הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 46, 2016-02-09 09:30

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אני פותחת את ישיבת הוועדה בנושא של סיכום ובחינה של שנת פעילות "קדימה מד"ע בפרויקט "שלבים".

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים כאן כדי בעצם לסכם שנת פעילות, ללמוד ממה שהיה, לראות איפה החזקות, איפה החולשות, איך מתקדמים.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שיש קצת סערה שאני מלווה אותה בחודשים האחרונים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר מראש שהדיון פה יהיה דיון מכבד.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע את כולם, באמת את כולם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן במה לכל הדעות ולכל מה שיש לכל אחד להגיד, ככל שזה יהיה בצורה מכבדת.

יפעת שאשא ביטון: מי שינסה להפר את השקט והשלווה של הדיון לא יהיה כאן.

יפעת שאשא ביטון: אז אני מקווה שאנחנו נכבד אחד את השני ונמצא את הדרך הראויה באמת לומר את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אני קובעת כי לפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך – יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם דובר בדיון, או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקפיד גם בעניין הזה, נשתדל לא לדבר לגופו של מקרה, אלא באמת לגופה של תכנית ושל פעילות ולראות באמת איך מתקדמים מכאן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל בהצגת התכנית ובסיכום הפעילות ונפתח עם נציגי "קדימה מדע".

יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה, מי מכם רוצה להציג?

<אבי גנון: בוקר טוב.

<אבי גנון: שמי אבי גנון, מנכ"ל הארגון.

<אבי גנון: אני אציג את עיקרי הפעילות בשנת 2015.

<אבי גנון: יחד איתי נמצאים שחר בר חן, מנהלת התכנית ומורים והורים שנמצאים איתנו.

<אבי גנון: כמובן גם נציגי משרד החינוך, והם יתנו, אני מניח, את ההתייחסויות שלהם.

<אבי גנון: קצת כמה מילים לגבי הארגון.

<אבי גנון: אנשים לפעמים חושבים שאנחנו איזה שהוא ארגון שבא ועוסק ב-.

<אבי גנון: אנחנו עוסקים בטוב ולמעשה בעשר שנות קיומו של הארגון, השקענו בפריפריה של מדינת ישראל, או למעשה במערכת החינוך בישראל מעל 300 מיליון שקלים מכספים שאנחנו הבאנו ואספנו עבור ילדים ועבור באמת משפחות וילדים שצריכים את העזרה שלנו – בצפון ובדרום.

<אבי גנון: תכנית שלבים – למעשה אנחנו התחלנו את המיזם ב-1 בינואר 2015, בעקבות המכרז שמשרד החינוך הוציא.

<אבי גנון: היינו המציעים היחידים, זאת אומרת מציע יחיד שניגש למכרז, זכינו במכרז והתחלנו את העבודה.

<אבי גנון: ניכנס קצת לפרטים, נצלול ונראה מה היה במהלך השנה הזאת.

<אבי גנון: כפי שאתם יודעים, ישנם כאלפי ילדים שנעדרים מהלימודים מדי שנה בישראל.

<אבי גנון: חוק חינוך חינם לילדים חולים נחקק בשנת 2001 ולאורו לצורך העניין גם המכרז שיצא אמור לתת את המענה לעניין הזה, והחל מינואר 2015 ארגון "קדימה מדע" נושא באחריות לניהול התכנית, כשזה עבר אלינו, למעשה לא עבר, אלא ניגשנו למלאכה לאחר שעמותה קודמת עשתה את זה במשך 24 שנה.

<אבי גנון: סיכום 2015 במספרים: אנחנו למעשה, הארגון טיפל בכ-4,000 פניות, כאשר 15% מהפניות הם ילדים מהחינוך המיוחד, 45% הן פניות על רקע אורטופדי, 14% פניות עקב מחלות כרוניות, 16% פניות על רקע נפשי ו-25% פניות עקב מחלות ממושכות.

<אבי גנון: כ-2,850 תלמידים חזרו ללמוד במסגרות החינוך בקהילה, 26 תלמידים נפטרו במהלך השנה.

<אבי גנון: בכל יום מקבלים במקביל עד כ-1,000 תלמידים שירותי חינוך בביתם.

<אבי גנון: זאת אומרת היום בבוקר לצורך העניין, הערכה שלנו שהיא בין 800 ל-1,000 תלמידים, מקבלים היום את השירות.

<אבי גנון: סך שעות ההוראה לשנת 2015 היה כמעט כ-200,000 שעות, שזה בדיוק מה שהתבקשנו לעשות במסגרת המכרז.

<אבי גנון: אנחנו מעסיקים כ-500 אנשי מקצוע בצוות חינוכי-טיפולי במסגרת תכנית שלבים, 350 מורים, כ-75 מסייעים חינוכיים, 63 מטפלים פרה-רפואיים, 10 אנשי מטה וכמובן שאנחנו על פי מה שהמכרז דורש.

<אבי גנון: צריך לזכור שזה מכרז בהיקפים משתנים, כלומר היקף ההעסקה של האנשים הוא על פי הצורך במספר הפניות שמגיע אלינו.

<אבי גנון: זאת אומרת לא בכל רגע נתון יש לי 150 מטפלים, אלא תלוי על פי מספר הילדים שזקוקים לסיוע.

<אבי גנון: הדרך והאתגרים: אנחנו קיבלנו את הפרויקט הזה למעשה ללא חפיפה מסודרת מהארגון שעשה את זה במשך 24 שנה.

<אבי גנון: אגב, מה שנדרש גם על פי חוק, וזה אני מניח שמשרד החינוך גם יתייחס לנושא הזה, למעשה ב-31 בדצמבר 2014 הגיע שליח עם שבעה ארגזים, אמרו לנו זה הפרויקט.

<אבי גנון: ב-1 בינואר אני אמור לתת את השירות לכל - - -

יפעת שאשא ביטון: אז אתה נכנס באמצע שנת לימודים לצורך העניין, שאתה צריך לתת מענה.

יפעת שאשא ביטון: מה זה קיבלת שבעה ארגזים, שהיה בהם מה?

<אבי גנון: קלסרים עם שמות, עם שמות מורים, עם התיקים האישיים של ילדים.

<אבי גנון: זאת אומרת כל החומר - - -

יפעת שאשא ביטון: דאטה ממוחשבת הייתה?

<אבי גנון: לא.

<אבי גנון: אנחנו לא קיבלנו את זה.

<אבי גנון: לא.

<אבי גנון: היו רשימות שלא מעודכנות.

<אבי גנון: קיבלנו רשימות עם ילדים שנפטרו - - -

יפעת שאשא ביטון: איך ידעתם מי מטופל בשלב הזה כשקיבלתם את ה - - -

<אבי גנון: זה בדיוק העניין.

<אבי גנון: זו בדיוק הנקודה, שהיינו צריכים לבנות את כל מסד הנתונים יחד עם משרד החינוך, להתחיל לעבור ילד-ילד, משפחה-משפחה, ולעשות סטנדרטיזציה, או לפחות להבין מול מי אנחנו עובדים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<אבי גנון: כשאני מדבר על הדרך ועל האתגרים, אז זה אחד באמת האתגרים שהיו לנו.

<אבי גנון: במשך שלושה חודשים ראשונים לקח לנו את פרק הזמן על מנת להעמיד את הפרויקט על הרגליים.

<אבי גנון: בניית שיתופי פעולה – דבר ראשון משרד החינוך כרגולטור של המיזם, של הפרויקט ואנחנו לצורך העניין מיסדנו את מערכת היחסים שלנו מול האגף לחינוך מיוחד במשרד החינוך, במגמה לבחון את הרחב הפרויקט, את ייעול הפרויקט, את הבעיות שיש בתוך הפרויקט, ולראות איך יחד איתם, דרכם לקבל את המענה המקצועי שהמכרז דורש ולמעשה יחד איתם להוביל את הפרויקט הזה קדימה.

<אבי גנון: שיתופי פעולה עם ארגונים ועמותות אחרות שעוסקות בתחום הזה של חינוך ילדים חולים בביתם.

<אבי גנון: פיתוח והפעלת הקמפוס הווירטואלי, שזה אחד הפרויקט שאנחנו נדרשים אליו על פי תנאי המכרז.

<אבי גנון: אספקת ציוד אישי וחינוכי לתלמידים, לא רק מה שהמכרז מחייב אותי, אלא דברים שהם מעבר לזה, כארגון שחלק ממנו עוסק בנושא של מדע וטכנולוגיה לצורך העניין, אז אני יודע היום לתת פתרונות קצה לילדים בתחום הזה, בתחום החינוכי, בתחום הטכנולוגי, על מנת לאפשר ל - - -

יפעת שאשא ביטון: גם מעבר לדרישות המכרז?

<אבי גנון: מעבר לדרישות המכרז, כן.

<אבי גנון: הפעלת תהליך סדיר לבקרת איכות – הכנסנו תהליך מדידה והערכה לפרויקט הזה, הערכה חיצונית, לא הערכה פנימית.

<אבי גנון: זה גוף שמלווה אותנו ובודק אותנו לכל אורך הדרך היכן יש בעיות, איפה הדברים הטובים, מה צריך ואיפה צריכים לשפר את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: את מה הוא מלווה בעצם?

יפעת שאשא ביטון: מתהליך הקליטה, מתהליך פנייה של ילד, תהליך הקליטה ו - - -

<אבי גנון: כל התהליך.

<אבי גנון: גם התהליך הפדגוגי, התהליך האדמיניסטרטיבי.

<אבי גנון: בדרך כלל כשמכון הערכה כזה נכנס, הוא בודק את הפרויקט מהמסד ועל הטפחות.

<אבי גנון: הכל כולל הכל.

יפעת שאשא ביטון: יש נתונים שהם מסוכמים?

<אבי גנון: עדיין לא.

<אבי גנון: אנחנו רק בהתחלה, כי בדרך כלל כזה דבר צריכים לעבור שנת פעילות ואנחנו הכנסנו את זה רק באמצע השנה על מנת - - -

<ד"ת: אפשר לדעת את שם המכון?

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לקבל בתום הבחינה את הממצאים, כדי שנוכל ללמוד אותם ולהתעמק.

<אבי גנון: הממצאים הראשונים.

<אבי גנון: כל הפרויקטים שלנו, שאנחנו עושים, שהארגון עושה בישראל מוערכים, חלקם על ידי מכון סולד, חלקם על ידי אוניברסיטת חיפה, חלקם על ידי אוניברסיטת תל אביב, חלקם על ידי - - -

יפעת שאשא ביטון: התכנית הזו בעצם מוערכת על ידי מי?

<אבי גנון: על ידי חברת מובנים.

<אבי גנון: ונושא אבטחת מידע, שגם אותו, יחד עם משרד החינוך, אנחנו למעשה עושים, שוקדים למעשה על הפיתוח שלו.

<אבי גנון: היה מקרה אחד שטופל ישירות מול משרד החינוך ומקרה שני שהוא לא היה בדיוק אבטחת מידע, אלא הוא היה אירוע במיילים ולא באבטחת מידע של זה, אבל נתנו לזה את ההתייחסות ומיד פעלנו על פי ההנחיות וההמלצות של משרד החינוך.

<אבי גנון: שחר.

<שחר בר חן: אני אוסיף, לפני שאני אכנס לזה - - -

יפעת שאשא ביטון: שחר בר חן, את מנהלת את התכנית של "קדימה מדע", לפרוטוקול.

<ד"ת: היא מנהלת הפרויקט לפרוטוקול, אני מבקש שהיא תאמר.

<ד"ת: את מנהלת הפרויקט?

<שחר בר חן: מנהלת התכנית.

יפעת שאשא ביטון: כן, כן, מנהלת התכנית.

<ד"ת: מי מנהל הפרויקט?

יפעת שאשא ביטון: הדברים מאד ברורים.

יפעת שאשא ביטון: "קדימה מדע" בעצם היא הגוף הזכיין ש - - -

<ד"ת: אבל מי מנהל הפרויקט?

<אבי גנון: שחר בר חן.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אני שואלת, בסדר?

<ד"ת: אוקיי, בבקשה.

<ד"ת: תודה.

<ל"ת: אנחנו רק תיעוד של ההכשרה שלו - - -

<ד"ת: אחר כך.

<ד"ת: נגיע לזה.

<ד"ת: עוד מעט נגיע לזה.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, בואי, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: את תטרחו.

יפעת שאשא ביטון: יש פה מי שמנהל את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אתם יכולים לנוח, להקשיב, תקבלו את רשות הדיבור, הכל בסדר.

<ל"ת: תודה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<שחר בר חן: רק כדי להוסיף לדבריו של אבי, אנחנו פועלים בהתאם לקריטריונים ולהנחיות משרד החינוך בכל ההיבט של התהליך של מתן השירות, מרגע קבלת הפניה שאנחנו מקפידים שהפניה תגיע מבית הספר, שהוא בעצם המסגרת החינוכית האחראית על הילד, על חינוך הילד, על תכנית הלימודים שלו; ובשיתוף פעולה איתם לבנות תכנית מותאמת בעצם לצרכים של הילד.

<שחר בר חן: כשאנחנו עושים את זה, כמובן, כל צוות המורים וצוות הפרה-רפואי וסייעים חינוכיים, בהתאם, כשהמטפלים הפרה-רפואיים והסייעים החינוכיים הם רק בחינוך המיוחד לילדי החינוך המיוחד, תוך באמת שמירה – וזה משמעותי וחשוב – שמירה על קשר שוטף עם המסגרת החינוכית.

<שחר בר חן: קורה והמסגרת החינוכית לא מכירה את הילד, אנחנו מכניסים אותה לתמונה עד כדי ביקור בית וההתחלה של ליווי שלהם.

<שחר בר חן: האתגרים שעומדים בפנינו היום, בעצם הרבה מאד צרכים למורים של חינוך מיוחד לאוכלוסייה, מתרבה האוכלוסייה של ילדים בעלי צרכים מיוחדים, סיעודיים מורכבים, שנדרשים בעצם למענה והתמחות בתקשורת תומכת חלופית, כולל אבזור מתאים וכולל הכשרה מתאימה, כדי לקדם אותם.

<שחר בר חן: כיוון שיש לנו מדי פעם קושי במקום הזה, אנחנו מציעים ואנחנו עובדים על זה עם משרד החינוך, עם האגף המתאים, לנסות להגיע לאישור להעסיק בעצם מתמחים בהוראה בשנת ההתמחות שלהם, לעבוד איתנו בתחומים האלה, בחינוך המיוחד, וגם לעודד הכשרה מקצועית לתחום הזה, בעיקר בפריפריה, בחסר.

<שחר בר חן: וזה מחסור ברמה ארצית, זה לא משהו נקודתי שלנו.

<שחר בר חן: כך גם מורים למקצועות המבוקשים מאד, בדרך כלל לשיעורי פרטיים ולתגבור, זה באנגלית, מתמטיקה ומדעים.

<שחר בר חן: אנחנו פתחנו בשיתוף פעולה עם משרד החינוך, עם המפמ"רים, עם המדריכים האזוריים, כדי לגייס את המורים באזורים האלה, כשהם מבוקשים מאד גם בשוק הפרטי.

<שחר בר חן: זאת אומרת המורים שמלמדים בבתי הספר, נדרשים לשעות אחר הצהריים בשוק הפרטי, שלא על ידי הילדים שלנו, לא כל שכן אנחנו.

יפעת שאשא ביטון: תחומים שלוקים בחסר באופן כללי.

<שחר בר חן: באופן כללי ובכל הארץ.

<שחר בר חן: אני מראה פה מגמות שהן מגמות ארציות, שאנחנו בעצם נתקלים בהם גם, בקשיים האלה.

<ד"ת: הם לא אמרו שהם מביאים מורים ל - - -

יפעת שאשא ביטון: סליחה, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: תרשום את הכל, תהיה לך זכות לשאול.

<שחר בר חן: מטפלים פרה-רפואיים, כנ"ל, אנחנו יודעים שבדיסציפלינות מסוימות, כמו קלינאיות תקשורת, יש חסר.

<שחר בר חן: אנחנו באמת גייסנו הרבה מאד ואנחנו ממליצים שבפריפריה, אולי אנחנו מנסים לעשות בעצמנו איזה שהוא שיתוף פעולה עם משרד החינוך והות"ת, כדי לעודד הכשרות מקצועיות; וכרגע פתחנו קצת בשיתוף פעולה עם מוסדות לילדים מורכבים, כדי לראות איך אנחנו נעזרים בכוח האדם שלהם במקביל.

יפעת שאשא ביטון: שאלה רגע לפני שאנחנו עוברים הלאה.

יפעת שאשא ביטון: באתגרים שאת מציגה פה בעצם על ילדים עם צרכים מיוחדים, מקצועות שונים שנדרשים, אתם בעצם מקבלים דיווח על הילד לגבי הצרכים שלו, או שאתם מאבחנים את הצרכים?

יפעת שאשא ביטון: איך את יודעת שילד נדרש לחינוך מיוחד או לטיפול כזה או אחר?

<שחר בר חן: בית הספר, באמצעות טופס הפנייה, מציין שזה ילד של חינוך מיוחד.

<שחר בר חן: הצעד הראשון שאנחנו עושים זה תקשורת עם יועצת בית הספר.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאת כל המידע המקצועי אתם מקבלים בעצם מאנשי המקצוע, שאומרים לכם בדיוק מה צריך וכמה ואיך.

<מוטי דותן: אנשי המקצוע הם של בית הספר ומשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<שחר בר חן: והמתי"אות, שאמורות בעצם להכיר את הילדים ולטפל בהם, ואנחנו עובדים במין משולש כזה, של קשר - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם מקבלים פרופיל ואתם צריכים לתת מענה בעצם לפרופיל שאתם מקבלים.

<שחר בר חן: נכון.

<שחר בר חן: הרבה פעמים זה נבנה תוך כדי, כי לפעמים הילד לא נמצא בבית הספר כבר תקופה ארוכה, עבר ממסגרת למסגרת.

<שחר בר חן: למשל מבית ספר יסודי לחטיבה או מחטיבה לתיכון וצריכים להכיר אותו, אז צריכים לבנות מחדש את פרופיל הלימוד הפדגוגי שלו.

<שחר בר חן: עושים את זה ביחד.

יפעת שאשא ביטון: ביחד עם אנשי המקצוע.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה.

<שחר בר חן: אנחנו עוסקים יחד עם משרד החינוך בכל נושא העלאת המודעות לשירות ולתנאי הזכאות ושיתופי פעולה עם עמותות ומרכזים חינוכיים בבתי החולים, כדי שיביאו למודעות שילד, אם הוא יוצא מבית החולים ולא חוזר לבית הספר תוך פרק זמן קצר, שיידעו על קיום השירות.

<שחר בר חן: יש עדיין חסר במודעות ואנחנו ביחד עם משרד החינוך, יד ביד, עשינו הרבה מאד פעולות, רואים לזה פירות והיד עוד נטויה.

<שחר בר חן: העלינו פה סוגיה נוספת, שזה הילדים שיושבים בבית על רקע נפשי, מהחינוך הרגיל.

<שחר בר חן: על פי המכרז ילדי החינוך הרגיל אינם זכאים לטיפולים פרה-רפואיים, כך גם לא טיפולים רגשיים, והרבה פעמים פונים אלינו הורים בבקשה לטיפול, לעזרה, כי בקהילה אין להם את העזרה הזו גם והתורים מאד ארוכים לקבל עזרה ציבורית בתחום בריאות הנפש בטיפולים הרגשיים, ואנחנו רוצים לבחון יחד אישור מתן טיפולים רגשיים גם לילדים האלה.

