

ניסן סלומינסקי: מאחר שכל מי שיושב כאן בחדר הוא שומר חוק, ומאחר שהחוק הזה כבר קיים, עלה על דעתך שאין היערכות ושזה לא מוכן?

ניסן סלומינסקי: כלומר, יש לך איזה שהם סממנים שחס ושלום יש משהו שהוא לא ערוך ומוכן?

מרב מיכאלי: אתה שואל על דברים ספציפיים?

ניסן סלומינסקי: אני מסתכל על כולם פה, ורק אנחנו סוגרים את הישיבה והכל רץ.

ניסן סלומינסקי: האם חסרים תקנים?

ניסן סלומינסקי: חסר משהו?

מרב מיכאלי: זה מה שאני רוצה לדעת.

מרב מיכאלי: בעיקרון היתה לנו הסכמה על מספר תקנים, היתה התחייבות של האוצר לממן אותם.

מרב מיכאלי: פנינו גם למינהל הדיור הממשלתי וכל הדברים האלה.

ניסן סלומינסקי: אולי בגלל זה דורון עבר מהשורה הראשונה לשורה השנייה?

ניסן סלומינסקי: אולי תחזור לשורה הראשונה, אתה עדיין יכול להיכנס לאוצר, זה לא ההפסד של המיליונים שדיברנו.

מרב מיכאלי: הלוואי שזה היה משעשע, אבל בפעם הראשונה היו לנו עשרה חודשים להיערכות לחוק ולא קרה כלום, ובפעם השנייה גם, זה לא היה פשוט להניע את המכרזים, את התקנים, לקבל אישורים עליהם, להוציא אותם לפועל.

מרב מיכאלי: אני רוצה לדעת אם יש לנו את כל החדרים.

<ענת ענבר: אנחנו עובדים שנה קשה מאוד להכנות.

<ענת ענבר: אנחנו נמצאים בסיום תהליך המכרזים, אבל עדיין לא כל העובדים יושבים במקומות.

מרב מיכאלי: כמה מתוך כמה?

<ענת ענבר: 11 עובדים כבר נבחרו במכרז פנימי והתחילו לעבוד; שלוש הממונות על עורכי-הדין נבחרו, אחת מהן כבר עובדת ושתיים יתחילו ב-1 ביולי; לגבי 11 עורכי-דין נוספים המכרזים ייערכו בימים הראשונים של אוגוסט ואני מקווה שבתחילת ספטמבר הם יתחילו לעבוד.

<ענת ענבר: כלומר, ניתן להם חודש ואז הם יצטרכו להתחיל לעבוד; עובדים סוציאליים – הסתיים תהליך הבדיקות המאוד מאוד ארוך וממושך על-ידי נציבות שירות המדינה.

<ענת ענבר: המכרזים, גם לבאר-שבע וגם לאזור מרכז, יהיו בימים הראשונים של אוגוסט.

<ענת ענבר: גם כאן, אני מקווה שבתחילת ספטמבר הם יעבדו.

<ענת ענבר: למרות זאת, בכוח האדם החסר, בגלל שמדובר בתקופה ראשונה וחלק מהתקופה היא פגרה, אנחנו נצליח להתמודד.

<ענת ענבר: יש לנו בעיות נקודתיות עם דיור.

<ענת ענבר: הבעיה העיקרית היא בראשון לציון, שאנחנו חוזרים ומבקשים הרחבת הדיור שם.

<ענת ענבר: קלטנו שם עובדות, כרגע אין להן חדרים לקבל משפחות.

<ענת ענבר: הן מסתובבות בין החדרים של העובדות.

<ענת ענבר: לגבי ראשון לציון נעשתה פנייה לדיור הממשלתי; גם בחיפה וחדרה ביקשנו להרחיב.

<ענת ענבר: יש שם שטחים, אני יודעת שגם היו פרוגרמות, אבל התהליך הזה עדיין לא הסתיים.

<ענת ענבר: אלה הנושאים החשובים והדחופים.

ניסן סלומינסקי: מתי להערכתך יסתיים התהליך הזה.

<ענת ענבר: לגבי ראשון – אני לא יודעת.

מרב מיכאלי: יש פה נציג של מינהל הדיור?

ניסן סלומינסקי: כן, תכף נשמע.

ניסן סלומינסקי: אני מעוניין לשמוע קודם את הערכתך.

<ענת ענבר: יש לנו איזשהו פתרון.

<ענת ענבר: אנחנו יודעים שבבניין שלנו יש שטח גדול מאוד של רשות הדיור שמתכוונת לפנות אותו באוקטובר וגם כרגע חלקו ריק.

<ענת ענבר: פנינו וביקשנו שלכל הפחות יתנו לנו להתחיל עכשיו להתנהל מול היזם, מול בעל הבית, כדי שנהיה בטוחים שבאוקטובר נוכל להושיב שם עובדים או להחליף את היחידה.