<שחר בר חן: בסך הכל אני יכולה לומר שלאורך כל השנה אנחנו נמצאים בדיאלוג מתמיד ופורה, יד ביד עם אנשי האגף לחינוך מיוחד במשרד החינוך.

<שחר בר חן: דנים ביחד גם בקשיים וגם בהצלחות, לומדים ביחד ומקדמים ומשפרים את השירות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה מכם לעבור לרחלי אברמזון, משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אהלן.

יפעת שאשא ביטון: רחלי, יש כמה דברים בתוך הסיפור הזה שאני רוצה להבין.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, היה לי מאד חסר ואני נגעתי בזה, בכל הנושא של מסד נתונים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אני בסוף בסוף רואה את משרד החינוך כאבא ואמא של הילדים האלה וזה לא משנה מי הגוף שמסייע לנו בעצם לתת את השירותים.

יפעת שאשא ביטון: האם התחיל איזה שהוא תהליך של בניית מסד נתונים כדי ש-once היו כללים, היום זה "קדימה מדע", מחרתיים – אני מאחלת לכם את כל ההצלחה בעולם, כן?

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו לא יודעים מה קורה.

יפעת שאשא ביטון: מחרתיים זה מישהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו יודעים לשמור בעצם על הנתונים כך שזה יעבור יותר חלק ממה שאנחנו חשבנו בתחילת הדרך.

<רחלי אברמזון: חד משמעי.

<רחלי אברמזון: אחת התובנות שהיו לנו מתוך המעבר מזכיין לזכיין, הייתה באמת לחדד את המעקב ואת הבקרה שלנו כאגף, על ההתנהלות של אותו זכיין שפועל ועובד בשטח.

<רחלי אברמזון: ולכן אנחנו התחלנו בבניית מסד הנתונים הזה, כשאנחנו דרשנו בעצם אחת לחודש דיווחים שוטפים על כל נתוני התלמידים שמקבלים את השירות.

<רחלי אברמזון: מתוך האגף מינינו את גברת חיה הראל, שיושבת כאן לצדי.

<רחלי אברמזון: היא הממונה על חוק ילדים חולים באגף ואליה צמודה גם מדריכה נוספת, שיושבות לישיבות סטאטוס קבועות גם אל מול נציגי "קדימה מדע", אל מול שחר, ובדיקת הסטאטוס לגבי כל תלמיד ותלמיד אחת לחודש, באופן קבוע.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שמשרד החינוך בעצם מעביר לגוף המפעיל - לצורך העניין במקרה הזה "קדימה מדע" - את התקנים שהם שצריכים בעצם להעניק.

יפעת שאשא ביטון: אם זה מספר שעות לכל ילד, מקצועות שצריכים להילמד.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אתם אלה ש - - -

<רחלי אברמזון: זה היה במסגרת המכרז.

<רחלי אברמזון: כן.

<רחלי אברמזון: זה היה גם קבוע במסגרת המכרז.

<רחלי אברמזון: יחד עם זה אני רוצה לציין שתכנית לילד נבנית באופן אישי.

<רחלי אברמזון: זאת אומרת צוות בית הספר, שהוא בעצם מחויב פדגוגית, הוא ונציגת מומחית התחום במתי"א לילדים חולים, הם אמורים בעצם להוביל את התכנית האישית לילד ולהתאים את החליפה הזאת על פי הצרכים שלו.

<רחלי אברמזון: ומכאן, נציגי "קדימה מדע" יושבים יחד איתנו, כדי לתת את השירות וכדי לתת את המענה.

יפעת שאשא ביטון: כל הצד המקצועי, אני בכוונה רוצה להבין את זה כדי שאנחנו נוכל להתייחס לזה גם בהמשך הדיון.

<רחלי אברמזון: חד משמעי.

יפעת שאשא ביטון: כל החליפה המקצועית בעצם נבנית על ידי אני מקצוע בפיקוח שלכם, כי את אומרת שאתם שם כדי לבנות את זה, ואתם בעצם מעבירים את הנתונים לגוף המפעיל, כדי שהוא ייתן את השירות על פי המכרז.

<רחלי אברמזון: כן.

<רחלי אברמזון: הם שותפים יחד עם הצוות שיושב ובונה את התכנית.

<רחלי אברמזון: הם מזהים את הפרופיל של אותו תלמיד.

<רחלי אברמזון: הם בודקים מה הם הצרכים שהוא צריך לקבל ועל פי זה מתחיל להינתן השירות.

<רחלי אברמזון: אז זה מבחינתנו, אוקיי?

<רחלי אברמזון: דבר נוסף שאני מבקשת לומר, זה שבעצם גם מבחינת האגף, אנחנו מקבלים את כל הנתונים והם נבדקים, גם אם לנו יש שאלות.

<רחלי אברמזון: עכשיו, חלק מהפניות שמגיעות אל האגף, כמובן מיד מועברות חזרה.

<רחלי אברמזון: יושב הצוות שלנו עם צוות "קדימה מדע", לנסות ללבן את הבעיה או את הסוגיה שעלתה או הגיעה אלינו, וכך אנחנו ממשיכים להתקדם.

<רחלי אברמזון: כשבעצם אנחנו נמצאים כמעט בקשר יומיומי עם הזכיין, עם התכנית ועם המעקב אחריה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה רחל.

יפעת שאשא ביטון: יש לי רק עוד נקודה אחת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בטח נתייחס אליה גם בסוף הדיון בנוגע להמלצות.

יפעת שאשא ביטון: הגיעו מספר פניות לגבי הנושא של הנגשת המידע.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת התחושה היא, אגב לא רק בתחום הזה, שהרבה פעמים הציבור לא באמת יודע למה הוא זכאי.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון לגבי הסיפור הזה, זה נכון גם לגבי מקרים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: והשאלה היא איך אתם נערכים כדי שהמידע הזה באמת יונגש לציבור הרחב, לציבור ההורים הרחב, באופן כזה שלא ייצור אחר כך תחושות של תסכול או מרמור שכן קיבלו או לא קיבלו את מה שמגיע להם וזה ייכנס לתוך איזו שהיא פרופורציה של מידע.

<רחלי אברמזון: אז קודם כל עוד רגע חיה הראל, שהיא הממונה על חוק חולים תפרט את הנוהל ואיך אנחנו מנגישים את המידע.

<רחלי אברמזון: דבר שני אני רוצה לומר שאנחנו עדכנו את כל ההנחיות לגבי הזכאות של הילדים וזכיותיהם של הילדים החולים, גם אלה שחולים בביתם וגם אלה שנמצאים במסגרות אשפוז בבתי חולים, וגם אלה שחוזרים אל המסגרת החינוכית אחרי שהם היו בבית, שהו בבית וחזרו חזרה למסגרת.

<רחלי אברמזון: זה נמצא באתר - - -

יפעת שאשא ביטון: המידע נמצא היכן?

יפעת שאשא ביטון: אה, באתר?

<רחלי אברמזון: זה נמצא באתר משרד החינוך, נגיש - - -

<ש"נ: זה לא מידע שלם.

יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבדוק.

יפעת שאשא ביטון: סליחה רגע, זה לא בעיה עכשיו גם להיכנס בזמן אמת, אתם יודעים, בעידן הטכנולוגיה, ולראות אם זה שם או לא.

יפעת שאשא ביטון: זה נגיש באתר משרד החינוך?

<רחלי אברמזון: במשרד החינוך, הנחיות - - -

<חיה הראל: באתר האגף.

<רחלי אברמזון: ועכשיו חיה תפרט על דרך ההנגשה שאנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, זה מופיע בחוזר גם?

יפעת שאשא ביטון: זה מופיע - - -

<חיה הראל: זה מופיע גם בחוזר מנכ"ל וגם בנהלים ותקנות שאנחנו צריכים לעדכן אותם כל פעם.

<ד"ת: הורים קיבלו דבר כזה?

יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע, אני אתייחס, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: זה מופיע בחוזר, זה מופיע באתר, נכון?

<חיה הראל: כן.

יפעת שאשא ביטון: יש דרך לדעת, לדעתי כן, אבל בואו תעזרו לי רגע לחשוב, דרך מוסדות החינוך, לצורך העניין מוסד חינוכי יודע מתי ילד נמצא במצב של מחלה וצריך טיפול.

יפעת שאשא ביטון: האם הם שולחים להורים בעצם מסמכים לגבי הזכאויות שלהם?

<חיה הראל: חוזר המנכ"ל מגיע לכל בית ספר.

<קריאה: זה דרך בתי הספר?

<קריאה: הם לא מעבירים להורים.

<קריאה: אף הורה לא יודע.

יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, הרי אם תדברו ביחד ממילא לא נוכל לשמוע, אז השיח לא יהיה אפקטיבי.

יפעת שאשא ביטון: אז בואו ננסה לדבר אחד אחד.

יפעת שאשא ביטון: מה שלא בסדר אנחנו נתקן, אנחנו פה בשביל לעשות טוב, אז בואו נעשה את זה ברגוע.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<חיה הראל: כל בית ספר בארץ, לכל מנהל בית ספר הגיע חוזר המנכ"ל שמדבר על נוהל של מתן מענה לתלמיד חולה, בכל הפאזות, גם בבית החולים, גם בביתו וגם בחזרה ללימודים.

<חיה הראל: חלק מהאחריות של מנהלי בתי הספר, זה להביא את הדברים לידיעת ההורים.

<חיה הראל: להביא את הידע מה קורה כשהילד חולה בביתו, מה מגיע לו, למי צריך לפנות.

<חיה הראל: יש להם את הטפסים, יש להם את הנוהל עם תרשים זרימה מיוחד, שנכתב בו.

<חיה הראל: בתרשים הזרימה יש קיצור של כל הנהלים וחלק מהאחריות של מנהל בית ספר שיש לו ילד חולה, זה להנגיש את המידע הזה להורים.

<חיה הראל: במקביל, בכל בתי החולים בארץ יש לנו את הקשר עם מנהלי בתי החולים מתוקף החוק, ועם מנהלות המרכזים החינוכיים, ומופיע שם במחלקות דף שמדבר על זכויות הילד החולה.

<חיה הראל: אני עוברת בכל בתי החולים בארץ בוועדות היגוי.

<חיה הראל: בכל בית חולים שאני מגיעה, זה תלוי שם.

<חיה הראל: ישנו דף מיוחד, ישנם ילדים שהם לא מאושפזים, אלא רק מגיעים לטיפולים אמבולטוריים.

<חיה הראל: גם לשם.

<חיה הראל: למשל היה לנו דיון עם האגודה להמופיליה.

<חיה הראל: זה ילדים שהם מעט מאד מאושפזים, אבל הם מגיעים הרבה מאד.

<חיה הראל: ישנו דף שמחכה להורים והצוות הרפואי - - -

יפעת שאשא ביטון: הצוות הרפואי מקפיד לתת את זה?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת once הגיעו הורים לא קיבלו מידע, אני רוצה רגע להבין מבחינת הכרוניקה של הדברים.

<חיה הראל: כן, אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: למי אנחנו צריכים בעצם לפנות?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אם אני עכשיו כראש ועדה רוצה לוודא שבאמת יקפידו על הנושא הזה של העברת מידע או הנגשת מידע להורים על הזכאויות שלהם, איפה אני צריכה לשים את האצבע?

<חיה הראל: כשזה בבית החולים והילד מאושפז, זאת מנהלת המרכז החינוכי ויש לה את הדפים ויש לה את כל חוזר המנכ"ל.

<חיה הראל: כשזה בבית חולים בטיפול אמבולטורי, זה הצוות הרפואי או העובדת הסוציאלית.

יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו יכולים לפקח שהם מקפידים על הנושא של הנגשת המידע?

<חיה הראל: אני לא רגולטור של בתי החולים.

<חיה הראל: אני רק יכולה להיות כל הזמן בקשר, כמו שאני - - -

<קריאה: של החוק, מה זה - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה, סליחה, סליחה.

<חיה הראל: אני יכולה להיות בקשר בוועדות היגוי.

<חיה הראל: בכל בתי החולים, 30 מרכזים חינוכיים יש לנו, 40 בארץ.

<חיה הראל: בכל ועדת היגוי עולה הנושא של הנגשת מידע להורים ודף מוכן להורים ו - - -

יפעת שאשא ביטון: את הדף המוכן אתם מעבירים בעצם לבתי החולים?

<חיה הראל: כן.

<חיה הראל: אני כתבתי אותו ואני העברתי אותו לכל בתי החולים.

<חיה הראל: כן.

<ד"ת: המציאות היא שעד היום אני לא זכיתי לקבל דף כזה.

מיכל רוזין: שאלת הבהרה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מיכל רוזין הצטרפה לדיון ואני מאפשרת גם לשאול שאלות, בבקשה.

מיכל רוזין: שאלת הבהרה.

מיכל רוזין: הגננות והמורות, מורים בבתי החולים הם תחת משרד החינוך, הם לא תחת משרד הבריאות.

<חיה הראל: כן, כן, וישנה מנהלת - - -

מיכל רוזין: למה צריך ועדת היגוי?

מיכל רוזין: אם מורה - - -

<חיה הראל: לא, ועדת היגוי היא בחוק.

מיכל רוזין: בסדר, אבל היא עצמה צריכה לדעת להנגיש להורים את המידע.

<חיה הראל: היא יודעת.

<חיה הראל: היא יודעת את זה, אבל שאלה אותי - - -

מיכל רוזין: לא, אבל אני הבנתי - - -

<חיה הראל: שאלה אותי יושבת הראש - - -

מיכל רוזין: רגע, שנייה, אני לא שואלת באוויר, אני יודעת, לכן אני שואלת.

מיכל רוזין: האם אותן מורות גננות יודעות להנגיש את המידע הזה להורים, כי ממה שאני שמעתי, זה לא מונגש.

מיכל רוזין: כלומר, בבתי חולים לא מדברים עם ההורים על הדברים האלה, משחררים את הילד.

מיכל רוזין: הגננת, המורה לא אומרת תקשיבו, עכשיו כשהילד משוחרר והוא צריך להיות בבית, שימו לב, מגיע לכם ממשרד החינוך כך וכך וכך.

<חיה הראל: אוקיי.

<חיה הראל: אז אני מניחה שאליך הגיעו תלונות של אלה שלא קיבלו, ואני מקבלת טלפון מבית החולים, מאמא שיושבת ליד הילד ואומרת אנחנו בעוד שבוע משתחררים, הודיעו לנו היום מה הזכויות שלנו.

<חיה הראל: איך אנחנו יוצרים את הקשר?

<חיה הראל: אמרתי לה יפה, טוב שאת מתקשרת, כי אם תצרי עכשיו את הקשר עם "קדימה מדע", כשהוא ייצא הביתה כבר תהיה התארגנות.

<חיה הראל: אז יש כך ויש כך, בוודאי.

<חיה הראל: אני מודעת לזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נצטרך לחדד את הפיקוח על הנגשת המידע.

יפעת שאשא ביטון: זו סוגיה שנצטרך לטפל בה.

<חיה הראל: כן, אוקיי.

<חיה הראל: למה התייחסתי למנהל בית החולים?

<חיה הראל: משום ששאלה אותי יושבת הראש איך זה נעשה.

<חיה הראל: חלק מהעשייה זה המפגש עם מנהל בית החולים, שמדבר גם על הנגשת מידע להורים.

<חיה הראל: כן.

<שחר בר חן: חשוב ואני רוצה לציין שאנחנו גם רואים עלייה במספר הפניות בכל חודש, ואני מקבלת לא פעם לאחרונה, כבר די הרבה זמן, פניות וטלפון ישיר ממנהלות המרכזים החינוכיים בבתי החולים.

יפעת שאשא ביטון: שהן בעצם מעבירות את האינפורמציה למשפחות שמבקשות.

<שחר בר חן: כן, הן אומרות עומד לצאת ילד, ונותנות את ה - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, צריך באמת לחדד את הנושא של הנגשת המידע.

<ד"ת: סליחה, אם אפשר.

יפעת שאשא ביטון: מי אדוני?

<ד"ת: אני ד"ת, אבא של ילד.

<ד"ת: הבן שלי היה מאושפז שלוש שנים ומחצה בבית החולים שיבא תל השומר, בית חולים מכובד, בעל שם.

<ד"ת: מעולם לא ידענו על השירות הזה, הם עוד לא היו אז.

<ד"ת: שמענו את זה - - -

יפעת שאשא ביטון: הם עוד לא היו אז.

יפעת שאשא ביטון: זה לפני שלוש וחצי שנים, חשוב שזה יירשם.

<ד"ת: לא היו אז.

<ד"ת: ועד עצם היום הזה, אנחנו שמענו את זה מקליינט שלי, מפציינט של אשתי, שהוא מורה היה בארגון הקודם - - -

יפעת שאשא ביטון: לא קיבלתם במשך שלוש שנים שירות?

<ד"ת: שום דבר.

<ל"ת: 10 שנים לא קיבלנו מידע.

<ד"ת: כלום.

<ד"ת: עד עצם היום הזה אנחנו בשיחות עם הגברת אברמזון.

<ד"ת: שום מידע מה הזכויות שלי.

<ד"ת: אני הכל מלקט מהאינטרנט.

<ד"ת: זה המצב.

<ד"ת: ברוך השם הבן שלי לא מאושפז היום.

יפעת שאשא ביטון: רגע, לא, זה שאתה אומר שאתה מלקט מהאינטרנט, מאיפה?

יפעת שאשא ביטון: מאתר משרד החינוך?

<ד"ת: לא.

<ד"ת: מקבוצות ווטסאפ, מקבוצות פייסבוק, מכל מיני מקומות.

<ד"ת: לא מ"קדימה מדע", לא קיבלתי עד עצם היום הזה.

יפעת שאשא ביטון: טוב, אתה מדבר על 10 שנים אחורה גם, אתה לא מציג את זה.

יפעת שאשא ביטון: בואו לא נשים אצבע.

<ד"ת: לא, לא, לא, גם היום.

<ד"ת: נכון, נכון, סליחה - - -

יפעת שאשא ביטון: 10 שנים - - -

<ד"ת: אני אומר נכון להיום, לדקה הזאת שאני מדבר, לא קיבלתי לא מהקבלן שנותן את השירות, שום דף, כמו שכל קבלן נותן לך מה אתה אמור לקבל - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל הגוף המפעיל לא יכול לפנות כי הוא לא יכול להכיר אתכם, אלא אם כן אתם פונים.

<ד"ת: דבר ראשון מה הזכויות שלי, מה אני אמור לקבל.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בסדר, אני רוצה רגע לעשות סדר.

יפעת שאשא ביטון: באמת, אני בכוונה עושה סדר בדיון.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, אני אומר ביושר, קיבלתי לא מעט פניות.

יפעת שאשא ביטון: בדקתי כל פנייה בפינצטה.

יפעת שאשא ביטון: כל פנייה לגופו של ילד וילדה, בדקתי.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת גם על חלק מהנוכחים פה בדיוק כמה שעות קיבלו, מי לימד אותם, מה היו ההשגות, איפה התסכול, הכל, הכל, הכל.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

<ד"ת: רק הערה שהמידע יהיה יותר נגיש.

יפעת שאשא ביטון: חשובה ההערה, אבל חשוב לי גם שאנחנו נדייק את הדברים אם אנחנו באמת רוצים לטפל בהם ולא לפעול מהבטן.

<ד"ת: כן, נכון, זו הערה מכיוון בונה, שיהיה דף זכויות שכל הורה יכול לגשת ולהבין, כמו בכל דבר.

יפעת שאשא ביטון: מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: מסכימה.

<ד"ת: לא מנהל בית החולים - - -

יפעת שאשא ביטון: אני הבנתי, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: בואו רגע נשים נקודה.

<ד"ת: מנהל בית החולים עסוק ותפוס.

<ד"ת: אנחנו היינו בטיפול נמרץ.

<ד"ת: אין לו זמן לזה.

יפעת שאשא ביטון: שים נקודה.

יפעת שאשא ביטון: חברים, בואו נשים נקודה.

<ד"ת: אין להם כוח אדם לזה.

יפעת שאשא ביטון: אתה לא תקבל רשות דיבור אחר כך, חבל.

יפעת שאשא ביטון: אתה לוקח על חשבון הזמן שלך.

<ד"ת: סליחה.

יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה שמה נקודה כי חשוב מאד לחדד את הנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נטפל בנושא של הנגשת המידע, נחשוב ביחד איך אנחנו עושים את זה יעיל יותר, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: זו נקודה אחת.

יפעת שאשא ביטון: הדבר השני, חשוב לדעת שהגוף המפעיל, ולא משנה מי הוא, גם לא טללים לצורך העניין לפני כן, אתה מדבר גם לפני 10 שנים ו-3 שנים וגם לא "קדימה מדע" - לא יכולים לדעת על "קיומכם" אלא אם כן נערכת פנייה ולכן מאד חשוב שאנחנו נדע להנגיש את המידע להורים, כדי שההורים יוכלו לבצע את הפנייה וזה בעצם ההליך המקובל.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רחלי.

<רחלי אברמזון: אני רוצה לחדד בבקשה.

<רחלי אברמזון: קודם כל כל המידע, אז אני לא יודעת על פייסבוק או לא פייסבוק, אבל כל המידע נמצא באתר המשרד, באתר האגף לחינוך מיוחד, כך שכל מי שמבקש ושואל את השאלה איפה אני יכול למצוא את המידע הזה, אז זה ברור - - -

<ע"ע: איך הוא ידע שיש מידע כזה?

<ע"ע: איך הוא ידע?

<קריאה: הוא גם מידע חלקי.

<ע"ע: הורה שהילד שלו חולה חושב על זה שמשרד החינוך - - -

<רחלי אברמזון: הדבר הנוסף - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, רגע, בואו חברים, שנייה רחלי, ברשותך.

יפעת שאשא ביטון: השאלה של איך הוא ידע איפה לחפש את המידע, אז בואו רגע נשים את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: חלילה קורה משהו - - -

מיכל רוזין: לא כולם נמצאים באינטרנט ומחפשים - - -

יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע.

יפעת שאשא ביטון: מיכל, אבל גם אף אחד לא יכול לדעת שפלוני אלמוני עכשיו בתוך בית ספר, נמצא בסיטואציה כזו או אחרת, אלא אם - - -

מיכל רוזין: המורים יודעים, המנהלת יודעת, היועצת יודעת, בתי החולים יודעים.

מיכל רוזין: יודעים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, יפה.

יפעת שאשא ביטון: מיכל, שנייה רגע.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אני רוצה להשלים משפט.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על הנושא של הנגשת מידע, סגרנו את הנקודה הזאת מקודם.

יפעת שאשא ביטון: Once בית ספר יודע שילד נמצא במצב של מחלה, הוא צריך להנגיש להורים את המידע.

יפעת שאשא ביטון: הילד מגיע לבית חולים, אנחנו נקפיד שבבתי החולים זה יהיה נגיש יותר.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה, סגרנו את זה.

יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף, בואו, גם הורים, אנחנו אנשים גדולים, אנחנו נמצאים בסיטואציה מסוימת, קרה ולא הגיע אלינו המידע, אנחנו לא מרימים ידיים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים לפנות, יש משרד חינוך, יש מורים.

יפעת שאשא ביטון: יש מורים לילדים האלה, יש מנהלת בית ספר, יש מוסד חינוכי.

יפעת שאשא ביטון: יש את משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אז לא כולם באינטרנט, אבל בואו גם אנחנו ניקח אחריות ואתם יודעים מה, ולו בשביל להגיד חברים, אנחנו נמצאים בסיטואציה הזו כבר X זמן, אף אחד לא פנה אלינו, המוסד החינוכי צריך לתת את הדעת.

יפעת שאשא ביטון: אז אני חושבת ששיתוף הפעולה הוא מאד חשוב ואני מסכימה – אני חוזרת לנקודת הפתיחה – אני מסכימה שאנחנו צריכים להיות יותר ערניים כמערכת ולהנגיש את המידע עוד לפני שההורה נכנס למצוקה הזו, אבל בסופו של דבר אפשר לקיים גם את הדיאלוג הזה.

<פנחס נגל: אפשר להעיר איזו הערה קצרה בדיוק בנושא הזה?

יפעת שאשא ביטון: מי אדוני?

יפעת שאשא ביטון: שם.

<פנחס נגל: אני מורה לשעבר, המפוטר הראשון של "קדימה מדע".

<פנחס נגל: נגל פנחס, אני יש לי דיבור, אבל אני רוצה להעיר בנושא הזה משהו ספציפי.

<פנחס נגל: אני עובד 9 שנים עם ילדים חולים ומדברים על חוזר מנכ"ל.

<פנחס נגל: חוזר מנכ"ל בדרך כלל, מנהלת לא מסוגלת בכלל לקרוא.

<פנחס נגל: בדרך כלל זו חוברת כבדה או חומר - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מוחה על ההערה הזו, כי חוזרי המנכ"ל נועדו כדי שיקראו אותם ואני מוחה על כך שמנהלת, עם כל הכבוד לך, לא מסוגלת לקרוא חוזר מנכ"ל.

יפעת שאשא ביטון: אוי ואבוי אם הם לא קוראים את זה.

<פנחס נגל: לא, לא, זה לא שהיא-.

<פנחס נגל: תתני לי לסיים ואז תביני בדיוק על מה אני מדבר.

<קריאה: הם לא קוראים.

<קריאה: אין להם את הזמן לקרוא.

<פנחס נגל: בגלל העומס שיש בבתי הספר, היא מעבירה את זה לאחת הפקידות הבכירות, שתדווח לה מה יש שם הדברים החשובים.

<פנחס נגל: זה פשוט עניין פרקטי.

<פנחס נגל: הדברים האלה במשך 9 שנים, רוב המורים, רוב היועצות, פשוט מה שאמרו פה, לא יודעים על השירותים.

יפעת שאשא ביטון: הבנו את זה.

יפעת שאשא ביטון: מחדל.

<פנחס נגל: רגע, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, אני לא חוזרת אחורה.

יפעת שאשא ביטון: הבנו את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה משהו שאנחנו צריכים להתייחס אליו ולתקן אותו.

יפעת שאשא ביטון: יטופל.

יפעת שאשא ביטון: זו הנקודה הראשונה שסגרנו.

<פנחס נגל: שנייה, עוד נקודה באותו נושא.

<פנחס נגל: הדרך שטופלה על ידי הזכיין הקודם הייתה, בתחילת שנה מורים שהיו בתוך הפייפליין, ניגשו לבתי הספר שהיו באזור שלהם, בתחום האחריות שלהם ורעננו את הזיכרון ורעננו את המידע, טפסים, תכניות חדשות, כל דבר שהוא – בבית הספר.

<קריאה: אסור להם.

<פנחס נגל: בשנה האחרונה זה לא נעשה, אבל אני אומר לפני כן זאת הייתה - - -

יפעת שאשא ביטון: שמך עוד פעם.

<פנחס נגל: פיני.

יפעת שאשא ביטון: פיני, אנחנו פוגשים פה הורים ש-10 שנים לא ידעו מה הזכויות שלהם, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך לחלוטין שאנחנו חייבים לטפל בנושא הנגשת המידע.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהמשרד איתנו, מבין את המצוקה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נחשוב יצירתית איך אנחנו הופכים את זה ליעיל יותר.

יפעת שאשא ביטון: זאת נקודה ראשונה לסיכום, אני אפילו מקדימה את המאוחר.

יפעת שאשא ביטון: יטופל.

יפעת שאשא ביטון: נעשה את זה הכי טוב שאפשר.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שכשנשב פה בעוד שנה, אז אנחנו נוכל לשמוע שיש שיפור גם בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שיהיו פחות חולים.

יפעת שאשא ביטון: התייחסות נוספת של משרד החינוך, לפני שאנחנו עוברים לדוברים נוספים?

יפעת שאשא ביטון: בסדר כרגע?

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: יש לי פה את ש"ר.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<ש"ר: טוב, שומעים?

<ש"ר: אני אמא של ניצן רכבי, ניצן היא כיום בת 14, היא בכיתה ח'.

<ש"ר: היא לומדת בבית ספר לחינוך מיוחד און בצהלה.

<ש"ר: היא נולדה עם תסמונת גנטית, שעם השנים אנחנו פחות או יותר מגלים מה היא צופנת בחובה.

<ש"ר: בעיקרון - - -

יפעת שאשא ביטון: ברשותך, רק בואי נחשוף פחות פרטים, פשוט שלא יהיה לנו עניין עם הפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: בשבילך פשוט.

<ש"ר: אוקיי, אין בעיה.

<ש"ר: פשוט, בסופו של דבר היא הולכת לבית ספר של חינוך מיוחד והסכנה שנשקפת לה היא בעיקר בהידבקות במחלות ולכן היא יומיים בשבוע, בין יומיים לשלושה – מקבלת לימודים בבית ובשאר הימים היא הולכת באופן חלקי, עד השעה שתיים, לבית הספר.

<ש"ר: אני חייבת להגיד שאני הייתי מאד בחששות בשנה שעברה.

<ש"ר: פתאום אמרו לי מחליפים את טללים, אחרי שהיינו עם טללים 13 שנה או 10 שנים, מגיל 4, ואני הייתי מאד בחששות ומאד כעסתי ואמרתי למה באמצע השנה וזה לא פייר וזה לא הוגן.

<ש"ר: ואני חייבת להגיד שהמעבר מבחינתי לפחות, ואני מעידה רק על עצמי, היה יחסית חלק.

<ש"ר: אני מאד חששתי, אבל בסופו של דבר כל מה שהובטח לי התקיים, המורים שעבדו איתה, וכבר נבנה קשר והייתה היסטוריה של עבודה, נקלטו ב"קדימה מדע" בצורה חלקה, עד כמה שאני יודעת.

<ש"ר: הם התבקשו להגיע, הם עברו ראיון והתקבלו לשם בתנאי שכר דומים, עד כמה שידוע לי, אולי אפילו יותר טובים.

<ש"ר: אני לא בטוחה, אבל הם לא נפגעו.

<ש"ר: מה שבטוח זה שהם לא נפגעו והן היו מאד מרוצות.

<ש"ר: הם המשיכו לעבוד באמת בשמחה והרצף נשמר, שזה דבר שאני מאד חששתי ממנו, והשנה הזאת גם כן המשכנו עם אותן מורות וקלטנו עוד מורה, אבל הכל בסדר והמשיך ולא הייתה שום פגיעה לא רגשית ולא מבינה של הלימודים.

<ש"ר: דבר שני שקיבלנו ממש במתנה.

<ש"ר: יום אחד התקשר אלי מיטל ושאלה אותי אם אנחנו חושבים שאנחנו יכולים להיעזר במרפאה באומנות, שזה מה שלא היה תחת הטיפול של טללים עם הפרה-רפואי.

<ש"ר: אני מאד שמחתי, כי בעיקרון ניצן יושבת בבית כשהיא חוזרת, מהשעה שתיים כשהיא חוזרת מבית הספר היא בעיקרון בבית, עם אייפד, אייפד, אייפד.

<ש"ר: כמה אפשר אייפד?

<ש"ר: אז מאד שמחתי.

<ש"ר: אז עכשיו יום בשבוע מגיעה אלינו מורה של "קדימה מדע", מרפאה באומנות ועובדת איתה.

<ש"ר: זה מקסים.

<ש"ר: זהו, בעיקרון תמיד יש.

<ש"ר: אני הצלחתי ליצור קשר, תמיד חזרו אלי, כלומר אין בעיה של - - -

יפעת שאשא ביטון: ברצף במעבר בעצם מזכיין לזכיין, אתם הרגשתם איזה שהוא - - -

<ש"ר: זה לא היה נעים כי היה המון חוסר ודאות והיו חששות - - -

יפעת שאשא ביטון: לא בחוסר הוודאות.

יפעת שאשא ביטון: מבחינת הפרקטיקה, בתכלס, הילדה קיבלה בעצם את מה שנדרש באופן רציף?

<ש"ר: כן, זה היה בסדר גמור, ממש, מאד חלק.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<ש"ר: שזה היה החשש הגדול שלי.

<ש"ר: ועוד קיבלנו את המרפאה בעיסוק.

<ש"ר: מבחינת נגישות וזמינות אז אין בעיה, כלומר תמיד הצלחתי לתפוס אותם, שזה דבר שעם טללים גם תמיד היה אפשר להגיע ומאד חששתי שעם משרד החינוך וגוף גדול ו"קדימה מדע", שאין עם מי לדבר ולא חוזרים.

<ש"ר: היו מאד בסדר.

<ש"ר: אני יודעת שחוזרים אלי, חוזרים למורים אם הם צריכים משהו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

<ש"ר: רק עוד דבר.

<ש"ר: שגם אני יודעת שזה התחיל בשנה שעברה, כאשר קצת אחרי שנכנסו יצרו קשר עם בית ספר ודיברו עם היועצת, דיברו עם היועצת בעיקר והם בקשר גם עם המורים שעובדים עם הילדה.

יפעת שאשא ביטון: טוב, זה הם נדרשים כי הם מספרים פה שיש פה בעצם קשר רציף - - -

<ש"ר: כן, אני רק רוצה להגיד שזה מתקיים וזה מגיע אלי דרך בית ספר, שאמרו לי.

<ש"ר: דיברו איתנו מ"קדימה מדע" והמורים אומרים לי שיש מין רכזים אזוריים אני חושבת, שמשוחחים איתה.

<ש"ר: כלומר זה לא שהמורה הוא לבד בשטח, מנותק, אלא יש כן פידבק ויש תמיכה וקשר גם עם בית הספר וגם עם המורים של "קדימה מדע".

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה ברור.

יפעת שאשא ביטון: יש לי שאלה רק באמת שעולה מתוך הדברים ופספסתי קודם – סוגית המורים.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך בעצם מפקח, יודע מי המורים שנכנסים ומלמדים במסגרת התכנית?

יפעת שאשא ביטון: הדברים בעצם נעשים בשיתוף אתכם, יש לכם מעקב?

<רחלי אברמזון: את הגיוס מגייס "קדימה מדע".

<רחלי אברמזון: אבל יש תנאי סף של מי הם המורים ה - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, שמשרד החינוך קובע אותם?

<רחלי אברמזון: כן, הם נמצאים במכרז.

יפעת שאשא ביטון: מי קובע את תנאי השכר?

<רחלי אברמזון: גם.

<רחלי אברמזון: הם נמצאים בתוך המכרז.

יפעת שאשא ביטון: גם בתוך המכרז?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הדברים הם מאד ברורים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא ש"קדימה מדע" יכולים לשלם פחות או לעשות איזה שהוא משהו?

יפעת שאשא ביטון: הדברים הם - - -

<רחלי אברמזון: המכרז היה מכרז מפורסם ופומבי ונראה - - -

מיכל רוזין: יש פה מורים שעבדו?

יפעת שאשא ביטון: כן, תיכף אנחנו ניתן.

<ד"ת: יש לי עוד שאלה, אם אפשר.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך אתה תוכל.

<ד"ת: לא, להבהרה על הנקודה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: של מה?

יפעת שאשא ביטון: של המורים?

<ד"ת: שמשרד החינוך ייתן תשובה.

<קריאה: על השכר.

<ד"ת: לפני השכר.

<ד"ת: האם כל מורה, או יש איזו שהיא בדיקה מדגמית, לפחות של המורים שמתקבלים לעבודה על ידי "קדימה מדע", האם הם נבדקו על ידי משרד החינוך, כמו מורה בבית ספר, שהוא בא, מציע את מועמדתו לעבוד בבית ספר - - -

מיכל רוזין: קוראים לזה הפרטה.

<ד"ת: אוקיי.

מיכל רוזין: בוקר טוב.

מיכל רוזין: ישראל 2016.

יפעת שאשא ביטון: לא, זה לא קשור להפרטה.

מיכל רוזין: זו הפרטה.

מיכל רוזין: הם הפריטו את האחריות על המורים ל"קדימה מדע".

מיכל רוזין: זה לא - - -

<ד"ת: אני אביא עוד מעט כמה דוגמאות - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, שנייה.

<ד"ת: זו השאלה.

<ד"ת: שמשרד החינוך ייתן תשובה על זה בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: שנייה.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, שוב, אני שאלתי את השאלה הזו מקודם, אני אחזור עליה שוב.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך מודע למצבת המורים שמלמדים ב"קדימה מדע".

יפעת שאשא ביטון: מודע.

יפעת שאשא ביטון: יודע.

יפעת שאשא ביטון: אומרים במשרד החינוך יש תנאי סף.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שהם לא יכולים לקבל פחות מזה, הם יכולים לקבל רק יותר מזה.

<ד"ת: אבל הם בודקים את זה שהם מקיימים את זה?

יפעת שאשא ביטון: יש פיקוח על המורים שנכנסים?

<ש"נ: זה מחלק מ - - -

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אני שואלת את משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: את יושבת במשרד החינוך, גברתי?

יפעת שאשא ביטון: לא, פשוט שאני אדע, כי כשאני שואלת את משרד החינוך ואת עונה, אז האם את יושבת שם?

<ש"נ: קיבלנו מורים או ללא תעודת הוראה או שזה מורה להתעמלות שלימד או כל מיני.

<ד"ת: נגיע לזה, עזבי.

<ש"נ: סליחה, אני לא אפריע, אתה צודק.

<ד"ת: אל תקלקלי.

<ד"ת: את יכולה להגיד.

<ד"ת: אני לא סתם שואל את השאלה.

יפעת שאשא ביטון: אז אני שואלת ומחדדת שוב, יש לכם בקרה על המורים שנכנסים לשם?

<חיה הראל: זה חלק מישיבות הסטאטוס שלנו.

<ד"ת: אוקיי, בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: ש"נ.

<ש"נ: שלום, תודה.

יפעת שאשא ביטון: אה, שחשבנו לרגע שהיא משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: קדימה.

<ש"נ: אני לא משרד החינוך ותודה לאל שאני לא משרד החינוך, למרות שיש לי תעודת הוראה, אבל אני מאד שמחה שלא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נחסוך את ההערה הזו מהפרוטוקול, בבקשה.

<ש"נ: הייתי חייבת להגיד אותה.

<ש"נ: טוב, קודם כל אני רוצה רק להוסיף נקודה אחת חשובה בנושא של הנגשת מידע.