<ענת ענבר: זה בבניין שלנו, בקומה אחרת, וזה מאוד פשוט.

<ענת ענבר: אני לא יכולה לקבוע תאריכים.

<עינת קליין: מה קורה עם תל-אביב?

<ענת ענבר: תכף אגיע לזה.

<ענת ענבר: אני צופה בעיות בגיוס עובדים לבית הדין השרעי.

<ענת ענבר: אני יודעת שבבאר-שבע למשל לא היו מועמדים דוברי ערבית ואנחנו נצטרך להמשיך ולחפש.

<ענת ענבר: יש לנו כבר שתי עובדות שעובדות ביפו ובטייבה.

<ענת ענבר: לפי דעתי בצפון לא תהיה בעיה, לא בנצרת ולא בעכו, אבל בבאר-שבע אנחנו מחפשים כבר הרבה זמן דובר ערבית לבית המשפט לענייני משפחה וזה מאוד מאוד קשה באזור הזה.

מרב מיכאלי: זה עורכות או עורכי-דין?

<ענת ענבר: לא, עובדים סוציאליים.

<ענת ענבר: אני חושבת שבבתי הדין השרעיים זה פחות קריטי, כי החוק לא חל על זה.

<ענת ענבר: כלומר שמבחינת הפעלת החוק זה פחות קריטי.

מרב מיכאלי: עדיין.

<ענת ענבר: עד שיהיו יחידות.

ניסן סלומינסקי: אחרי כל הדברים, מתי להערכתכם החוק הזה יוכל להתחיל לפעול?

<ענת ענבר: החוק יוכל להתחיל במצב הקיים, אבל אנחנו רוצים לדעת שבמקומות שיש לנו בעיה שלכל הפחות יהיו פתרונות או יהיה גיוס לצורך סיוע.

<ענת ענבר: אנחנו עשינו את כל מה שהיה צריך לעשות.

ניסן סלומינסקי: יש איזשהו משרד ממשלתי או אגף כלשהו שבגינו יש עיכוב ושצריכים שם קצת לזרז?

ניסן סלומינסקי: אני לא מדבר על האוצר, אני לא מעלה על דעתי שיהיה עיכוב כזה באוצר.

ניסן סלומינסקי: אבל אולי, בכל אופן, יש איזו בעיה שצריך לדחוף או שיש לכם יד חופשית והנושאים הם טכניים, כמו שלא מוצאים פה וכד'?

<רינת וייגלר: אם כבר אנחנו נמצאים כאן אפשר לומר שיש קושי.

<רינת וייגלר: אנחנו כן מנסים להשיג שיתוף פעולה.

<רינת וייגלר: אנחנו מחויבים לפעול באמצעות הדיור הממשלתי בהקשר הזה ולכן אנחנו עובדים בשיתוף פעולה ומנסים ללחוץ.

<רינת וייגלר: הנושא של איפה יישבו העובדים הוא קריטי.

<רינת וייגלר: כרגע אפשר לעשות תחלופה, אבל ברגע שיתחיל העומס לא נוכל ליצור מצב כזה.

<ענת ענבר: בראשון לציון למשל ביקשנו מעובדות לעבוד אחר הצהרים.

ניסן סלומינסקי: לאיזה משרד שייך הדיור הממשלתי?

<ניר ברלוביץ: למשרד האוצר, החשב הכללי.

ניסן סלומינסקי: דורון, אתה בעל הבית עליהם?

<דורון סמיש: יש צוות אחר אצלנו שממונה עליהם.

<ניר ברלוביץ: הדיור הממשלתי כפוף לחשבת הכללית לעומת אגף התקציבים ואנחנו גוף ביצוע.

<ניר ברלוביץ: בעיקרון, כל תהליך של איתור דיור הוא תהליך ארוך מאוד יחסית.

<ניר ברלוביץ: זה לוקח לא פחות זמן מתהליך גיוס.

<ניר ברלוביץ: אחת הבעיות הקשות היא שנזכרים להגיע אלינו בשלבים מאוחרים.

<רינת וייגלר: זה לא מדויק.

<ענת ענבר: בחיפה וחדרה כבר יש מקום.

<ניר ברלוביץ: לא אמרתי מילה כשאת דיברת.

<ניר ברלוביץ: אחת הבעיות הקשות היא שרק אחרי שמגייסים עובדים נזכרים פתאום לבוא אלינו.

<ניר ברלוביץ: בעיה נוספת היא כאשר יש יחידה קיימת ורוצים להרחיב אותה.

<ניר ברלוביץ: זה מאוד הגיוני לומר: אנחנו לא רוצים לשים שני עובדים במרחק חמישה בניינים או שני רחובות, אלא רוצים באותו בניין או באותה קומה.