<ש"נ: החוסר בהנגשה של מידע, העובדה שיצא חוזר מנכ"ל, העובדה שיצאה חוברת הנחיות של 40 עמודים, לא אומר שהמידע מונגש.

<ש"נ: כשאני מדברת על זה שהמידע בעצם לא מונגש מספיק, זה אומר שתלמידים שניגשו-.

<ש"נ: ילדים חולים, סליחה, ילדים חולים שהגיעו – סליחה, אני פשוט מתרגשת.

<ש"נ: אני מצטערת.

<ש"נ: ילדים שחלו ובית הספר פנה וביקש את הסיוע עבורם, או מורה שהרים טלפון לחברה, כי הרבה פעמים זה מה שקרה, כי בית הספר, כשאתה חולה שלוש-ארבע-חמש שנים, הרבה פעמים יש נתק לצערי מבית הספר וזה לא שיש חיבור גם כשהילד חולה ונמצא כל הזמן בבית.

<ש"נ: אני אומרת ממקום אישי, לא באים הרבה פעמים, ואני לא מכלילה.

<ש"נ: זאת אומרת יש בתי ספר שהם מדהימים, יש עדיין בתי ספר שלא דואגים לחיבור עם הילד, לא דואגים לזה שירימו טלפון, שיבואו יבקרו, שיביאו חומרים.

<ש"נ: זאת אומרת אם אתה כהורה לא מרים טלפון וכל הזמן מבקש ומנדנד ומציק ליועצת ומציק לכולם, אתה לא מקבל את זה.

<ש"נ: אחד מהדברים זה שפנתה אלי משפחה, שאני לא אגיד מה הפרטים.

<ש"נ: היא אמרה שהיא מאד אובדת עצות, כי הילדה קטנה, היא מעל גיל 3 והיא מחינוך מיוחד.

<ש"נ: היא הרימה טלפון לחברה והדבר היחיד – היא שאלה אותי למי לפנות עוד, אז אמרתי לה מה זאת אומרת?

<ש"נ: אז היא אמרה לי שהחברה אמרה שמגיע 6 שעות בשבוע.

<ש"נ: אז אמרתי לה – אתם מחינוך מיוחד, תבדקי, כי מגיע לכם יותר מזה, במיוחד לאור מצבה של הילדה.

<ש"נ: עכשיו, אני לא מכלילה, כמובן, צריך לעשות תכנית וכמובן כל זה, אבל הערנו את תשומת ליבה שמאד יכולה להיות שמגיע לה יותר, וכשהיא פנתה ושאלה שוב בחברה, אז אמרו לה אוי נכון, את צודקת.

<ש"נ: עכשיו, כמה עוד כאלה שיודעים שקיבלו רק שירות חלקי ולא אמרו להם?

<ש"נ: יש המון כאלה.

<ש"נ: עוד פעם, אני לא מכלילה, יש נכון כאלה שגם קיבלו - - -

יפעת שאשא ביטון: בואי נדבר עליך.

יפעת שאשא ביטון: את עשית מחקר, את יודעת שיש עוד המון כאלה?

יפעת שאשא ביטון: כאילו באמת, לא.

יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה שואלת את הדברים - - -

<ש"נ: כן, כן, כן.

מיכל רוזין: הם בתוך ההורים, הם מקבלים - - -

יפעת שאשא ביטון: כי אני בפניות שקיבלתי ובדקתי, ובדקתי מול משרד החינוך, לפחות כל הפניות שאת הפנית אלי, כולל הפניה האישית שלך, לא רק שקיבלתם מה שצריך, יש גם הרבה מקומות שהם קיבלו יותר ממה שצריך, כי הם מאד לחצו והיה תסכול והם מאד - - -

<ע"ע: קיבלו כי הם שמעו מש' שהם צריכים לקבל.

יפעת שאשא ביטון: שנייה, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: אמא גאה, גם אני גאה בך, אבל בואי רגע, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שאנחנו בדקנו - - -

<ש"נ: אחרי שאנחנו בדקנו, קיבלנו, נכון.

מיכל רוזין: כן, אבל השאלה היא אם הם קיבלו מלכתחילה או רק אחרי דרישה של ההורים, ובזכות זה שההורים מדברים ביניהם, הם מגלים מה צריך לקבל, וזה לא צריך להיות ככה.

יפעת שאשא ביטון: לא, יש פה תיעוד, לפחות גם על המקרה של ש', שאגב כבר לא מטופלת, כבר לא זכאית בכלל לטיפול של "קדימה מדע".

<ש"נ: אני כן זכאית, אבל לא של "קדימה מדע".

<ש"נ: הילד שלי הוא ילד חולה, הוא הגיע - - -

יפעת שאשא ביטון: את זכאית למשהו של משרד החינוך, נכון?

<ש"נ: רגע, אז חשוב לי פה באמת לספר.

<ש"נ: הבן שלי הוא מאד מאד חולה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, כי אני רוצה שנדייק את הדברים, שבסוף נצא מפה קצת יותר מסודרים.

<ש"נ: אני מדייקת.

<ש"נ: אני מאד רוצה.

<ש"נ: אני מאד רוצה, זאת הסיבה שאני כאן.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, קדימה.

<ש"נ: הבן שלי מגיע פחות מ-50% והיו גם שנים שהוא לא הגיע בכלל ב-10 השנים האחרונות, גם גידול במוח, עם אפילפסיה, עם לקות שמיעה וראייה.

<ש"נ: מצבו לא השתנה עד היום.

<ש"נ: זאת אומרת עד היום הוא חולה, עד היום אנחנו עם טיפול כימותרפי, עד היום עם תרופות לאפילפסיה, עד היום הילד במצב שהוא עם טיפול יום יומי בבית - - -

יפעת שאשא ביטון: מה השתנה?

יפעת שאשא ביטון: שהוא בעצם נוכח יותר בבית הספר, נכון?

<ש"נ: הוא מגיע פחות מ-50% לבית הספר.

<ש"נ: זאת אומרת שהזכאות עדיין קיימת.

<ש"נ: זה אומר שעדיין הקשיים שם, זה אומר שהוא עדיין ילד חולה, הוא מתאשפז, הוא מגיע לביקורות בתדירות מאד מאד גבוהה.

<ש"נ: זאת אומרת אני לא יודעת מה סיפרו לך, אני אומרת לך מה האמת.

<ש"נ: ובתוך כל המערבולת הזאת, חצי שנה בעצם הציעו מורים שלא התאימו לילד ואני - - -

יפעת שאשא ביטון: מי החליט שהם לא מתאימים לילד?

<ש"נ: בדיקה שלנו יחד עם בדיקה של בית הספר, יחד עם זה שיש לו תכנית, שלפי התכנית אתה אמור לקבל משהו מסוים.

<ש"נ: זה לא התאים והיו מורים גם שכשאתה בא ואתה שואל, אוקיי, הילד שלי צריך למקצועות אחד, שניים, שלושה, מה אתה מלמד?

<ש"נ: אז הוא אומר אני מלמד רק מתמטיקה, אבל אני יכול לעזור לו בעוד מקצועות.

<ש"נ: אז אמרתי לו סליחה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אתם קיבלתם בעצם מורה למתמטיקה ומורה למקצועות אחרים.

יפעת שאשא ביטון: את בעצם דרשת שיהיה מורה לכל המקצועות ביחד.

<ש"נ: לא.

<ש"נ: אז רגע, אני רוצה שנייה להסביר.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שכתוב בפנייה שלך.

יפעת שאשא ביטון: את כתבת את זה.

<ש"נ: רגע, שנייה.

<ש"נ: רגע.

<קריאה: זו התשובה של משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: זה היא כתבה.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לי להדגיש כי הותוו 12 מורים שונים במקצועות לימוד שונים.

יפעת שאשא ביטון: זו פניה שלה.

<ש"נ: רגע, בסדר, שנייה.

<ש"נ: יש תכנית שבנו את זה עבור הילד.

<ש"נ: זו תכנית שעבדו איתה במשך 10 שנים.

<ש"נ: זו תכנית שבמשך 10 שנים הילד הצליח להתקדם בזכות זה שליוותה אותו דמות אחת, כשבעצם חוץ מהדמות הזאת, היו פה ושם, כשקיבלנו שעות חולים אז היה בבית הספר עוד אחד שלימד ועוד אחד, אבל זה אנשים שהכירו אותו.

<ש"נ: אלה לא דמויות חדשות, כי יש פה מורכבות שתבוא ותסביר למורה מה זה לקות שמיעה, מה זה לקות ראיה, מה זה אפילפסיה מאד מאד קשה שצריך לתת עזרה יום יומית.

<ש"נ: להסביר מה זה אומר שהילד קשה לו לקרוא, מה זה אומר שצריך לעבוד איתו בצורה מסוימת.

<ש"נ: העבודה היא מאד מאד קשה וככל שיש ריבוי של מטפלים, וזה משהו שגם הבאנו דרך אגב גם אישור רפואי, גם אישור מהפסיכולוג - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אתם רוצים אנשי מקצוע.

יפעת שאשא ביטון: מצד אחד הצעקה שאני שומעת, ואני בכוונה מחדדת את זה, כי מצד אחד הצעה שאני שמעתי מכם, ההורים, עזבו רגע משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אני מנתקת רגע את הגוף המפעיל.

יפעת שאשא ביטון: מכם, ההורים.

יפעת שאשא ביטון: מצד אחד הזעקה ששמעתי את זה – הי, סליחה, אנחנו רוצים אנשי מקצוע ומורים שהם מוכשרים ללמד את המקצוע הזה והזה והכל, ומצד שני אני שומעת טענות על ריבוי של מורים.

יפעת שאשא ביטון: הרי אנחנו יודעים שגם בתוך המערכת, אגב, גם היום בחינוך היסודי אפילו, אנחנו מדברים על פרופסיונליזציה של ההוראה, כך שמגיעים ומלמדים, במיוחד אם זה מתמטיקה ואנגלית, מורים שהם מוכשרים למקצוע.

יפעת שאשא ביטון: אז זה קצת יושב בסתירה.

<ש"נ: אני מסכימה.

<ש"נ: אני ממש מסכימה איתך והיינו מוכנים מאד להתפשר.

<ש"נ: הבעיה היא, והייתה פה בעיה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, לא צריך להתפשר, אתם צריכים לקבל את מה שמגיע לכם.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מרשה לכם להתפשר, אבל בואי רק - - -

<ש"נ: זהו, אז מה שאמרתי אוקיי, אז אנחנו מוכנים שיהיו שניים או אפילו שלושה מורים, אבל סליחה, כשמגיע מורה ואומר לי אני יכול לעזור לו ללמד בסבבה גם היסטוריה, תנ"ך ולשון ואני שואלת אותו – לימדת פעם?

<ש"נ: אז הוא אומר לא, אבל יש חומר, נקרא, נלמד בעל פה ביחד.

<ש"נ: עכשיו, תשובה כזאת לא מקובלת עלי כשהילד ניגש לבגרויות.

יפעת שאשא ביטון: המורה לא נמצא פה, אז אני לא יכולה לשפוט את האמירה הזאת, וזה גם קצת שונה ממה שאת כותבת פה.

<ש"נ: אני גם לא אמרתי את שם המורה, אז זה בסדר.

<ש"נ: זה גם יותר ממורה אחד ששמעתי פחות או יותר אותם דברים, מלמד את הילד לעבוד בעל פה.

<ש"נ: עכשיו, אתה לא יכול, זה ילד שניגש לבגרות וזה ילד עם קשיים שהם בלי קשר, עם לקויות למידה, עם בעיות, עם מחלה, עם בעיות רגשיות, עם - - -

יפעת שאשא ביטון: ש', את ביקשת מורה אחד לכל המקצועות.

יפעת שאשא ביטון: זה גם מה שאת כתבת.

<ש"נ: נכון, אבל מאז שכתבנו - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל מי שרוצה מורה אחד לכל המקצועות שלא לימד, ולמרות שלא בדיוק עמדו בדרישה הזו, כי התעקשו שלפחות במתמטיקה יהיה מורה מקצועי, אז מן הסתם זה כאילו מורה שאמור לחלוש על הכל.

<ש"נ: תראי, יש תכנית - - -

יפעת שאשא ביטון: צריך לבוא עם תארים של הוראה ו - - -

<ש"נ: נבנתה לו תכנית ועל פי התכנית הזאת הגיעו הדרישות.

<ש"נ: עכשיו, התכנית הזאת בעצם ישבה במקומות שהיא הייתה צריכה לשבת, אם זה בבית הספר ואם זה בעבודה מול משרד החינוך.

<ש"נ: והם ידעו מה הילד הזה צריך, מה הקשיים שלו עם אנשי המקצוע שעבדו איתנו בחוץ, שזה אומר פסיכולוג רפואי שעבד איתו, זה אומר אנשי מקצוע שמלווים אותנו כבר 10 שנים עם פגיעה מוחית מצד אחד; מצד שני עם יכולות, שעובדה שהוא כבר עשה חצי מהבגרויות.

<ש"נ: זה אומר שעובדה שברגע שהשנה הוא קיבל את מה שהוא היה צריך - - -

יפעת שאשא ביטון: אז השנה הוא קיבל את מה שהוא צריך?

<ש"נ: אבל ממשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: את מרוצה ממה שקרה השנה?

<ש"נ: מאד.

<ש"נ: קודם כל מסיבה ראשונה שהמורה אין לה את ה - - -

יפעת שאשא ביטון: קודם כל אני שמחה, כי אני כל הזמן הייתי בתחושה שיש מרמור בזה.

<ש"נ: הכי שמחה שבעולם, באמת.

<ש"נ: קודם כל המורה, אין לה את הדאגה הזאת של הפרנסה, זה אומר אני מורה קבלן, אני לא מקבל, אני כן מקבל, אני שייך פה, אני צריכה להרים טלפון.

<ש"נ: יש לה כל חודש משכורת ממשרד החינוך.

<ש"נ: זה משהו שהוא משמעותי לעומת מורה קבלן.

<ש"נ: זה אומר שאתה מגיע עם חיוך על הפרצוף - - -

יפעת שאשא ביטון: טוב, אבל זה לא רלבנטי לסיפור הזה, כי המורים ששייכים - - -

מיכל רוזין: זה מאד רלבנטי.

יפעת שאשא ביטון: לא, זה לא רלבנטי, אני אסביר לך למה, מיכל.

מיכל רוזין: זה מאד רלבנטי.

מיכל רוזין: את יכולה להסביר לי, אבל ההפרטה של מערכת החינוך - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא עניין של הפרטה.

יפעת שאשא ביטון: גם אם מערכת החינוך הייתה, הרי אנחנו לא - - - הילדים עולים - - -

מיכל רוזין: לא - - -

יפעת שאשא ביטון: זה ניתן שירות פר הצורך שעולה בשטח.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים - - -

מיכל רוזין: כן, אבל השירות לא ניתן על ידי משרד החינוך, סליחה.

מיכל רוזין: את יכולה לחשוב את עמדתך וזה בסדר.

מיכל רוזין: לי יש עמדה לגבי מערכת החינוך וכל שאר השירותים החברתיים, גם רווחה ואחרים.

מיכל רוזין: אנחנו מפריטים את השירותים האלה לחברות פרטיות.

מיכל רוזין: יש פיקוח של המשרד, העובדים הם לא עובדי משרד החינוך, זה לא כמו מורה שקמה בבוקר ומגיעה לבית הספר ויש לה משכורת והיא עובדת של משרד החינוך והיא מאוגדת תחת ארגון המורים או הסתדרות המורים.

מיכל רוזין: סליחה, זה לא אותו דבר.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אי אפשר שזה יהיה - - -

מיכל רוזין: זה שזה המצב ואנחנו לא יכולים כרגע לטפל בזה עכשיו, נכון.

מיכל רוזין: זה הנתונים, אבל אי אפשר להגיד זה לא חשוב וזה לא רלבנטי.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני אגיד שזה לא רלבנטי - - -

מיכל רוזין: זה מאד רלבנטי גם לשיח שלנו.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, לא, סליחה, זה מאד - - -

מיכל רוזין: זה לא עובדים קבועים, זה עובדים שמתחלפים.

מיכל רוזין: הם לוקחים מורים והם יכולים לעזוב אותם אחרי חודש.

מיכל רוזין: זה לא מערכת החינוך שהיא מערכת קבועה, היא מערכת מסודרת.

מיכל רוזין: מורה שנכנס עובר את כל ההשתלמויות, עובר את כל התמיכה.

מיכל רוזין: יש לו בית ספר שתומך, יש לו מערכות.

מיכל רוזין: באמת, חברה, בואו לא נשים את זה בצד.

מיכל רוזין: זה לא טענה אליכם, זה טענה למדינה ולאיך שהדברים מתנהלים, מה לעשות?

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מיכל רוזין, סליחה, עם כל הכבוד, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר את הדברים - - -

<קריאה: הם גוף עסקי, זו הבעיה.

<קריאה: שהכנסת תשנה את זה.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, חברים - - -

מיכל רוזין: אני מסכימה איתך, אני נלחמת על זה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מיכל בירן - - -

מיכל רוזין: בירן אני לא.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, רוזין.

<ש"נ: נורא חשוב לי לסיים ולומר - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, חשוב לי לציין, אז סליחה ברשותכם, עם כל הבלגן, חשוב לי גם לשים את הדברים על השולחן.

יפעת שאשא ביטון: באמת, כמי שבאה מהמערכת וליבי עם המורים וחשוב לי שכולם יהיו חלק ממערכת ואני נגד התופעה של מורה קבלן, הכל בסדר והכל נכון.

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו גם צריכים ללמוד לשים את הדברים במקום שלהם והלוואי שהמציאות הייתה אחרת.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך - - -

מיכל רוזין: אבל אי אפשר להגיד שזה מנותק.

יפעת שאשא ביטון: שנייה.

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד למה במקרה הזה.

יפעת שאשא ביטון: המערכת כך או כך לא הייתה מעסיקה מורים או הייתה יכולה להעסיק מורים בצורה מוגבלת כי אנחנו לא יודעים את היקף הילדים החולים, אנחנו מדברים על אזורים שונים בארץ, אנחנו מדברים על העסקות שונות.

יפעת שאשא ביטון: את לא יכולה להעסיק מורה ושנייה, אל תסמני עם הראש, אני מכירה קצת את המצוקות.

יפעת שאשא ביטון: תאמיני לי, מהרגע הראשון שנכנסתי לכנסת והגיע הסיפור הזה, אני נכנסתי בקרביים שלו.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון לגבי הסיפור הזה, זה נכון גם לגבי מקרים אחרים בתוך המערכת, שכולם צועקים – מורי קבלן, מורי קבלן בתוך חדרי המורים ובסוף אנחנו מגלים שזה מורים של קרן קרב או כל מיני מורים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לשים את הדברים על השולחן וללמוד ולהכיר את המערכת.

יפעת שאשא ביטון: במקרה של ש', אני באמת חוזרת ושואלת – את מרוצה ממה שקורה היום?

יפעת שאשא ביטון: כי אני מנסה להבין מאיפה היה התסכול מתוך מה שאת שלחת לי.

<ש"נ: הבנתי.

<ש"נ: מהעובדה שבעצם חצי שנה שלחתי מכתבים, נפגשתי עם משרד החינוך, עם הסמנכ"ל אריה לוי ועם הגברת רחל אברמזון ועם חיה הראל, וישבנו ואמרנו אוקיי, בואו נחשוב רגע על פתרון יצירתי, כי בסך הכל הילד הזה רוצה ללמוד.