<ניר ברלוביץ: לוקח זמן, זה תהליך שהוא ארוך.

<ניר ברלוביץ: כל תהליך דיור לוקח בין חודשים לבין שנה או שנתיים.

<ניר ברלוביץ: בכל המקומות שביקשנו מאתנו, אנחנו בתהליכים.

<ניר ברלוביץ: לפעמים אנחנו מתחילים לעבוד גם לפני שאנחנו מקבלים את כל החומר.

<ניר ברלוביץ: צריך לזכור שמדובר בהיערכות מאוד רחבה שאנחנו צריכים לתת לה פתרונות, לחלקם מצאנו פתרונות.

<ניר ברלוביץ: בראשון לציון לדוגמה, העמדנו מול משרד הרווחה שתי אפשרויות.

<ניר ברלוביץ: אמרנו: או שניקח למתחם אחר או שנחכה שרשות השידור תפנה.

<ניר ברלוביץ: רשות השידור התחייבה כלפינו, על-פי החוק, לפנות באוקטובר.

<ניר ברלוביץ: אנחנו במגעים לקבל את השטח באוקטובר, לאחר שהיא תפנה.

<ניר ברלוביץ: צריך להבין שמשרד הרווחה לא יאכלס את המקום כבר באוקטובר כי יצטרכו לעשות שם עבודות.

<ניר ברלוביץ: בכל הרשימה הארוכה – מקרית שמונה, שם רוצים לעשות חילופי שטחים והעברות - - -

<ענת ענבר: זה לא קשור לחוק.

<ניר ברלוביץ: זה לא קשור לחוק, אבל אני אומר למשרד הרווחה, כדי להקל עליכם.

<ניר ברלוביץ: מקרית שמונה ועד באר שבע אנחנו בתהליכי פתרונות דיור ורוצים לתת בצורה רחבה.

<ניר ברלוביץ: יש דברים שמתקדמים מהר יותר, יש דברים שמתקדמים פחות מהר.

<ניר ברלוביץ: אחת הבעיות הקשות שיש לנו עם יחידות הסיוע, כפי שזיהינו בתל-אביב למשל, שהנהלת בתי המשפט החליטה יום אחד, כשהיתה אמורה לעבור לבת-ים, בלי שידענו החליטה לעבור בלי להקצות שטח ליחידת הסיוע - - -

<ענת ענבר: שלוש שנים - - -

<ניר ברלוביץ: תאמיני לי שאני מתמודד עם זה, כי זה קשה למצוא פתאום במרכז תל-אביב.

<ניר ברלוביץ: זה יוצר לי בעיות קשות.

<ניר ברלוביץ: הסקנו מזה הרבה מסקנות.

<ניר ברלוביץ: כלומר, היום אני לא מוכן לדבר בכלל על בית משפט, כל בית משפט – אם זה בית דין שרעי או בית דין רבני.

<ניר ברלוביץ: למשל, באשדוד בית הדין באשדוד רצה לצאת, ואני אמרתי שאני לא מקדם בית דין רבני לפני שיש סגירה שלהם גם כאן.

<ניר ברלוביץ: פעם אחת נפלתי, הבנתי, למדנו.

<ניר ברלוביץ: יש רשימה ארוכה, אנחנו פועלים ומנסים.

<ניר ברלוביץ: יש מקומות שזה יותר קל.

<ניר ברלוביץ: כלומר, יש מקומות שבאים שם אלינו עם בקשה ואנחנו מוצאים מקום בקלות ומצליחים לחתום הסכם עם הבעלים ואז יש להם את השטח.

<ניר ברלוביץ: יש מקומות, שאין מה לעשות, זה לוקח זמן.

<ניר ברלוביץ: אז ראשון – זה ייקח קצת זמן; בחיפה – אנחנו במגעים.

<עינת קליין: מה עם פתח-תקוה?

<ניר ברלוביץ: אני אענה לך על הכל.

ניסן סלומינסקי: סליחה, אתה לא תענה לה.

<ניר ברלוביץ: אני אענה לכם על הכל.

<ניר ברלוביץ: כפי שאמרתי, בחיפה אנחנו במשא-ומתן עם הבעלים.

<ניר ברלוביץ: בפתח-תקוה למשל, יצאנו למכרז, חתמנו על חוזה ועכשיו עובדים שם.

<ניר ברלוביץ: אין מה לעשות, התהליך הזה שמהרגע שרוצים ועד שעוברים אורך כשנה וחצי, כי צריך לאשר בדרך פרוגרמות, לקבל התחייבויות, לפרסם מכרז ואחר כך הבעלים צריך לבצע התאמות.

<ניר ברלוביץ: צריך לזכור שכל התהליך הזה לוקח שנה וחצי.

<ניר ברלוביץ: יש מקומות שבמזל אנחנו מקבלים יותר מהר ויש מקומות פחות מהר.

<ניר ברלוביץ: פתח-תקוה לדוגמא, יש לי חוזה חתום ואני מחכה שהבעלים יסיים את העבודות ונאכלס.

ניסן סלומינסקי: רינת וענת, אני רוצה להבין – יש לכם בעיה מבחינת תקנים?

<רינת וייגלר: לא.

ניסן סלומינסקי: תקציבים, האם יש לכם צורך?

ניסן סלומינסקי: אין לכם בעיה.

ניסן סלומינסקי: אני מבין שהבעיה המרכזית שלכם כרגע זה הדיור.

<רינת וייגלר: הדיור ולסיים את הליך הגיוס.

ניסן סלומינסקי: טוב, זה בידם.

מרב מיכאלי: לא, זה נציבות שירות המדינה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לבודד.

ניסן סלומינסקי: מבחינת הדיור – אני שומע את הדיווח של ניר.

ניסן סלומינסקי: נכון לרגע זה – אני לא מדבר על ההיסטוריה – אתם חושבים שיש משהו לעשות, שאפשר לזרז את זה יותר ממה שהוא כבר עושה עכשיו?

ניסן סלומינסקי: כלומר, אם נשפוך עליו דלי רותחין זה יעזור?

<ענת ענבר: אני שומעת עכשיו על הפתרון של רשות השידור, וזה מצוין.

<ניר ברלוביץ: אני רוצה לומר יותר מזה.

<ניר ברלוביץ: אני עובד מול אחראי בינוי אצלם במשרד – יורי – ויש להם בעיות דחופות.

<ניר ברלוביץ: צריך לזכור שבסופו של דבר היחידה שלי אינה גדולה, למרות שזה לא צריך לעניין אף אחד, ואם שמים לי עשר יחידות, זה לא.

<ניר ברלוביץ: אם יגידו לי ששתי יחידות הן יותר קריטיות, אני מוכן לקדם אותן.

<ניר ברלוביץ: אני רואה את החשיבות הגדולה בטיפול בזה.

ניסן סלומינסקי: אני רואה את הבקיאות שלך, אני רואה את ההתלהבות, ולכן אני שואל: אם נכון להיום – ובלי להסתכל עכשיו על ההיסטוריה – אתם עובדים טוב וזה מסודר, אין צורך ללכת ולזעזע את הדיור הממשלתי.

ניסן סלומינסקי: כרגע הם עובדים, ועובדים טוב?

<ענת ענבר: אני שומעת כרגע על הפתרון בראשון ואני מאוד מאוד אשמח אם זה יתגשם.

<ענת ענבר: עד היום לא שמעתי על זה.

<ענת ענבר: אנחנו הצענו את זה ומצאנו את זה.

<ענת ענבר: גם בחיפה ובחדרה אנחנו מצאנו את השטחים והם קיימים, הם נמצאים, הם ריקים, הם מחכים לנו.

<ענת ענבר: גם בחיפה וגם בחדרה.

<ענת ענבר: כמו שאתה אומר, אני מקווה שזה יהיה מהר ונפתור את הבעיה.

<ענת ענבר: בתל-אביב כבר הרמנו ידיים.

ניסן סלומינסקי: חוץ מזה יש לכם עוד נקודות צומת שאתם נתקלים בהן?

ניסן סלומינסקי: הבנתי שהמכרזים עדיין לא נסגרו ויש בעיה עם נציבות שירות המדינה.

<ענת ענבר: כרגע זה לקראת פתרון.

<ענת ענבר: המכרזים תלויים בנו, במשרד שלנו, וברגע שהחברות גומרות את הבחינות ואת המיון, מה שתלוי בנו אנחנו נזדרז ונעשה כמה שיותר מהר.

<ענת ענבר: אני מקווה שבמהלך אוגוסט כבר נסיים את כל הוועדות.

<ענת ענבר: הנושא האחרון הוא רשימת המגשרים שאמורה להתבצע בשותפות עם משרד המשפטים ואיתנו.

<ענת ענבר: אמנם אנחנו ננהל אותה, אבל כל הקריטריונים וכל מה שקשור ל"קול קורא" - - -

<רינת וייגלר: אנחנו צריכים לפרסם אותה, לא לנהל אותה.

<רינת וייגלר: אנחנו צריכים לפרסם אותה באתר האינטרנט של המשרד ולצורך זה אנחנו - - -

מרב מיכאלי: ברשותך, לפני שאתה עובר לרשימת המגשרים, אני רוצה להישאר עוד בתחום הדיור.