<ש"נ: וברגע שהוא לא לומד הוא גם ככה מנותק מהחיים הרגילים.

יפעת שאשא ביטון: מה הפתרון היצירתי?

יפעת שאשא ביטון: אתם קיבלתם בעצם לצורך העניין עוד לפני שעברתם למשרד החינוך, אתם הייתם זכאים בתקופת טללים, אנחנו מדברים על תקופה ממושכת שאתם מקבלים סיוע, נכון?

יפעת שאשא ביטון: אתם בעצם קיבלתם X שעות.

יפעת שאשא ביטון: במקרה שלכם זה 40 שעות, המשכתם לקבל אותן - - -

<ש"נ: 40 שעות?

<ש"נ: ממש לא.

<ש"נ: אז קיבלנו 8 שעות.

יפעת שאשא ביטון: לכמה אתם הייתם זכאים?

<ש"נ: 8 שעות.

<ש"נ: זה שהיום ת' מקבל יותר, זה בגלל שמשרד החינוך השכיל להבין שהילד שלי צריך לקבל יותר ובגלל שהוא זקוק ליותר, לא בגלל שהוא קיבל 8 שעות.

<ש"נ: מעולם לא קיבלנו יותר.

יפעת שאשא ביטון: אתם קיבלתם 8 שעות בעבר ו-8 שעות גם - - -

<ש"נ: היום אנחנו מקבלים 30 שעות ועוד 10 שעות שעות חולים.

יפעת שאשא ביטון: אתם מקבלים 40 שעות ממשרד החינוך.

<ש"נ: אנחנו מקבלים 40 שעות, אבל את מבינה כמה מתחים, כמה לחץ, כמה מכתבים, כמה כעס, כמה תסכול בשביל להגיע לעובדה שהוא יקבל את מה שהוא צריך לקבל.

<ש"נ: הוא צריך.

<ש"נ: אף אחד לא יתנצל על זה שהוא ילד חולה.

<ש"נ: וכל השנים, גם באמת חשוב לי להעיד, כל השנים האלה היה צריך להילחם כדי שיתנו לו את מה שצריך, כדי שיבנו לו תכנית.

<ש"נ: גם ביסודי.

<ש"נ: אומרים לי רגע, הוא צריך תכנית?

<ש"נ: אבל הוא רוב הזמן גם ככה לא נמצא.

<ש"נ: ובכיתה ז' - - -

יפעת שאשא ביטון: כשזה היה מתי?

יפעת שאשא ביטון: היום באיזה כיתה?

<ש"נ: היום הוא בי"ב.

<ש"נ: אני מדברת על תקופת היסודי.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<ש"נ: ואחר כך כשהיינו בחטיבה אז אחת המפקחות, לא משנה מי, אמרה לי אולי תשאירי אותו בית וזהו, למה את מתעקשת שהוא ילמד?

<ש"נ: ואמרתי רגע, סליחה, אם הוא ילד חולה אסור לו ללמוד?

<ש"נ: אני אשאיר אותו בבית?

יפעת שאשא ביטון: הוא חייב לקבל את השירות, אין פה שאלה, אני לגמרי מסכימה איתך.

<ש"נ: רק דבר אחד שעדיין חסר וזה קלינאי תקשורת, שאני עדיין מחכה שמשרד החינוך יספק.

<ש"נ: מעבר לזה, הוא מקבל כרגע את מה שצריך.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, משרד החינוך מודע לצורך במקרה הספציפי הזה?

<חיה הראל: אנחנו מודעים לצורך, אנחנו גם מודעים להליך.

<חיה הראל: אם לדייק את הדברים, מנהל בית הספר צריך להגיש את הבקשה עם כל המסמכים הרפואיים.

<חיה הראל: לא הוגשו מסמכים רפואיים, אין - - -

<ש"נ: לגבי קלינאי תקשורת.

<חיה הראל: לא הוגשו ואין לנו המלצה - - -

<ש"נ: הוא לא יודע שהוא צריך להגיש אבל, את לא אמרת לו.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, סליחה, מה זה השיח הזה?

<ש"נ: אבל אף אחד לא אמר לו.

יפעת שאשא ביטון: שנייה, יש פה נהלים וכללים.

<חיה הראל: מנהל בית הספר, ואני לא מדברת על המקרה הזה, אבל את יכולה להקיש ממנו גם אליו.

יפעת שאשא ביטון: צריך לוודא שמנהלי בתי הספר יידעו בדיוק איך להתנהל במצבים כאלה.

<חיה הראל: מנהל בית הספר צריך להגיש בקשה לשעות חולים, בליווי - - -

<ש"נ: זה לא שעות חולים, זה קלינאי תקשורת.

<חיה הראל: לשעות חולים בליווי - - -

<ש"נ: זה קלינאי תקשורת - - -

יפעת שאשא ביטון: ש', ברשותך.

יפעת שאשא ביטון: היא מסבירה פה את הנוהל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לוודא אחר כך שהנהלים האלה נאכפים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה מה הבעיה.

יפעת שאשא ביטון: אם מישהו כשל פה, אנחנו צריכים לוודא שפעם הבאה לא יהיו כשלים.

יפעת שאשא ביטון: אז אני לא מבינה על מה הוויכוח.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<חיה הראל: מנהל בית הספר צריך להעביר את הבקשה לשעות עם תכנית התמיכה לילד, יחד עם מסמכים רפואיים.

<חיה הראל: המסמך הראשון שהוא צריך להעביר זה ההמלצות הרפואיות של הצוות הרפואי שקובע מה הילד צריך.

<חיה הראל: אם מוגש מסמך כזה, אנחנו שוקלים אותו ואנחנו מתאימים את הטיפול המתאים.

<חיה הראל: כשהוא לא מוגש, אי אפשר לבנות את התכנית.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אז אני כתבתי את זה כאן להמלצות.

יפעת שאשא ביטון: אני אחדד את זה גם עכשיו כדי שלפחות יירגעו פה הרוחות.

יפעת שאשא ביטון: צריך לחדד את כל הנהלים האלה מול מנהלי בתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: מנהלי בתי הספר חייבים לקחת אחריות על הילדים החולים שנמצאים במצבת הילדים שלהם.

יפעת שאשא ביטון: חד משמעית.

יפעת שאשא ביטון: והתפקיד שלנו, גם עכשיו אפילו, להוציא מסמך שמזכיר לכולם מה האחריות שלהם וכיצד עליהם לפעול במקרים של בקשה של שעות חולים, קלינאי תקשורת, או כל עניין אחר.

<ש"נ: ומשפט סיכום, ממש קצר, אני מבטיחה דקה.

יפעת שאשא ביטון: ממש לא דקה.

יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום כמה שניות.

<ש"נ: משפט סיכום כמה שניות, בסדר.

<ש"נ: חשוב לי באמת היה לחדד את הנושא של הנגשת המידע, מהסיבה שבחוזר המנכ"ל - - -

יפעת שאשא ביטון: כתבנו.

<ש"נ: לא, רגע, לא כתוב תוך כמה זמן יהיה צריך לקבל את הסיוע מרגע שהגישו את הבקשה.

<ש"נ: לא כתוב מה מגיע לכל ילד.

<ש"נ: הדברים האלה לא רשומים.

<ש"נ: זה לא רשום.

יפעת שאשא ביטון: קיבלנו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נטפל.

יפעת שאשא ביטון: קיבלנו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדאג שכל המידע יונגש, כולל הנתונים שאת ציינת.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה א'-ב', ואם נתחיל שם - - -

<קריאה: זה כתוב ברור במכרז.

מיכל רוזין: שאלת הבהרה למשרד החינוך.

מיכל רוזין: באיזה שפות המידע קיים באתר?

יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק מה שבאתי לשאול.

<חיה הראל: סליחה?

<חיה הראל: אני מתנצלת.

מיכל רוזין: באיזה שפות המידע קיים באתר משרד החינוך.

<חיה הראל: כרגע זה נמצא בעברית.

<חיה הראל: זה צריך להיות גם בערבית, כי אלה שתי שפות רשמיות של מדינת ישראל.

<חיה הראל: אנחנו מודעים לזה.

<חיה הראל: אנחנו פנינו לאגף הפרסומים והם צריכים לתרגם לנו את זה.

מיכל רוזין: האם "קדימה מדע" יכולים להגיד לנו לגבי דרישות או בקשות של הורים מתוך החברה הערבית?

מיכל רוזין: האם קיימות, האם הם - - -

יפעת שאשא ביטון: בכלל במגזרים השונים.

מיכל רוזין: זה בכלל במודעות, המגזרים מודעים ליכולת לבקש?

מיכל רוזין: האם יש פניות?

מיכל רוזין: מה אחוז הפניות מהחברה הערבית?

<חיה הראל: כן, יש לנו.

<חיה הראל: 36% מהילדים הם ילדים במגזר הערבי או הדרוזי.

יפעת שאשא ביטון: הם מקבלים מענים בתוך המגזר, בשפה שלהם?

<חיה הראל: בשפה שלהם, כן.

יפעת שאשא ביטון: על ידי מורים שהם בעצם מוכשרים?

<חיה הראל: מורים ומטפלים וסייעים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נשמע אותך.

<חיה הראל: 339 תלמידים.

מיכל רוזין: סליחה, יש לכם רכז אצלכם דובר ערבית?

מיכל רוזין: "קדימה מדע"?

<שחר בר חן: כן, יש לנו רכז של החברה הערבית ומתאמת של החברה הערבית.

יפעת שאשא ביטון: א"ב, בבקשה.

<א"ב: כן, בבקשה.

<א"ב: בוקר טוב לכולם, שמי א"ב.

<א"ב: רוב האנשים הנוכחים פה בשולחן מכירים את אשתי בשם, שלצערי לא יכלה להגיע היום.

<א"ב: אנחנו הורים לילד בן חמש בשם ע' שסובל מתסמונת גנטית קשה שנקראת - - -

יפעת שאשא ביטון: אל תפרט, בשביל הפרוטוקול ואנחנו גם משודרים.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

<א"ב: בסדר גמור, אין שום בעיה.

<א"ב: ע' נמצא בבית בעצם מהיום הראשון ש"קדימה מדע" התחילו.

<א"ב: אנחנו במשך שנה ישבנו בבית אחרי שהוא יצא מאיזו שהיא מסגרת שנקראת מגן הלב באשדוד, שאני לא חושב שהיא פריפריה, אבל מתנהגים אליה כאל פריפריה.

<א"ב: לא ידענו על "קדימה מדע" עד ספטמבר האחרון, עד שסוף סוף מצאנו לע' מסגרת לא באשדוד, באופקים - - -

יפעת שאשא ביטון: ואז אופקים יצרו בעצם את הקשר עם הארגון?

<א"ב: כן.

<א"ב: התחלנו את שנת הלימודים שם ואחרי כיומיים אחד המטפלים שבר לע' את הרגל ו - - -

יפעת שאשא ביטון: מה זאת אומרת?

<א"ב: בשיעור פיזיותרפיה נשברה הרגל.

<א"ב: ע' הוא עם שיתוק מוחין קשה, עם עיוורון קורטיקלי ועוד הרבה דברים שאני לא אפרט.

<א"ב: לא ידענו על "קדימה מדע".

<א"ב: אף אחד לא כיוון אותנו ל"קדימה מדע".

<א"ב: חלק מהנוכחים גם פה ממשרד החינוך מתוקשרים פה במיילים שנמצאים אצלי ביד.

<א"ב: אף אחד לא אמר לנו את זה.

<א"ב: גם הגברת - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, זה ברור.

<א"ב: לא משנה.

<א"ב: שוב פעם, איך שהאדון אמר, דרך קבוצות ופורומים באינטרנט.

<א"ב: היינו בבית החולים תל השומר, בית חולים די גדול בישראל, נכון?

<ד"ת: לא מדברים על זה בכלל.

<א"ב: שום דבר.

<ד"ת: הם לא מתעסקים בחינוך.

<א"ב: כי את הילד מהמקום לקחנו לתל השומר לגיבוס ולכל העניינים, אף אחד לא אמר לי על "קדימה מדע".

<א"ב: אף אחד.

<א"ב: והיינו שם מספיק זמן.

<א"ב: שום דבר.

<א"ב: הגענו הביתה, "קדימה מדע", פנינו לגברת טלי מימון מעיריית אשדוד, שאחראית על החינוך המיוחד, עוד פעם, שום דבר.

<א"ב: שנה שלמה ישבנו בבית.

<א"ב: כלום.

<א"ב: ב-20 בספטמבר נשברה הרגל.

יפעת שאשא ביטון: זה מחדל של בית הספר.

יפעת שאשא ביטון: זה מחדל של בית הספר.

יפעת שאשא ביטון: חד משמעית.

<קריאה: בית ספר ובית חולים ומשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: עוד לפני שאני הולכת לבית החולים, גם, לא משנה, זה מחדל של אותו מוסד חינוכי – חד משמעית.

<ע"ע: זה לא אותו מוסד חינוכי, של מי שמעביר את המידע למוסד החינוכי, כי שם הבעיה.

<ע"ע: אני אתמול דיברתי עם מנהלת, סיפור.

<א"ב: אני אתן את משפט הסיום.

<א"ב: אנחנו נמצאים במלחמה יום יומית, קיומית על הילדים שלנו.

<א"ב: ילד כמו שלי, שלא מטפלים בו, הוא לא צועד קדימה, הוא הולך אחורה, ואצל הילד שלי לצערי, אם הוא הולך אחורה, זה אסון.

<א"ב: הוא היה במערכת חינוכית באשדוד שאני, אני פעם אחת הצלתי אותו ממוות, אשתי עוד פעמיים.

<א"ב: למה?

<א"ב: שוב פעם, אנשים לא מקצועיים, וזה קשור למשרד החינוך.

<א"ב: אני כרגע פונה אליכם "קדימה מדע".

<א"ב: ב-24 בספטמבר, אחרי שהוצאנו את הילד מבית החולים, גילינו דרך הפייסבוק על "קדימה מדע".

<א"ב: גילינו.

<א"ב: אחרי שהילד היה שנה ומשהו בבית, דרך המנהלת מעלי הנגב באופקים, והמשכנו את כל הדיאלוג, תה, תה, תי, תה, תה, תה.

<א"ב: עד היום, עד היום, עד לפני שבוע לא היו אצלנו אנשים בבית.

<א"ב: גברת שחר יושבת לידך, היא מכירה את אשתי טוב מאד.

<א"ב: אני שומע את כל השיחות.

<א"ב: את אשתי זה גמר כבר כל הסיפור הזה.

<א"ב: יש לי פה רשימה של כל מיני מורות שהיו אצלנו בבית, אם תרשו לי אני אפרט איזה מורות פשוט הגיעו הביתה.

<א"ב: יש לי דקה?

יפעת שאשא ביטון: בלי שמות בבקשה.

<א"ב: בלי שמות.

<א"ב: אין שום שם של אף אחת.

<א"ב: אוקיי, הראשונה – מורה אחת אמרה שזה גדול עליה.

<א"ב: אני לא רוצה להראות פשוט, הילד שלי הוא לא מוטציה והוא לא כלום.

<א"ב: הוא ילד יפה להפליא - - -

מיכל רוזין: חס וחלילה.

מיכל רוזין: ברור.

<א"ב: אוקיי?

<א"ב: אז אחת אמרה שזה גדול עליה והיא לא מסוגלת.

<א"ב: אני לא אציין גם את הגילאים שלהן, הן צעירות מאד.

<א"ב: מאד.

<א"ב: מורה שנייה שהגיעה, חסרת ניסיון.

<א"ב: חסרת ניסיון, פשוט לא יודעת.

<א"ב: עומדת מול הילד של ככה – מה אני אמורה לעשות?

<א"ב: גברת שלישית שהגיעה הייתה בפנסיה והיא העדיפה, היא אומרת שפשוט יותר כיף לה להיות עם הנכדים שלה מאשר לטפל בבן שלי.

יפעת שאשא ביטון: אז בוא כבר נסכם שזה לא משנה אם הן צעירות או מבוגרות, בסדר?

<א"ב: לא משנה.

יפעת שאשא ביטון: כי התחושה הייתה שמי שצעיר הוא לא - - -

<א"ב: זה כרגע אני מדבר על מורה שיקומית.

<פנחס נגל: לא, לא, לא, זה משנה, זה משנה, סליחה.

<פנחס נגל: זה מאד משנה, כי הניסיון - --

<א"ב: שנייה, תן לי, חבר.

<א"ב: אתה קוטע אותי באמצע.

<א"ב: אני לא קטעתי אותך כשדיברת.

<פנחס נגל: אני רוצה להסביר.

<א"ב: אתה בצד שלי, אני מבין אותך, אבל תן לי שנייה לסיים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהנקודה הובררה.

<א"ב: הנושא הכי כואב - - -

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול אותך.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי את הרעיון, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את המצוקה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול היום.

יפעת שאשא ביטון: על הסיפור של הנגשת המידע, אני חושבת שהנושא הוא ברור לגמרי ואנחנו לא מתכוונים להתפשר בו.

יפעת שאשא ביטון: נטפל בזה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

<א"ב: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: הגעתם ל"קדימה מדע", הגיעו המורות האלה, קרה מה שקרה איתן, אני אתייחס לסוגית הצוות הלימודי, בסדר?

<א"ב: כן.

יפעת שאשא ביטון: מה קורה היום?

<א"ב: אוקיי, בואי אני אתן לך מה קורה היום.

<א"ב: שלחו אותה בחורה, לא אגיד את שמה.

<א"ב: גרה בירושלים.

<א"ב: את יודעת מה תפקידה בכוח?

<א"ב: היא קלינאית תקשורת.

<א"ב: אם את גרה בירושלים, את תבואי עד לירושלים כדי לעשות טיפול כקלינאית תקשורת?

<א"ב: 45 דקות?

<א"ב: תגידי לי את.

<א"ב: תיסעי 3 דקות לטיפול.

יפעת שאשא ביטון: היא הסכימה?

<א"ב: סליחה?

יפעת שאשא ביטון: לא הבנתי, היא הסכימה?

<א"ב: לא, הנה ה-SMS ממנה – מפאת המרחק אני לא אגיע.

<א"ב: למה לעשות את המהלך הזה בכלל?

יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה, אני מגיעה מקריית שמונה, עם כל הכבוד.

<א"ב: אני לא בא אליך בטענה.

מיכל רוזין: להבדיל אלפי הבדלות.

יפעת שאשא ביטון: כל אחד עושה את הבחירות.

יפעת שאשא ביטון: תאמיני לי שגם בתור מורה נסעתי מרחקים רבים.

יפעת שאשא ביטון: כשזה בנשמה, זה בנשמה, אבל זה לשיקולו של כל אדם.

יפעת שאשא ביטון: מי שרוצה לנסוע ולטייל בארץ ישראל בשביל ללמד ולעשות את זה, הכל בסדר.

<א"ב: לא נראה לי שזה בכיף שלה לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: אתם מודעים למקרה הזה, שקלינאית תקשורת שמוצמדת באה ואומרת בעצם סליחה, כבד עלי המרחק?

<שחר בר חן: זה לא היה ככה.

<א"ב: אני יכול להראות - - -

<ע"ע: תעביר את ה-SMS.

<ד"ת: תעביר את ה-SMS.