מרב מיכאלי: מר ברלוביץ, בנוסף לעבודה שלך מול הממונה על הדיור במשרד הרווחה ומי שזה לא צריך להיות עוד, לפני שלושה חודשים אני פניתי אליך במכתב, שעליו לא טרחת לענות מעולם - דבר כשלעצמו אני אשמח לקבל הסבר למה לא היה ראוי לענות על המכתב – אבל מעבר לזה הפנינו את תשומת לבך בצורה מאוד ספציפית ומיוחדת לבעיה הזאת.

מרב מיכאלי: גם במכתב אצלנו כבר מצוין הפתרון הזה האפשרי, לפחות בפוטנציה, של רשות השידור, והשאלה היא למה אי אפשר לנסות ולייצר מענה זמני בחלקים הריקים בבניין הזה, בחלק הזה של רשות השידור, כדי שלא יהיה מצב שתכף נכנס החוק לתוקף ולעובדות ולעובדים אין איפה לקבל את הקהל שיגיע.

מרב מיכאלי: השאלה: עד שלא יפרשו משם רשות השידור ויצאו למכרז לשיפוצים, יעשו את השיפוצים וכל הדבר הראוי הזה שלוקח את הזמן שלו, למה אי אפשר לנסות ולארגן פתרון זמני שם או בכל מקום אחר שצריך?

<עמית אלון: בגלל הדיון הבוקר עשינו בדיקה - - -

מרב מיכאלי: מי אדוני?

<עמית אלון: אני מהדיור הממשלתי.

מרב מיכאלי: גם אתה מכותב על המכתב שלנו וגם אתה לא ענית לנו.

<עמית אלון: עשינו בדיקה בעניין הזה מול סמנכ"ל למינהל של רשות השידור ולטענתו המקום מלא.

<עמית אלון: הוא העביר אנשים מרשות השידור, מהמקומות שהוא פינה, לשטח הזה.

<עמית אלון: הוא אמר שב-2 באוקטובר הם יוצאים מהמקום.

<עמית אלון: שאלתי אם אפשר, כפתרון ביניים, לקחת חלק מהשטח, והוא טען שהשטח מלא ואין שטח פנוי.

מרב מיכאלי: בדקתם אופציות אחרות בראשון לציון בינתיים?

<עמית אלון: כרגע אכלסנו שטח חדש של חקירות, שנמצא במרכז העיר, ואולי אפשר היה להקצות אותו ליחידת הסיוע, אבל הבקשה של יחידות הסיוע היא להיות בצמוד לבית המשפט.

<עמית אלון: אני מזכיר שבית המשפט יושב בסביבה שהיא בעיקרה מגורים.

<עמית אלון: אין שם שטחי משרדים שייתנו פתרון מיידי ויכולים להיות מוקצים ליחידת הסיוע, אלא רק במרכז העיר, שם יש להם שטח.

<עמית אלון: בעצם אנחנו לא נותנים לזה פתרון על-פי רצונם, למעשה אנחנו נמצאים ב-default שהוא לא נכון.

<ניר ברלוביץ: פתרון זמני הוא כמעט בלתי אפשרי.

<ניר ברלוביץ: אי אפשר לשכור משרדים לחצי שנה או לשנה.

<ניר ברלוביץ: כלומר, כדי להיכנס למשרדים יש לעשות עבודות רבות שצריך לעשות – תקשורת וכו' – ולכן פתרון זמני הוא פתרון כמעט בלתי אפשרי.

<ניר ברלוביץ: אני חושב שהרבה פעמים הבעיה היא בזה שאנחנו מתחילים לטפל בדברים לא בלוחות זמנים נכונים.

<ניר ברלוביץ: אנחנו מנסים לצמצם את לוחות הזמנים, אבל זה תהליך ארוך.

ניסן סלומינסקי: אני אשאל שוב את רינת וענת, וגם את חברתי מרב: במצב כרגע, כפי שאנחנו שומעים – שלפחות שומעים תנועה ותזוזה וכו' – יש משהו שאנחנו יכולים לעשות כדי לזרז?

<רינת וייגלר: אם אכן באוקטובר יש צפי לקבלת היחידה בראשון, אז לפחות יש צפי, מה שלא ידענו עד הרגע.

<רינת וייגלר: עד הרגע ידענו שיש פיל כזה שקוראים לו "רשות השידור", אבל אני חושבת – אם מותר לי להגיד – שאולי אפשר לעשות בדיקה ולראות אולי בכל זאת.

<רינת וייגלר: מבחינתנו לא מדובר על המון חדרים.

<רינת וייגלר: גם אם יש שני חדרים שאפשר לתת אותם עכשיו - - -

ניסן סלומינסקי: הוא דיווח שהוא ביקש את זה, ונאמר לו שהכל מלא.

<רינת וייגלר: נאמר שזה מלא, אבל אולי אפשר לבדוק.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא יכולים להיכנס לדבר הזה.

ניסן סלומינסקי: או שתעשו עבודת בילוש או אני לא יודע מה.

מרב מיכאלי: הם עשו עבודת בילוש וראו שחלק עומד ריק.

מרב מיכאלי: זה בדיוק העניין.

מרב מיכאלי: זה הדבר המגוחך פה.

ניסן סלומינסקי: זה בינם לבין רשות השידור.

מרב מיכאלי: מר אלון, אולי אתם יכולים ללכת לשם פיזית?

מרב מיכאלי: זה לא בסמכות

מרב מיכאלי: כם ללכת ולפגוש שם את רשות השידור ולהוריד להם אולי את החדר שעומד ריק ולבדוק אם אפשר להשאיל לנו?

<ניר ברלוביץ: רשות השידור היא רשות עצמאית ואם היא אומרת שהיא חתומה מול הבעלים - - -

מרב מיכאלי: מתי סוגרים אותם?

מרב מיכאלי: מתי תאריך הסגירה הסופי שלהם?

<ענת ענבר: ב-2 באוקטובר.

<ניר ברלוביץ: צריך לזכור שגם הבעלים לא ירצה לעשות איזושהי הפרה של הסכם.

<ניר ברלוביץ: אני צריך הסכמה של שני הצדדים להוציא מתוך ההסכם של רשות השידור, וגם לאשר את זה לא יהיה פשוט.

<ענת ענבר: אנחנו נבקש מהעובדים שבינתיים – מחלקם כבר ביקשנו - - -

מרב מיכאלי: בהנהלת בתי המשפט לא יכולות לסייע עם חדרים?

מרב מיכאלי: אין חדרים שיכולים להשאיל אותם באופן זמני?

מרב מיכאלי: אין פה נציגים של הנהלת בתי המשפט?

ניסן סלומינסקי: היתה שירי והיא יצאה.

מרב מיכאלי: אז אולי נפנה אנחנו להנהלת בתי המשפט?

ניסן סלומינסקי: אבל אם התאריכים שהם מדברים נכונים, להערכתי לא נמצא משהו יותר זריז, כי פתרון זמני לא הולך.

מרב מיכאלי: אבל רק באוקטובר הן רק יוצאות.

ניסן סלומינסקי: אם רוצים שזה יהיה רציני, צריך להשקיע.

<רינת וייגלר: אולי פתרון בתוך הנהלת בתי המשפט.

<רינת וייגלר: זה לא פתרון זמני בשכירות במקום אחר, אבל אולי בתוך הנהלת בתי המשפט.

מרב מיכאלי: בתוך הנהלת בתי המשפט.

מרב מיכאלי: היו כבר דברים מעולם.

ניסן סלומינסקי: אני לא מאמין בזה, כי עד שיזוזו וכו'.

ניסן סלומינסקי: אנחנו כבר בחודש יולי ואוקטובר זה עוד שלושה חודשים.

מרב מיכאלי: ואז רק מעבירים את הבניין ומתחילים את השיפוץ.

ניסן סלומינסקי: אם התאריכים נכונים, אני לא רואה דרך שנמצא פה, בהנהלת בתי המשפט.

ניסן סלומינסקי: תדעו, ככלל, אף גוף לא ייתן לך בהתנדבות משהו.

ניסן סלומינסקי: אני זוכר את בתי-הספר, שפעם ביקשנו להיכנס ולעשות שם בית כנסת, רק בית כנסת, וגם אחרי 20 שנה הזמני הזה לא יצא.

ניסן סלומינסקי: גופים לא כל כך אוהבים ומפחדים.

ניסן סלומינסקי: אם מדובר על שלושה חודשים, להערכתי צריך רק לדחוף שזה יהיה כך ולהיות מוכנים עם הכל, שמהרגע שעוזבים להיכנס, להפוך, ולקוות לטוב.

מרב מיכאלי: בנציבות שירות המדינה עוד צריך לעשות משהו?

<ענת ענבר: לא.

מרב מיכאלי: שם הכל בסדר?

<ענת ענבר: אנחנו בסיום.

מרב מיכאלי: אני אפנה להנהלת בתי המשפט.

ניסן סלומינסקי: טוב, בכבוד.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נקבע ישיבה נוספת לספטמבר, לקראת אוקטובר.

<עינת קליין: מה עם לב לבו של הליך, המגשרים עצמם?

<עינת קליין: מה קורה עם ההיערכות לגבי זה?

<אמיר זימן: "קול קורא" ורשימת המגשרים.

<עינת קליין: זה המהות, זה התוכן.

ניסן סלומינסקי: לגבי המגשרים – נדמה לי שקבענו כאן את הפרוצדורה.

<נועה ברודסקי לוי: משרד המשפטים אמור להביא לנו את תקנות המגשרים, אנחנו מקווים מאוד שבקרוב.

ניסן סלומינסקי: אמרנו שהרשימה צריכה להיות בפריסה מאוד רחבה.