<ד"ת: גם אצלנו זה קרה, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: אתה בסוף לא תקבל רשות דיבור.

יפעת שאשא ביטון: אתה מיצית את רשות הדיבור שלך בכל החלקים - - -

<ד"ת: סליחה.

<ד"ת: לא, לא, אני חייב.

<ד"ת: יש לי הרבה דברים להגיד, יש לי בטן מלאה.

<א"ב: זה לא המצאה דרך הטלפון, זה משהו שהוא מהטלפון של אשתי.

<שחר בר חן: היא מגיעה לכמה וכמה ילדים באזור המרכז.

<שחר בר חן: הייתה נכונה להגיע אליהם.

<שחר בר חן: כשאני ביקשתי שהיא תגיע פעמיים בשבוע, כי זה מה שבית הספר, אחרי שיחה עם מנהלת בית הספר ביקש, היא אמרה שהיא לא תוכל לנסוע פעמיים בשבוע.

<שחר בר חן: הנושא הזה אפילו עוד לא נסגר.

<שחר בר חן: אפילו אתמול דיברתי איתה - - -

יפעת שאשא ביטון: ההתנהלות שלה, עם כל הכבוד, אני לא מכירה את הגברת, היא לא מקצועית בעליל.

יפעת שאשא ביטון: לשלוח SMS כזה להורה?

יפעת שאשא ביטון: היא בכלל לא צריכה להתנהל מול ההורים, היא צריכה להתנהל מולכם.

יפעת שאשא ביטון: באמת, כאשת מקצוע ההתנהלות שלה בעייתית לחלוטין.

יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שאתם צריכים לנקוט מולה בכל האמצעים הנדרשים, כי אם מורה מנהל את השיח עם ההורים לגבי אני כן מגיע או לא מגיע בגלל שמגיע לע' שני טיפולים, היא גם כתבה שתי, אבל לא חשוב, שני טיפולים ועוד היא מודיעה לו שהודעה הועברה גם לשחר מ"קדימה מדע", עם כל הכבוד, היא אמורה להתנהל מולכם מקצועית.

יפעת שאשא ביטון: אתם אמורים לתת את הפתרון.

יפעת שאשא ביטון: ההורה בקצה צריך לקבל את הפתרון בלי שהוא יודע מה היה באמצע.

<שחר בר חן: את צודקת לגמרי.

<קריאה: זה לא קורה.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לדעת מה קורה עם הגברת הזאת.

יפעת שאשא ביטון: לדעתי - - -

<א"ב: ואני רק אזכיר שהמקרה של הבן שלי, המקרה של ע' קרה ב-20 בספטמבר.

<א"ב: אנחנו היום בפברואר.

<א"ב: פיזיותרפיה.

<א"ב: הגיע בחור, שבוע שעבר סך הכל התחיל.

<א"ב: מה הוא אומר לי?

<א"ב: אני לא רוצה לתעד פה את כל השיחות כי זה לא לעניין בכלל.

<א"ב: אני איך שהוא אמצא זמן איך אני יכול להשחיל אתכם בלו"ז שלי.

<א"ב: אני אסתום לכם חורים.

<א"ב: אני אמור לקבל שלושה טיפולים בשבוע.

<א"ב: הוא אומר אולי פעם, פעמיים, וחוץ מזה הוא החליט.

<א"ב: הוא לא מוסמך בכלל.

יפעת שאשא ביטון: אז ראשית אתם חייבים לדווח ל"קדימה מדע".

<א"ב: היא יודעת מכל הסיפור שלי.

יפעת שאשא ביטון: באמת אני אומרת, "קדימה מדע", חד משמעית, מורים שלא מסוגלים לספק את השירות כפי שאתם מורים להם - - -

<קריאה: אבל אין להם אחרים.

יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: כפי שאתם מורים להן, אין להם מה להיות שם.

יפעת שאשא ביטון: באמת, אין להם מה להיות שם.

<אבי גנון: גברתי יושבת הראש, אני מניח שגם יהיו פה עוד התייחסויות פרטניות.

<אבי גנון: תראי, הדיון יכול להיות פרטני לגבי כל ילד וילד - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אני מדברת פה על תופעה.

<קריאה: על זה אנחנו מדברים, על הפרטני, לא על - - -

<אבי גנון: שנסתום את הפה אתה רוצה?

<אבי גנון: שלא נדבר?

<אבי גנון: שנצא?

יפעת שאשא ביטון: שנייה, סליחה.

<קריאה: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: סליחה.

<אבי גנון: אנחנו נתבקשנו לבוא ולתת סיכום לשנת 2015.

<אבי גנון: עכשיו, אין לי ספק שישנם מקרים שהם כבר נמצאים בטיפול, הם עדיין לא פתורים, הם נמצאים במערכת - - -

יפעת שאשא ביטון: זה חשוב.

<אבי גנון: במערכת שלנו מול משרד החינוך.

<אבי גנון: כל משפחה שיושבת פה, המקרה בישיבה מסודרת מול משרד החינוך.

<אבי גנון: אנחנו הופכים את העולם בשביל למצוא פתרון לכל משפחה ומשפחה.

<אבי גנון: אני מבקשת להסתכל - - -

<קריאה: פעם בחודש, לא?

<אבי גנון: עוד פעם, אם הדיון הוא פרטני פר משפחה, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבי, סליחה, אני רוצה שנייה להעמיד את הדברים במקום.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אני מבקשת שקט.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אני מבקשת ממך לתת לי לדבר.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אבי, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה מחדדת את הדיון, כי הסיפור הוא באמת בהתמודדות שלנו אל מול המצוקות האלה.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא לא פרטני, הסיפור הוא מקרה למורה שמתנהל לצורך העניין, וזה לא קשור רק אליכם.

יפעת שאשא ביטון: גם במשרד החינוך יש מקרים כאלה וגם בגופים.

יפעת שאשא ביטון: יש אנשים שההתנהלות שלהם היא לא מקצועית.

יפעת שאשא ביטון: כל מה שאני רוצה לדעת, שהם מטופלים.

יפעת שאשא ביטון: Once אמרתם שהם מטופלים, אני אשמח גם לדעת מה - - -

<אבי גנון: הם מטופלים אך לא פתורים.

<אבי גנון: אנחנו יודעים שהם לא פתורים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני אשמח לדעת מה קרה בסוף התהליך, כדי לראות שבאמת ההתנהלות מולם הייתה מקובלת.

<א"ב: שלא ישתמע שאני במלחמה מולם.

<א"ב: אני במלחמה לקיים את הבן שלי.

מיכל רוזין: ברור לנו.

<א"ב: אני בא לדאוג לבן שלי.

מיכל רוזין: חברה, אנחנו לא פה בשימוע מי צודק וזה לא בית משפט.

<א"ב: אין לי שום דבר נגד "קדימה מדע" או טללים או מי שלא היה קודם.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר משהו.

מיכל רוזין: אין ספק שיש פה כשלים מערכתיים שקיימים בכל המערכות ובכל מערכת ואנחנו מנסים להעיר אותם כדי להראות שזה לא המקרה הפרטני שלה או שלו או שלו.

מיכל רוזין: אנחנו שומעים פה כמה וכמה תלונות, גם אם דבר כזה או אחר נפתר, יש פה דברים שחוזרים על עצמם.

מיכל רוזין: איכות המורים, שאני יכולה להבין את זה, שוב, מה שאמרנו, גם מורים שאין להם קביעות, גם מורים שצריכים לנסוע ולהתנייד.

מיכל רוזין: אני חושבת שאפשר היה לפתור את זה אגב דרך בתוך המערכת.

מיכל רוזין: אני חושבת שונה ממך, אבל זה בסדר.

מיכל רוזין: אין מה לעשות.

מיכל רוזין: זו המציאות, זה בידי "קדימה מדע".

מיכל רוזין: אני מבינה גם את הקושי להעסיק עובדים שהיום רוצים ומחר היא כותבת שהיא לא רוצה.

מיכל רוזין: אני מכירה גם עובדים שהתחילו לעבוד אצלי ואחרי יום פתאום החליטו שלא בא להם לנסוע מתל אביב לירושלים.

מיכל רוזין: הכל אנחנו מכירים.

מיכל רוזין: השאלה היא איך זה מטופל.

מיכל רוזין: אני שמחה לטונים שלך, כי באמת, כאשר אתה מכיר בכך שיש אתגרים ויש כשלים ויש דברים שצריך לעבוד עליהם וההורים לא סתם, אני לא רוצה שיצא פה כאילו ההורים סתם מתלוננים.

מיכל רוזין: עם כל הכבוד באמת, ההורים האלה - - -

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא אומר.

יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לדעת מה מקור התלונה ולאן זה מכוון ואיפה צריך לטפל.

מיכל רוזין: הם עוברים מצוקות קשות ולכן אני חושבת שאנחנו עומדים פה על כמה נקודות ונקודות עיקריות של הנגשת המידע, של זמני המתנה לקבל, של התאמה מקצועית, של ליווי פדגוגי למורים.

מיכל רוזין: אני דרך אגב גם שמעתי ככה וזה מאד מטריד אותי, האם אותם אלה שנשלחים לילדים, עוברים גם איזו שהיא הדרכה נפשית?

מיכל רוזין: כי אני חושבת ש - - -

<קריאה: אני אדבר על זה.

יפעת שאשא ביטון: רגע, אני חייבת לומר את זה בתור מי ששנים מתעסקת בתחום הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שבוודאי ילדים חולים, שהם עם מחלות נפשיות, אבל לא רק, כל ילד.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שלשלוח ילדה צעירה לטפל בילד, וזה לא כמו לעמוד מול כיתה, גם זה הלוואי שהיו מקבלים ליווי נפשי, אבל בהחלט שנשלחת לבית של ילד, ילד חולה, אני חושבת שהיא צריכה לקבל כלים אחרים, נוספים.

יפעת שאשא ביטון: לכן כן עניין של גיל בעיני הוא משמעותי, אבל זה לא אומר שפנסיונרית תדע יותר טוב להתמודד.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שצריך להיות ליווי - - -

יפעת שאשא ביטון: מורות שנכנסות לבתי ספר לחינוך מיוחד, מאד מורכבים וקשים, הם בחרו כי יש להם - - -

מיכל רוזין: אבל צריכה להיות להם הכשרה של חינוך מיוחד.

מיכל רוזין: המורים יש להם הכשרה, אבל גם אם אין הכשרה, זה בסדר גם אם אין.

מיכל רוזין: אי אפשר שכולם יהיו עם הכשרה לחינוך מיוחד, זה ברור לי שאין מספיק מורים כאלה במערכת.

מיכל רוזין: אין בכלל מספיק מורים ומורות במערכת.

מיכל רוזין: בעיקר מורות.

מיכל רוזין: אבל אני אומרת, האם יש ליווי נפשי, האם יש שיחות?

מיכל רוזין: האם יש להם איזה שהוא ליווי פדגוגי?

מיכל רוזין: האם עושים איתם איזו שהיא באמת הדרכה פעם בחודש, לשבת ביחד ולדבר על החוויות שלהם, על הקושי לבוא לראות ילד, אפילו רק לבוא ללמד שעה ולראות ילד במצוקה כזאת, אתה יוצא עם צלקת.

מיכל רוזין: זה קשה.

מיכל רוזין: זה קשה לך לספוג, בוודאי להורים, אבל בוודאי לכל מי שפוגש את זה אפילו לרגע.

מיכל רוזין: ולכן האם יש ליווי נפשי גם למורים ולמורות האלה.

מיכל רוזין: אני חושבת שהדברים האלה יעזרו לכם להשאיר את המורות/מורים האלה במערכת, שימשיכו לעבוד, כיוון שהם ירגישו שיש מי שעוטף אותם, מלווה אותם, שומע את מה שעובר עליהם.

מיכל רוזין: לא רק מצוקות של קשה לי לנסוע מפה לשם או אין לי מספיק משכורת, אלא באמת מה זה אומר לטפל בילד חולה, מה זה אומר ללמד ילד חולה.

מיכל רוזין: אני גם רוצה לשאול אם אתם-.

מיכל רוזין: יש פרויקטים מדהימים במדינה, אבל איך שהוא הם לא מתחברים.

מיכל רוזין: יש פרויקטים של המשרד לשוויון חברתי על כל העניין של כיתת ותיקים, של מורים/מורות שהם פנסיונרים.

מיכל רוזין: תגידו לי אתם, שהם נכנסים היום לבתי ספר ועושים כל מיני תכניות כאלה ואחרות.

מיכל רוזין: האם אפשר לגייס מורים כאלה, מורים שסיימו את מערכת החינוך אבל הם יכולים לעשות את זה, הם רוצים, הם מלאים, מלאים ברצון טוב.

<שחר בר חן: אנחנו פועלים מול עמותות כאלה.

מיכל רוזין: אוקיי, זה מאד חשוב.

מיכל רוזין: מורים כאלה באים עם כל כך הרבה ידע, עשרות שנים של גידול ילדים.

מיכל רוזין: גידול ילדים, שהם מגדלים את הילדים שלנו, מורים מצוינים.

מיכל רוזין: אני יודעת בבית הספר של הבן שלי, המנהלת ביוזמתה גייסה את הוותיקים האלה והם עושים פרויקטים מדהימים עם הילדים, באמת.

מיכל רוזין: אני חושבת שצריך לחשוב קצת יצירתי ומחוץ לקופסא, ובוודאי לתת ליווי מקצועי לעניין הזה ונפשי למורים ולמורות.

מיכל רוזין: זה לא דבר קל.

מיכל רוזין: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה חברת הכנסת מיכל רוזין.

יפעת שאשא ביטון: הצטרפה אלינו גם חברת הכנסת נורית קורן.

יפעת שאשא ביטון: ברשותך אני אתן לד"ר דליה אלוני מהסתדרות הפסיכולוגים את רשות הדיבור, ואחר כך אם תרצי אז בשמחה, או אם אתה רוצה להקשיב.

יפעת שאשא ביטון: כרצונך.

<נורית קמר: כן, כן.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<דליה אלוני: תודה רבה.

<דליה אלוני: שמי ד"ר דליה אלוני ואני נציגת הסתדרות הפסיכולוגים בישראל.

<דליה אלוני: אני הייתי רוצה להאיר גם היבטים רגשיים.

<דליה אלוני: ראשית אני רוצה באמת לומר שכשילד חולה, הוא והמשפחה כמובן מתמודדים יום ביומו עם מצבים, שאלות, התלבטויות וקשיים מורכבים, ובאמת אלה שאלות שנוגעות לא רק לילד, אלא גם להורים ולמשפחה.

<דליה אלוני: אני רוצה להדגיש שכשילד נמצא בבית הספר, אז באמת יש את הפסיכולוג החינוכי, שאמור לתת את המענה.

מיכל רוזין: במקרה הטוב.

<דליה אלוני: נכון, אנחנו יודעים.

<דליה אלוני: כשהוא בבית החולים, אז יש את הפסיכולוג הרפואי או השיקומי ויש למעשה צורך מאד גדול עבור ילדים חולי והמשפחות שלהם, ברגע שהילד משתחרר הביתה ונמצא בבית, בעצם לקבל איזה שהוא מענה פסיכולוגי.

<דליה אלוני: והילדים האלה לצערי נופלים בין הכיסאות.

<דליה אלוני: גם הילדים וגם המשפחות והם נאלצים לגשת לטיפול באופן פרטי.

<דליה אלוני: אנחנו חושבים שבאמת צריך להדגיש שהצורך והמענה צריך להיות גם רגשי, גם טיפולי מבחינה פסיכולוגית.

<דליה אלוני: אנחנו יודעים שיש פסיכולוגיים שהם שיקומיים, התפתחותיים, רפואיים, קליניים, חינוכיים.

<דליה אלוני: כל אלה יכולים להגיע לבית בעצם של המשפחה ולתת סיוע כל כך משמעותי.

<נורית קמר: לכולם.

<נורית קמר: לכל המשפחה.

יפעת שאשא ביטון: כן, היא אמרה שבהיבט המשפחתי.

<קריאה: המשפחה והמורים, והאנשים שעובדים עם - - -

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, יש את ההיבט הטיפולי בחוזה?

<חיה הראל: לא בתוך החוזה עם "קדימה מדע", אבל האמירה שלנו היא שחלק מהאחריות של בית הספר ושל פסיכולוג בית הספר ושל יועצת בית הספר, זה המשך הקשר עם הילד ומשפחתו.

<דליה אלוני: אז אני רוצה לומר באמת, אני חושבת שזה צריך להיות פרי שיתוף פעולה של משרד החינוך, משרד הבריאות והסתדרות הפסיכולוגים בישראל.

<דליה אלוני: למעשה, אני לא יכולה לומר להוסיף תקציבים או תקנים, אבל לתת את הדעת על כך שילדים ומשפחות צריכים גם מענה פסיכולוגי.

<דליה אלוני: הם צריכים גם פסיכולוגים שיבואו לבית, כדי לעזור להם להתמודד עם המצבים המורכבים ולתת מענה לכל הבעיות, השאלות.

<דליה אלוני: ומבחינת "קדימה מדע", מה שהייתי רוצה בכל זאת להציע, זה להצטרף לדבריה של חברת הכנסת ובאמת לחשוב על איזו שהיא הכשרה, הכנה, הכשרה של אנשי המקצוע טרם הם נכנסים באמת לבית, כי זה דברים שמציפים אנשים - - -

<שחר בר חן: ההשתלמות הקרובה מתמקדת בעיקר בילדי החינוך המיוחד, בשיתוף פעולה עם בית איזי שפירא, בדיוק על הדברים האלה.

<קריאה: זה לא רק ילדי החינוך המיוחד, זה גם ילדים ש - - -

<קריאה: זה גם חינוך רגיל.

<שחר בר חן: וזה - - - - בגלל הילדים המורכבים, שזה באמת מאד קשה.

<שחר בר חן: כשאחד הדברים שאני רוצה לציין, שהקושי לפעמים למצוא את המורה המתאים זה בדיוק בגלל שאנחנו מחפשים מישהו שהוא בעל ניסיון והוכשר לכך והוא יודע למה הוא נכנס.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: בדרך כלל אלה אנשים שיודעים - - -

<דליה אלוני: עכשיו אני רוצה לומר במשפט סיכום, שבאמת הסתדרות הפסיכולוגים מהווה ארגון גג מקצועי לכל קשת הפסיכולוגים בארץ, זאת אומרת לפסיכולוגים שהם רפואיים, שיקומיים, התפתחותיים, חינוכיים וקליניים ואנחנו עומדים לרשות ומוכנים לשיתופי פעולה גם עם "קדימה מדע", עם משרד החינוך כמובן.

<דליה אלוני: אנחנו עומדים לרשות משרד הבריאות.

<שחר בר חן: אנחנו ניצור את הקשר איתך.

<דליה אלוני: כן, בכל מה שצריך, כדי לתת מענה ולסייע ואני חושבת שכן צריך לתת את הדעת גם מבחינת התקציבים אבל, כדי לדאוג שפסיכולוגים יגיעו - - - גם לבית - - -

יפעת שאשא ביטון: זה כבר משרד החינוך צריך - - -

<דליה אלוני: זה לא רק משרד החינוך.

<דליה אלוני: זה בדיוק העניין, כי מדובר בהכשרה של פסיכולוגיים שיקומיים ספציפיים, באמת לתסמונות - - -

יפעת שאשא ביטון: עדיין.