ניסן סלומינסקי: החלוקה יכולה להיות לפי פונקציות, אבל לא לפי אנשים וכד'.

ניסן סלומינסקי: אני מקווה שתעשו את זה ותעבירו את זה לרינת, שהיא אמורה לפרסם את זה.

<אמיר זימן: אבל עד אז יש עוד "קול קורא", רשימה זמנית.

<רינת וייגלר: עד אז אמורה להתגבש רשימה.

<רינת וייגלר: נעשית עבודה על זה ועד אז אמורה להתפרסם רשימת מגשרים באתר.

<מיכל פיין: בדיון הקודם אמרת שיהיה "קול קורא" של משרד הרווחה - - -

<ענת ענבר: לא של משרד הרווחה בלבד.

יעקב פרי: ה"קול קורא" ייצא בתקופה הקרובה ביותר.

ניסן סלומינסקי: ה"קול קורא" יהיה הרשימה שאתם מכינים?

יעקב פרי: ה"קול קורא" יהיה קול קורא למועמדים לבקש להיות ברשימה הספציפית.

ניסן סלומינסקי: אני רק מבקש שלא יקרה מה שקורה לפעמים עם הנאמנים או המפרקים למשל, שאתה מוצא פתאום את אותם חמישה או שבעה, אותם שמות, והם המגשרים היחידים שקיימים במדינה.

ניסן סלומינסקי: דיברנו לפתוח את זה רחב מאוד.

ניסן סלומינסקי: החלוקה תהיה לפי פונקציות, אבל הרשימה תהיה רחבה מאוד.

<אמיר זימן: עוד מילה לגבי מוכנות – דיברנו על מסע פרסום לציבור.

<ענת ענבר: יש.

יעקב פרי: עובדים על זה.

<אמיר זימן: מתי זה יהיה?

<אמיר זימן: לפני תחילת החוק?

<ענת ענבר: אנחנו מקווים.

יעקב פרי: כן.

יעקב פרי: היו כבר מספר ישיבות עם קמפיינרים וכל כיוצא בדברים האלה.

<ענת ענבר: לפ"מ.

יעקב פרי: לשכת הפרסום הממשלתית עובדת על קמפיין פרסומי.

<מיכל פיין: צריך לתקן את הטעות של הציבור שמדובר בחוק גישור חובה.

<עינת קליין: יש דבר נוסף, שדווקא הגיע מחנה כהן ממזכירות בתי המשפט, שבנוהל עצמו, בקשה ליישוב סכסוך, בפגרה – מה-20 בחודש – זה לא נחשב כבקשה פתוחה.

<עינת קליין: מה קורה בפגרה, אם אפשר לפתוח את זה – צריך לשים לב גם לנקודה הזאת.

יעקב פרי: נתנו את דעתנו על נושא הפגרות ויש לנו תשובות ברורות.

<עינת קליין: האם אפשר לפתוח הליך במהלך כל הפגרה?

<עינת קליין: כידוע יש זמנים מסוימים שניתן.

יעקב פרי: לא.

יעקב פרי: על מנת שתהיה גם אחידות באופן שבו אנחנו מתייחסים לזה בין הערכאות השונות, אנחנו עוד נקיים ישיבה פנימית שלנו כדי לוודא שכל הערכאות יעשו את אותו הדבר במהלך הפגרות.

יעקב פרי: ככלל, הכוונה היא שבתקופה שבין ה-20 באוגוסט ל-5 בספטמבר, אז מקבלים רק בקשות דחופות, אפשר יהיה להגיש בקשות דחופות ואי אפשר יהיה להגיש בקשה ליישוב סכסוך, מפני שהיא איננה נחשבת בקשה דחופה.

יעקב פרי: אפשר יהיה לשוב ולהתחיל להגיש בקשות ליישוב סכסוך ב-5 בספטמבר.

<נועה ברודסקי לוי: רק כדי להבהיר את מה שנאמר פה – זה לא מה-20 ביולי, אלא מ-20 באוגוסט עד ה-5 בספטמבר.

יעקב פרי: ברור.

יעקב פרי: מ-20 ביולי עד 20 באוגוסט אפשר להגיש הכל, למרות הפגרה.

<עינת קליין: נניח מזונות זמניים כאשר אין תביעה תלויה ועומדת – פתרתם גם את הבעיה הזאת?

יעקב פרי: בין 20 ביולי ל-20 באוגוסט, למרות שזו תקופת פגרה, המזכירות עובדת פחות שעות, אבל מקבלים את כל הסוגים של הבקשות ואפשר יהיה להגיש גם בקשה ליישוב סכסוך.

<פרופ' דב פרימר: וזה ייחשב כאילו זה באותו מועד, כי תקנות הפגרות חלות גם על זה?