יפעת שאשא ביטון: מי שאחראי ומי שהמעטפת זה משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: הם בעצם מקיימים מכרז שעומד בקשר.

יפעת שאשא ביטון: אני לא הייתי רוצה להסיר ממשרד החינוך את האחריות, למרות שיש גוף מפעיל.

יפעת שאשא ביטון: ועדיין, למרות שמפעילים, משרד החינוך צריך לוודא שהדברים נעשים כפי שצריך.

יפעת שאשא ביטון: וזה ממקום של באמת לתת גם למשרד את המקום שלו במקום של הכבוד, אבל גם במקום של האחריות.

<דליה אלוני: בהחלט.

<דליה אלוני: ולסיום אני רק רוצה לומר שכפסיכולוגית שעובדת עם בתי ספר ועם ילדים חולים, אני חושבת שאנחנו נחטא למציאות אם אנחנו נאמר שבאמת לא מספקים את המידע בצורה גורפת.

<דליה אלוני: יש בהחלט בתי ספר שעושים עבודה יפה, יש צוותים חינוכיים, יועצות חינוכיות, פסיכולוגיים חינוכיים ומנהלים שיודעים היטב את הנוהל, וממש בהקדם אני יודעת, נותנים את המידע להורים, את המענה, את יצירת הקשר ומקבלים את המענה.

<דליה אלוני: אז בצורה גורפת זה קצת - - -

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על ההערה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בהחלט לא מתייחסים כאן בצורה גורפת.

יפעת שאשא ביטון: אני גם כל הזמן הדגשתי, אנחנו נחדד את הנהלים, כי זה בדיוק למקומות שבהם יש מקרה קצה, שההורים בעצם נשארים חסרי אונים.

יפעת שאשא ביטון: אני יוצאת מנקודת הנחה, גם לאור הפניות שקיבלתי וגם לאור הילדים שמטופלים, אין פה איזו שהיא תופעה שהיא כוללת, אבל במקומות שאנחנו לוקים בחסר, אנחנו צריכים לראות איך אנחנו משלימים את זה וזאת מטרת הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה.

<נורית קמר: אני רק רוצה להוסיף.

מיכל רוזין: מורים לא שמענו.

<נורית קמר: שנייה, אני רק אוסיף הערה ואנחנו נשמע.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

<נורית קמר: יהיה דיון בנושא של כל הבעיות הכלכליות של משפחה שיש בה ילד חולה.

<נורית קמר: זה יהיה בוועדת עבודה ורווחה, אני מקווה שבשבועיים הקרובים.

<נורית קמר: רק שזה יהיה פה על סדר היום.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: זה נדבך נוסף, הוא לא ככה בדיוק לתוך השולחן, אבל בהחלט יכול לסייע.

<נורית קמר: לא, אבל הוא מוסיף פה את כל העניין.

יפעת שאשא ביטון: בהחלט יכול לסייע.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על ההערה.

<דליה אלוני: משהו שעלה בהקשר של הפריפריה.

יפעת שאשא ביטון: אבל ממש במשפט, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: כי אני רוצה לשמוע עוד מורים והורים.

<דליה אלוני: כן, סליחה.

<דליה אלוני: אני רק רוצה להדגיש גם כן את העניין של – אני לא יכולה להגיד לתעדף – אבל איך שהוא לחשוב גם על הפריפריה, כי אנחנו רואים יותר צורך של - - -

יפעת שאשא ביטון: המצוקות של הפריפריה לא נחסכות גם במקרה הזה.

<נורית קמר: גרוע ביותר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לראות איך אנחנו נותנים מענים.

יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על ההערה החשובה.

יפעת שאשא ביטון: בשארה אלהאם, מורה בתכנית, ואחר כך דוד תמיר.

<אלהאם בשארה: אני כבר 10 שנים בעבודה הזאת של תמיכה לימודית לתלמידים מרותקים.

<אלהאם בשארה: בעבר עבדתי עם עמותת טללים, עד שנה שעברה בחודש ינואר.

<אלהאם בשארה: עברנו לעבוד תחת "קדימה מדע".

<אלהאם בשארה: כמעט כל התלמידים שליוויתי אותם והיו להם מחלות כרוניות, אני המשכתי ללוות אותם.

<אלהאם בשארה: המשכנו כמעט באותה מסכת שעות.

<אלהאם בשארה: גם כן מבחינת תנאי העבודה, הייתה עלייה במשכורת, להזכיר את זה.

<אלהאם בשארה: אני פשוט מקבלת את הפנייה מ"קדימה מדע", כשאני מקבלת כבר את פרטי התלמיד ואת סל הסיוע של התלמיד.

<אלהאם בשארה: אני ישירות יוצרת קשר עם אנשי המקצוע של בית הספר בהתאם להנחיות שאני מקבלת מהמשרד.

<אלהאם בשארה: הם גם כן מבקשים מאיתנו לבנות תכנית אישית לכל תלמיד, בפרט תלמידים שנאלצים להיעדר מבית הספר למעלה משלושה חודשים ואני הולכת לבית התלמיד ואני לומדת את הפרופיל שלו.

<אלהאם בשארה: אני מכירה אותו, מכירה את המשפחה שלו ואני מקבלת את החומר גם כן מבית הספר.

<אלהאם בשארה: לפעמים יש, איך אני אסביר לך.

<אלהאם בשארה: יש קשיים בהעברת החומרים בבית הספר, כי זה לא דבר קל שהם יצלמו לנו את החומר וזה לוקח.

<אלהאם בשארה: יש מן פרוצדורה כאן, שהם גם כן - - -

יפעת שאשא ביטון: למה?

<אלהאם בשארה: כי לפעמים את מתקשרת ליועצת ולמורה, למחנך הכיתה.

<אלהאם בשארה: זה לא הם עושים את זה מעצמם, יעני בתי הספר.

<אלהאם בשארה: את צריכה להגיד להם את זה.

יפעת שאשא ביטון: יש לי רעיון בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: הנקודה שאת מעלה היא מאד חשובה.

יפעת שאשא ביטון: אני אמנם רשמתי כאן נקודה להתייחסות והיא עדיין לא עלתה.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על מסד נתונים שצריך לאסוף.

יפעת שאשא ביטון: לדעתי צריך להיות בנק של חומרים לימודיים, שצריך להיות נגיש.

יפעת שאשא ביטון: הרי הילדים בסופו של דבר, כולם מגיעים על הרצף של א' עד י"ב לצורך העניין.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים פחות או יותר מה החומרים הנלמדים בכל אחד מהשלבים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים גם פחות או יותר מה קורה בכל שנה על פני הרצף של אותה שנה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אם אנחנו נשכיל לאסוף - ואני חושבת שגם פה משרד החינוך צריך להרים את הכפפה - אנחנו נדע לאסוף בנק של חומרים שבו יוכלו להשתמש המורים, אם זה מערכי שיעורים ותרגילים, אם זה חומרי קריאה, אם זה כל מה שבעצם נדרש בעולם ההוראה, אז לא נצטרך לחכות לטובה לא של יועצת ולא של מחנך ולא של כולם.

יפעת שאשא ביטון: לא כי הם לא בסדר, כי אנחנו יודעים שהם בתוך רצף כל הדברים, אז לא תמיד הם יוכלו לעשות את זה בזמן שאנחנו נדרשים.

יפעת שאשא ביטון: ויכול להיות שזה גם חומר למחשבה.

יפעת שאשא ביטון: מתחילים להיאסף חומרים - - -

<שחר בר חן: חלק מהחומרים - - -

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

יפעת שאשא ביטון: צריך פשוט לאסוף אותם, שיהיה בנק של חומרים לימודיים ויהיה אפשר להשתמש בו.

<אלהאם בשארה: אנחנו קיבלנו כלים טכנולוגיים דרך "קדימה מדע", זה דרך אתר כותר, אופק, בריינופ.

<אלהאם בשארה: אנחנו משתמשים בהם עם התלמידים, בבתיהם.

<אלהאם בשארה: זה עוזר מאד מהבחינה הזאת, הטכנולוגית.

<ד"ת: בריינפופ זה לילדים קטנים, זה לא לתיכון.

<אלהאם בשארה: כן, זה לא.

<ד"ת: שלפחות תדייק, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל היא מדברת על בכלל.

<ד"ת: בסדר, רק שנבין.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<ד"ת: צריך לדייק.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה, אבל היא נתנה דוגמא למשהו אחד, חברים.

יפעת שאשא ביטון: בואו, לא ישר אנחנו נתקוף.

<ד"ת: אין יותר מזה, אבל תיכף נדבר.

<אלהאם בשארה: דיברתם כאן על עניין של מורים מקצועיים והתמחות.

<אלהאם בשארה: ברגע שנוצר צורך לתלמיד, שהוא צריך מורה מקצועי, משלבים לו מורה מקצועי.

<אלהאם בשארה: זה לא בעיה.

<אלהאם בשארה: אולי יש מחסור באזורים מסוימים למורים מקצועיים.

<אלהאם בשארה: אני ביקשתי מורה מקצועי לתלמיד, שצריך לגשת לבגרות במתמטיקה ואני קיבלתי מורה מקצועי לאותו תלמיד.

אורי מקלב: בכמה תלמידים מדובר?

<אלהאם בשארה: כמה תלמידים אני מקבלת, או מורה?

<אלהאם בשארה: זה תלוי.

יפעת שאשא ביטון: הם 36% מכלל כל המטופלים במגזר הערבי, נכון?

יפעת שאשא ביטון: אני זוכרת נכון?

<קריאה: 39 ילדים יש למורה.

יפעת שאשא ביטון: 36%.

יפעת שאשא ביטון: זה 360 ו - - -

<נורית קמר: כמה ילדים יש למורה?

<נורית קמר: כמה לך יש?

<אלהאם בשארה: זה תלוי בצורך.

<אלהאם בשארה: 6 תלמידים, 5 תלמידים, 7 תלמידים, ואנחנו עוברים מבית לבית.

<נורית קמר: אתם עושים עבודת קודש.

<אלהאם בשארה: בדיוק.

<אלהאם בשארה: זה משהו אנושי.

אורי מקלב: מה הממוצע?

אורי מקלב: מה הממוצע של משך הזמן שהילדים נמצאים בבית?

<נורית קמר: זה תלוי.

יפעת שאשא ביטון: זה תלוי.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, זה תלוי כי זה כל אחד לפי המחלה שלו, האבחנה שלו.

יפעת שאשא ביטון: יש כאלה שמשולבים יותר בבית ספר, יש כאלה שפחות.

יפעת שאשא ביטון: זה משתנה מאחד לאחד.

יפעת שאשא ביטון: ציינו פה בתחילת הדיון, אני לא רוצה לחזור אחורה, כי אנחנו רוצים לשמוע עוד אנשים וגם לסיים בזמן, אבל הם אמרו שהם יושבים, מדי חודש בונים לכל תלמיד את הפרופיל שלו.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אין פה עבודה קולקטיבית, אלא זה ממש ברמה אישית ופרטנית.

אורי מקלב: טוב.

יפעת שאשא ביטון: ד"ת?

<ד"ת: כן.

<ד"ת: אני קודם הייתי מבקש שאשתי תדבר.

<ד"ת: אנחנו שנינו ביקשנו, אם אפשר?

יפעת שאשא ביטון: לא, אתם תצטרכו לחלוק את הזמן, כי אני רוצה לשמוע עוד אנשים ואנחנו בשעה 11:30 צריכים לסיים.

<ד"ת: טוב.

<ד"ת: אז אני באמת אנסה לקצר, כי גם הערתי הערות.

יפעת שאשא ביטון: ואם ברשותך אפשר להוסיף על הדברים ולא לחזור חזרה על הדברים שדיברנו בהם.

<ד"ת: טוב, יש פה חומר שאני הכנתי לדיון.

<ד"ת: אני אבקש לחלק אותו.

יפעת שאשא ביטון: אני לא בדקתי, לא קראתי את החומר.

<ד"ת: לא, זה חומר ש - - -

יפעת שאשא ביטון: בוא, תרשה לי לנהל את הוועדה.

<ד"ת: בבקשה.

<ד"ת: כי אני אתייחס אליו.

יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה, תציג את הדברים, אנחנו נשמע, הכל בסדר.

<ד"ת: בסדר.

<ד"ת: אז ככה, אני אבא לילד שמשותק ומונשם משנת 2004.

<ד"ת: לא קל לנו.

<ד"ת: אנחנו היינו 3.5 שנים בבית החולים תל השומר.

<ד"ת: אם מישהו בונה אשליה שמישהו בבית החולים תל השומר ירוץ אחרי מי מההורים להגיד להם מה זכויותיו, אין שום סיכוי.

<ד"ת: אנשים שם עושים עבודה ברוכה יום ולילה להשאיר את הילדים בחיים.

<ד"ת: חינוך זה לא המשימה של הרופא, אין גם רופאים מספיק.

יפעת שאשא ביטון: ד', באמת, דיברנו על הנקודה הזאת.

<ד"ת: אוקיי, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: סגרנו את נושא ההנגשה.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך צריך לקחת אחריות, ניקח את זה.

<ד"ת: אז על העניין הזה אם אפשר משפט אחד רק להוסיף.

<ד"ת: הייתי מצפה - - -

יפעת שאשא ביטון: אז בוא, פשוט זה על חשבון זמן של אחרים.

<ד"ת: הייתי מצפה לקבל חוברת כמו שהביטוח הלאומי נותן בניידות, בנכות.

<ד"ת: יש שם חוברת פשוטה, בשפת עמך פשוטה.

<ד"ת: לא חוברת של 40 עמוד עם תיקונים פה ותיקונים שם ובסעיף 8 ובסעיף 19.

<ד"ת: אתה לא יוצא מזה.

יפעת שאשא ביטון: סגרנו את זה.

יפעת שאשא ביטון: הלאה.

<ד"ת: גמרנו.

<ד"ת: עכשיו אני חוזר לעניין של הבן שלי.

<ד"ת: אני אספר לכם מה קרה לי עם "קדימה מדע".

<ד"ת: הבנתי מאדון גנון, דבר ראשון שהוא אומר שאנשים שבאים פה לטעון, הם אנשים שיש להם נגד.

<ד"ת: אני לא שייך לארגון הקודם.

<ד"ת: מראש אני רוצה להגיד - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים עכשיו ספקולטיבית.

יפעת שאשא ביטון: אתה אומר את הדברים שלך כמו שאתה מרגיש אותם, זה לא משנה עכשיו מה אחרים - - -

<ד"ת: בדיוק, אבל אני רוצה להסיר כל ספק.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה לחדד, כי אתה חידדת את זה לפני כן.

יפעת שאשא ביטון: אתה מדבר על תהליך מתמשך של 10 שנים בכל מה שקשור להתנהלות.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שזה לא משהו שקשור לגוף כזה או אחר, אלה נקודות שאנחנו צריכים להתייחס אליהן ברמת המקרו ולראות איך אנחנו מטפלים בהן.

<קריאה: לא, לא, זה כל 10 שנים - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, לא חשוב לי.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לי שהדברים ייאמרו.

<ד"ת: נכון, כל 10 שנים.

<ד"ת: עכשיו אנחנו, לומר בכנות, שמחנו ש"קדימה מדע" זכו במכרז.

<ד"ת: אמרנו סוף סוף אולי יבוא ארגון שיוציא את העגלה מהבוץ.

יפעת שאשא ביטון: איפה הלקונות, איפה החוזקות.

<ד"ת: אוקיי, אז כזה בינואר, כשהם זכו במכרז, התחילה סאגה.

<ד"ת: אף אחד לא אמר, התחלנו להתקשר אליהם.

<ד"ת: שלחו לנו טפסים.

<ד"ת: שולחים טפסים, אף אחד לא עונה לך.

<ד"ת: אתה מתקשר אחרי שבועיים, מה קורה?

<ד"ת: אז אשתי מתקשרת, לא, אין לנו שום טפסים, לא קיבלנו.

<ד"ת: מה לא קיבלתם?

<ד"ת: שלחנו לכם בדואר רשום.

<ד"ת: חתמתם שקיבלתם, כבר פעם שנייה או שלישית.

<ד"ת: שום דבר.

<ד"ת: שלושה חודשים עד שהתייצב מורה.

<ד"ת: כשאיימתי שאני הולך להביא מורים פרטיים - והתכתבתי עם מישהי שניהלה את הפרויקט לפני שחר - אני הולך להביא מורים פרטיים ולשלוח את החשבונית לחברה האלה, פתאום אז מצאנו לי את המורה, אז לא.

<ד"ת: אז דבר ראשון מצאו מורה שהוא מרפא בשיאצו, שהוא מאד נחמד, בא אלי הביתה, יש עדות, המטפל של הילד – יש לי מטפל שהוא רופא במקצועו שמטפל בילד – שאלנו אותו מה אתה הולך ללמד, מה כישוריך, הוא לי אומר תראה, אני מורה לשיאצו ואני מורה.

<ד"ת: עכשיו אני נקרא מורה, לכן אני מורה ואני יכול ללמד אנגלית ומתמטיקה וכל מיני דברים.

<ד"ת: אני אשב עם הילד.

יפעת שאשא ביטון: בן כמה הילד?

<ד"ת: הילד היום בגיל 15.5 שנים, הוא בכיתה י', אז הוא היה בכיתה ט'.

<ד"ת: אז זה אחד.

<ד"ת: אז אמרנו לו עם כל הכבוד - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, את סוגית המורים העלית.

<ד"ת: אז זה מוביל לשאלה ששאלתי.

<ד"ת: אחרי זה הגיע מורה מבורך, הוא יושב פה בקהל, דוד, שעשה עבודה מבורכת תשעה חודשים כמעט או שמונה, משהו כזה.

<ד"ת: אחרי זה פרץ סכסוך בינו ל"קדימה מדע" על התשלום.

<ד"ת: הבנתי ממנו ויש לי פה את הניירות, שלא משלמים לו כמה שהמכרז מבקש – זה 65 שקלים לשעה הוראה.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, משרד החינוך, בוא נעשה נקודה נקודה.

יפעת שאשא ביטון: לא נשמע את כל הסיפור, כי יש פה עוד שרוצים לדבר.

יפעת שאשא ביטון: פעם אחת דיברת על הנושא של ההנגשה, אנחנו מטפלים.

יפעת שאשא ביטון: הנושא של הפיקוח על סגל ההוראה עלה פה, אנחנו נחדד את זה גם בדברי הסיכום.

<ד"ת: יש עוד דוגמאות.

<ד"ת: יש מורה להתעמלות שהגיע, מורה לתפירה - --

יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע, חברים, גם מורה להתעמלות, אגב, בהכשרה, לפחות אני באה מהכשרת מורים, הרבה פעמים הם לומדים מקצוע נוסף או הם מתמחים בחינוך היסודי - - -

<ד"ת: נכון, אבל הוא מספר לך - - -

יפעת שאשא ביטון: אז בוא לא נכליל.

<ד"ת: אבל הוא מספר לך - - -

יפעת שאשא ביטון: אני לא מעניין אותי מה הוא מספר לך בשיחת סלון, בוא.

<ד"ת: לא, מילה אחת שאני אתן לך.

<ד"ת: הוא אמר לי שהוא יודע היסטוריה, אז הוא מספר - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל חברים.

<ד"ת: לא, שנייה, אני חייב לתת את הדוגמא הזאת.

<ד"ת: הוא אומר לי – בהיסטוריה, שבהצהרת כורש בנו את בית המקדש השני.