<פרופ' דב פרימר: מבחינת זה שהגשת בקשה לגבי מרוץ הסמכויות, במובן הזה שמי שמגיש ראשון קובע בסוף – אם הגשתי את זה גם בפגרה זה ייחשב כאילו הגשתי את זה - - -

יעקב פרי: אם זה התקבל על-ידי המזכירות, אז כן.

יעקב פרי: בתקופה שבין ה-20 באוגוסט ל-5 בספטמבר, המזכירות לא תקבל את הבקשה.

<פרופ' דב פרימר: אני מבין, אבל אם הגשתי בפגרה איך זה מסתדר עם תקנות הפגרה?

יעקב פרי: זה מסתדר, אני יכול להראות לך.

מרב מיכאלי: זה בעצם כאילו להפעיל בפגרה?

מרב מיכאלי: זה מסתייע, ההצעה הזאת, להפעיל את האירוע בפגרה?

יעקב פרי: חלק מהפגרה כן, חלק מהפגרה לא.

מרב מיכאלי: מה צריך לעשות כדי שזה יקרה?

ניסן סלומינסקי: הוא מחיל את זה ברוב הפגרה.

יעקב פרי: הנושא החשוב ביותר מבחינתנו, כשאנחנו מתייחסים לאופן שבו החוק להסדר התדיינויות פועל אל מול פגרות של הערכאות השיפוטיות, שבכל הערכאות השיפוטיות זה יהיה אותו הדבר.

יעקב פרי: כפי שאמרתי קודם, אנחנו נקיים דיון עם היועצים המשפטיים של הערכאות, כדי לוודא שיש מדיניות אחידה בנושא הזה.

יעקב פרי: אנחנו לא רוצים להפנות, בגלל מדיניות שונה, אנשים למקומות שונים.

יעקב פרי: די לנו בזה שהאגרות לא שוות.

יעקב פרי: לעצם העניין, בחנו את העניין מכל הזוויות שלו והגענו לכלל מסקנה שהפגרה צריכה להשפיע באופן מינורי יחסי, ואני אפרט איך: הפגרה מתחילה ב-20 באוגוסט והיא נמשכת עד ה-5 בספטמבר.

יעקב פרי: לפי הכללים הקיימים בבתי המשפט – אני מדבר כרגע על בתי המשפט – בין ה-20 ביולי ל-20 באוגוסט המזכירות של הערכאות עובדת פחות שעות, אבל הם מקבלים את כל סוגי הבקשות והתובענות.

יעקב פרי: לכן מבחינתנו החודש הזה לא משנה שום דבר, פשוט יש פחות שעות מזכירות, מה שאומר שצריך להגיע בשעות שהמזכירות פועלת.

יעקב פרי: אפשר להגיש בקשות ליישוב סכסוך, אפשר להגיש תובענות דחופות, כל מה שהחוק מסדיר.

יעקב פרי: בין ה-20 באוגוסט ל-5 בספטמבר – הסבירו לי פיזית איך זה עובד – יש שומר בכניסה והוא לא נותן לך להיכנס למזכירות בשעות המאוד ספורות שהמזכירות פועלת אם אתה לא מוכיח לו שיש לך ממש בקשה דחופה.

יעקב פרי: בקשה ליישוב סכסוך איננה בקשה דחופה מהבחינה הזאת, כי לא יקרה כלום - אין דחיפות.

יעקב פרי: אפשר יהיה להגיש בקשות דחופות, כפי המצב היום, אבל לא בקשה ליישוב סכסוך.

יעקב פרי: את הבקשות ליישוב סכסוך אפשר יהיה להגיש שוב החל מה-5 בספטמבר, ואנחנו רוצים לוודא שכך יהיה גם בבית הדין הרבני וגם בבית הדין השרעי.

<נועה ברודסקי לוי: השלמה אחרונה – כמובן שמי שיגיש לפני, התקופה הזאת כן באה במניין הימים.

<נועה ברודסקי לוי: חוק הפרשנות חל.

יעקב פרי: חוק הפרשנות חל.

<פרופ' דב פרימר: מה עם תקנות המגשרים?

<פרופ' דב פרימר: לא ענית על זה.

יעקב פרי: דיברנו על זה קודם.

יעקב פרי: אנחנו עובדים על מנת להגישן לוועדת החוקה.

יעקב פרי: עד שהן יוגשו תהיה רשימה זמנית שתפורסם באתר האינטרנט.

יעקב פרי: אנחנו נצא ב"קול קורא" ממש בקרוב.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אני מודה לכולם.

מרב מיכאלי: תודה רבה רבה.

ניסן סלומינסקי: אני מקווה שזה ירוץ כמה שיותר מהר.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה ויישר כוח.

ניסן סלומינסקי: גברתי, יישר כוח גדול.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה, הישיבה נעולה.