<ד"ת: אני קמתי ככה עם שתי האוזניים - - -

יפעת שאשא ביטון: סוגית המורים תטופל.

יפעת שאשא ביטון: תטופל.

<ד"ת: כן, זה חוסר מקצוע לחלוטין.

<ד"ת: תטופל, נקודה.

<ד"ת: תטופל.

<מוטי דותן: אני אביא לך מורים שהם מומחים בהיסטוריה והם לא יודעים - - -

<ד"ת: סליחה, אז אל תביא אותם.

יפעת שאשא ביטון: חברה', שנייה.

יפעת שאשא ביטון: בוא, אתה רוצה להיכנס למשרד החינוך לראות מה קורה שם?

יפעת שאשא ביטון: גם שם אנחנו צריכים לטפל נקודתית - - -

<ד"ת: יש לי ילד - - -

יפעת שאשא ביטון: סליחה, נו, ד'.

יפעת שאשא ביטון: אני לא אתן לך את רשות הדיבור.

<ד"ת: סליחה.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך שאנחנו חייבים להסתכל בציציות.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך שאנחנו צריכים לבקר את הסגל המקצועי שנכנס ללמד בתכנית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בכל מקום שאנחנו – אני, אתם, בכל מקום – יחד עם משרד החינוך, כשתמצאו כשלים – אני מצפה לטפל באמת במלוא החומרה וכמו שצריך לטפל בזה.

<ד"ת: עכשיו, עוד משהו אחד.

יפעת שאשא ביטון: שנייה, אבל אתה העלית משהו נוסף, הנושא של השכר.

יפעת שאשא ביטון: השכר מפוקח על ידי המשרד, לוודא שבאמת הוא משולם על פי דין?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אם אנחנו נצטרך לפתוח ולראות - - -

<ל"ת: פנינו לגברת אברמזון - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע.

יפעת שאשא ביטון: אתם משרד החינוך כולכם?

יפעת שאשא ביטון: אבל אני פניתי אליה עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: אני פונה אליה עכשיו, היא בשידור והיא בפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: תנו לה להשיב.

<ל"ת: בסדר, אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם נבדוק את הדברים אחר כך ואנחנו נראה כך או לא כך, אוקיי?

<רחלי אברמזון: בחודש דצמבר הוגשה לאגף החינוך המיוחד פנייה בנוגע לפגיעה בשכר של מורה מסוים.

<רחלי אברמזון: הועברו כל הנתונים שאני ביקשתי, תלושי שכר וכו', יצרנו קשר גם עם הזכיין, והבדיקה הזאת נמצאת בבדיקה על ידי גורמי המקצוע בחשבות משרד החינוך.

<רחלי אברמזון: ברגע שתסתיים ואני התחייבתי ואמרתי וכולם יודעים, זה כתוב גם במיילים.

<רחלי אברמזון: ברגע שתסתיים הבדיקה וברגע שיוגשו לנו מסקנות הבדיקה, הן תועברנה גם לזכיין.

<רחלי אברמזון: במידה ויימצא שאין הלימה בין תנאי המכרז לתנאי התשלום, ידוע וברור גם לזכיין שהוא יצטרך לטפל ולתקן.

<רחלי אברמזון: הנושא מטופל - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז ראשית אני מבקשת שהמסקנות של הבדיקה יעברו גם לוועדה לזכויות הילד, כי גם אני רוצה לראות את זה.

<ד"ת: אם אפשר תאריך.

<ד"ת: מבקר המדינה גם מחפש, הוא לא קיבל תשובות.

יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף אני רוצה - - -

<ע"ע: במשך ארבעה חודשים.

יפעת שאשא ביטון: בואו, אתם רוצים לנהל את הדיון, בואו תנהלו אותו.

יפעת שאשא ביטון: אני אשב ובאחת עשרה וחצי נלך ולא נגיע למסקנות.

<ד"ת: לא, כי מסתירים פה את העובדות.

<ד"ת: מבקר המדינה פונה אליהם - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל אני עכשיו – מבחינתי סיימת את רשות הדיבור, באמת.

<רחלי אברמזון: אני רוצה בבקשה לחדד ולומר, 27 בדצמבר עד היום, ה-9 בפברואר, ארבעה חודשים.

<רחלי אברמזון: הם מדברים על ארבעה חודשים.

<רחלי אברמזון: אני מדברת על - - -

יפעת שאשא ביטון: 27 בדצמבר.

<רחלי אברמזון: בדצמבר, והיום ה-9 בפברואר.

<ד"ת: אז חודשיים, בסדר, סליחה.

<ד"ת: נו, אז מה?

<ד"ת: זה - - - תלוש משכורת?

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת, עוד הערה אחת אתה בחוץ.

יפעת שאשא ביטון: ממש כך אבל.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת, רחלי, אני רוצה את המסקנות גם אלינו ואני רוצה לבקש דבר נוסף.

<רחלי אברמזון: אני רק רוצה לומר שאתמול, בבדיקה נוספת, אמרו תוך פחות או יותר 10 ימים עד שבועיים - - -

יפעת שאשא ביטון: יהיו לנו מסקנות.

<רחלי אברמזון: התיקים אמורים להיות סגורים.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לבקש בקשה נוספת, שיהיה תהליך של בקרה על תשלומים למורים באופן רציף, לא רק פר פנייה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שגם גוף מפעיל מחויב בדין וחשבון, שזה יהיה חלק מהדין וחשבון כדי לראות שאין לקונות ואין פספוסים.

יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שזה לא נעשה, אני לפחות רוצה להאמין שזה לא נעשה ממקום רע.

יפעת שאשא ביטון: אז כדי שיהיה פשוט עוד זוג עיניים שרואה שהדברים באמת נעשים לאשורם.

<ד"ת: אשתי תמשיך.

יפעת שאשא ביטון: אשתך ממש במשפט.

<ל"ת: אני אמשיך הלאה.

<ל"ת: אני אקצר.

<ד"ת: היא תעשה את זה קצר.

יפעת שאשא ביטון: נקודתית, תעלי בעיות שאנחנו נוכל להעלות אותן כאן ולראות איך אנחנו מטפלים.

<ל"ת: אוקיי.

<ל"ת: מורים למתמטיקה, פיזיקה, 10 שנים אין לנו.

<ל"ת: אנחנו משלמים 5,000 שקלים לחודש למורים פרטיים, שבאים אלינו בבוקר.

יפעת שאשא ביטון: איך?

יפעת שאשא ביטון: פיזיקה ומתמטיקה?

<ל"ת: כן, כן.

<ל"ת: זה לא רק כשל שלהם, זה כשל מתמשך.

יפעת שאשא ביטון: כן, אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: צריך לראות איך אנחנו בעצם - - -

<ל"ת: חמישה חודשים גברת אברזמון יודעת את זה, כי פנינו אליה.

אורי מקלב: זה חלק מהמכרז?

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אתה צריך לגייס מורים, אתה מבין?

יפעת שאשא ביטון: לגייס מורים, אתה צריך מורים שיסכימו.

יפעת שאשא ביטון: גם בבתי ספר קשה למצוא.

<ל"ת: לא חסרים מורים, זה לא בעיה של גיוס כאן, הבעיה היא אחרת.

יפעת שאשא ביטון: כן?

יפעת שאשא ביטון: גם במערכת החינוך זה לא בעיה של גיוס?

<ע"ע: לא, הבעיה היא שהתשלום שנותנים למורים, אז אף מורה לא רוצה - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים, זה התשלום של המכרז.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא גוף פרטי.

<ל"ת: זה נכון, אבל אז אין מורים לתלמידים ואז אם אין מורים לבן שלי מתחילת השנה עד היום.

<ל"ת: יש לו מורים אחרים, אין לו מורים לבגרות.

<ל"ת: הוא צריך לסיים את הבגרות.

<ל"ת: הוא לא יצליח לעבור את הבגרות אם הוא לא יקבל מורה.

<ל"ת: אני יודעת שהם נורא מתאמצים ב"קדימה מדע", אני יודעת שהם נורא נורא נורא רוצים להשיג לו מורים.

<ל"ת: זה לא מצליח.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, יטופל נושא הסגל המקצועי, גם בהיבטים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את המצוקות גם בתוך המערכת, גם בפריפריה אגב.

יפעת שאשא ביטון: אני באה משם, אז אני יודעת.

<ל"ת: אם הילד לא יקבל מורה לבגרות, הוא לא יעבור בגרות - - -

יפעת שאשא ביטון: מורים למתמטיקה, חברים, אנחנו מכירים את המצוקה, היא מצוקה קשה וכואבת של מורים מקצועיים בכלל, הם זה במתמטיקה, אם זה באנגלית.

יפעת שאשא ביטון: ש', עוד רגע את הולכת לנוח בחוץ.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ננסה לטפל גם בסוגיה הזו.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע - - -

<ל"ת: רגע, יש לי עוד שני משפטים.

<ד"ת: רגע, יש לה עוד, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: בשני משפטים.

יפעת שאשא ביטון: גם כשהיא מדברת אתה מצטרף אליה?

<ל"ת: מורים למתמטיקה ופיזיקה, אם אני נותנת התראה ל- All teachers, אני מקבלת תוך יום מורים מתאימים.

<ל"ת: זאת אומרת שאין בעיה כנראה.

<ל"ת: אין בעיה.

יפעת שאשא ביטון: שוב, זה עניין של תשלום, את יודעת.

יפעת שאשא ביטון: גם אני אם אני אקבל פרטי - - -

<ד"ת: באותו מחיר שהם צריכים לשלם.

<ל"ת: באותו מחיר שהם צריכים לשלם.

<ל"ת: זה מה שהוא משלם, כי אני משלמת 80 שקלים - - -

יפעת שאשא ביטון: אז אוקיי, זה שווה בדיקה.

יפעת שאשא ביטון: צריך לבדוק את זה.

<קריאה: אבל הם לא יכולים לשלם 80 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: היא אומרת שזה באותו סכום.

יפעת שאשא ביטון: אתם צריכים להחליט.

יפעת שאשא ביטון: היא אומרת באותו סכום.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו לא מנהלים את השיח ברמת השקל.

<ד"ת: רגע, רגע, בקיצור - - -

יפעת שאשא ביטון: אין קיצור.

יפעת שאשא ביטון: נגמר הקיצור.

<ד"ת: אנחנו רוצים להביא את הטובים למשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: נגמר הקיצור.

יפעת שאשא ביטון: הטובים אצל משרד החינוך, נגמר הסיפור.

<ל"ת: רגע, חמישה חודשים פנינו לגברת אברזמון, היא לא נתנה לנו תשובה לגבי העניין הזה.

<ל"ת: היא מודעת לעניין שאין לנו מורים חצי שנה.

יפעת שאשא ביטון: הבנו.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את המצוקה.

<ד"ת: מנהלת הפרויקט - - -

יפעת שאשא ביטון: תעשה לי טובה, תוציא אותו להתאוורר בחוץ.

<ד"ת: רגע, מנהלת הפרויקט היא לא אשת חינוך.

יפעת שאשא ביטון: לא, אין, זהו.

יפעת שאשא ביטון: זהו.

יפעת שאשא ביטון: אין לי זמן לטפל בזה.

<ד"ת: אבל תדעי, מנהלת הפרויקט היא לא אשת חינוך, היא קלינאית תקשורת.

<ד"ת: זה חייב להיות - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, החוצה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת נורית קורן, בשני משפטים את רוצה לומר, כי אני רוצה לשמוע עוד הורה ולסיים את הדיון.

<נורית קמר: אני רק רוצה להציע פה משהו.

<נורית קמר: חברים, אנחנו פה כדי לעזור לילדים וגם לעזור למורים וגם לעזור גם למשרד החינוך וגם ל"קדימה מדע", כדי שהילדים יקבלו את המיטב.

<נורית קמר: ולכן, אם יש פה הורים שיש להם רעיונות איך להשיג מורים ואם זה עניין של - - -

יפעת שאשא ביטון: אני לא צריכה להציג את הרעיונות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: יש פה אנשי מקצוע, אנחנו צריכים לשבת ולחשוב.

<קריאה: אני רוצה להגיד משהו לגבי - - -

<נורית קמר: נכון, נכון, רק שנייה.

<נורית קמר: רק רגע, חברים, קצת סבלנות.

<נורית קמר: תנו לנו רק רגע לנהל את הדיון.

<נורית קמר: כל אחד צועק פה, קשה נורא לנהל ככה דיון.

<נורית קמר: אני חושבת שמשרד החינוך, אם אתם באמת יודעים שיש בעיה, נכון, יש גם בעיה עם מורים של מתמטיקה ופיזיקה ויכול להיות שצריך לחשוב שדווקא מורה מהסוג הזה, צריך למצוא מימון קצת יותר גבוה, אבל ברגע ש"קדימה מדע" יבואו, יידעו שיש להם נתון מסוים – חסר מורה כזה וכזה, המחיר פה צריך טיפה יותר גבוה, אז שווה לשקול, למרות שזו בעיה - - -

יפעת שאשא ביטון: אולי פנסיונרים.

יפעת שאשא ביטון: צריך לחשוב.

יפעת שאשא ביטון: צריך לשבת ולטפל בזה.

<נורית קמר: נכון, אז צריך לחשוב איך לטפל בבעיה הזאת.

<נורית קמר: חברים, אני חושבת ש"קדימה מדע" הם בסך הכל עוד רק התחילו השנה.

<נורית קמר: צריך לתת להם את הצ'אנס, צריך לסייע להם.

<נורית קמר: הדבר החשוב ביותר - אני לא הייתי פה בדיון אבל אני מעריכה לפי מה שאני שומעת פה - זה שברגע שיש ילד בבית חולים, כשצריך לדעת שהוא עומד לצאת הביתה, לקבל את כל המידע.

<נורית קמר: המורים, גם ככה הראש שלהם עסוק איך לרפא את הילד.

<נורית קמר: צריך לסייע להם, שמשרד החינוך יבוא, יגדיל ראש פעם אחת ולתמיד.

<נורית קמר: לא יודעת מי הגורם שיהיה בבית החולים, אפילו העובדת הסוציאלית, שיהיה לה - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, צריך להיות בקשר עם בית החולים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נטפל - - -

<נורית קמר: לא יודעת מי, כן, מישהו שייתן את זה.

<נורית קמר: זה הדבר הכי חשוב שהם יודעים והדבר החשוב ביותר - - -

<א"ב: אולי תגבילו בזמן שיטפלו בזה.

<נורית קמר: אנחנו לא רוצים להגביל, בואו נבנה תכנית יחד איתם ונראה מה אפשר לעשות ואני סומכת פה על יושבת ראש הוועדה, שהיא תעשה את הדברים כמו שצריך.

<נורית קמר: פשוט בלבלת אותי, הוצאת אותי מקו המחשבה.

<נורית קמר: מה שחשוב זה שהילדים יקבלו טיפול והדבר החשוב ביותר זה שהמנהלת של בית הספר, המורים של בית הספר, אותו בית ספר שהילד שייך לשם - - -

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה.

<נורית קמר: שיהיו בקשר רציף.

<נורית קמר: זו המחויבות של משרד החינוך ופה אין דבר כזה לא ידעתי, כן ידעתי.

<נורית קמר: זה אני לא רוצה לראות.

<נורית קמר: זה הדבר הכי חשוב, ואם הילד יכול לקבל ביקורים, לאלץ את הילדים להגיע.

<נורית קמר: לאלץ את הילדים להגיע, כי החברה, הדבר הנפשי של הילד הוא הדבר הכי חשוב, ולהביא אותו כל הזמן שיהיה בחברה של הילדים, זה הדבר החשוב.

<נורית קמר: תודה רבה, ואני מתנצלת, אני צריכה לצאת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך חברת הכנסת נורית קורן.

<אבי גנון: יפעת, רק הערה קטנה בנושא מה שעלה פה, הנושא של השכר והתנאים וכו'.

<אבי גנון: יש לנו בתחילת מרס סיכום של הפעילות מול מנכ"לית משרד החינוך, אבל כשאנחנו ציינו במצגת לגבי הנושא של דיאלוג עם משרד החינוך, זה על מנת לבוא ולשפר את השירות ממקום של לקחים, ממקום של אוקיי, זה מה שאנחנו חשובים שצריכים לעשות – לבוא מול המשרד ולראות איך מול המשרד לפתוח את כל הסיפור לדיון מחדש.

יפעת שאשא ביטון: איך בונים את זה נכון.

<אבי גנון: אוקיי, אז יהיה שם את זה ואני אעדכן אותך אחרי הפגישה עם המנכ"לית.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח מאד, אז בבקשה באמת גם לרשום כאן בוועדה שאני אשמח לקבל עדכון לאחר הפגישה.

יפעת שאשא ביטון: תודה על ההערה.

יפעת שאשא ביטון: יש לי פה הורה נוסף.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<א"ד: כן, אני אעשה את זה קצר.

יפעת שאשא ביטון: אין לך ברירה.

<א"ד: תודה.

<א"ד: טוב, יש לי ילדה שהיא חולת אפילפסיה בת 17 כמעט.

<א"ד: קשה מאד, כל יום נפילות והיא מקבלת גם מורה פעמיים בשבוע בשם אריאלה.

<א"ד: היא מחכה למפגשים האלה מאד, זה מצד אחד.

<א"ד: אנחנו מלמדים אותה בעיקר עצמאות, כי היא לא בקטע של חשבון ולא בקטע של - - -

יפעת שאשא ביטון: באיזה גיל היא?

<א"ד: היא בת 17.

יפעת שאשא ביטון: אתם מקבלים בעצם סיוע לאורך איזה תקופה כבר?

יפעת שאשא ביטון: ממתי אתם בעצם מקבלים את הליווי הלימודי?

<א"ד: כמה חודשים - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אני מדברת בכלל, אני לא מדבר ספציפית רק על "קדימה מדע".

יפעת שאשא ביטון: כמה זמן אתם בתכנית?

<א"ד: נראה לי כבר 5 שנים אם אני לא טועה, משהו כזה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<א"ד: והיא מקבלת גם מורה למוסיקה בשם דפנה.

<א"ד: היא גם מחכה למפגשים האלה מאד.

<קריאה: מטפלת במוסיקה.

<א"ד: כן, תרפיה במוסיקה.

<א"ד: עכשיו יש לה גם מטפלת, מוניקה, כדי שאני ובת הזוג שלי נעבוד, אבל המטפלת הזאת מגיעה פעמיים בשבוע.

<א"ד: נכון שצריך להגדיל את זה עוד יותר, זה מצד אחד.

<א"ד: העניין הוא של' היא כאילו כבר גדולה פיזית.

<א"ד: נכון שהמטפלת אמנם נקשרה אליה והכל טוב ויפה, אבל היא מבוגרת.

<א"ד: כאילו, היא מבוגרת ואנחנו גרים בקומה שנייה, אז שוב פעם, צריך להעלות אותה במדרגות וזה קשה.

<א"ד: חס וחלילה תהיה נפילה במדרגות, היא תיפול יחד איתה.

יפעת שאשא ביטון: אתם ניהלתם שיח?

יפעת שאשא ביטון: אתם יודעים, כי אני בכוונה לא נכנסת לנושא של הגילאים.

יפעת שאשא ביטון: יש צעירים וחלשים ויש מבוגרים וחזקים ויש להיפך.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדבר פר המטפלת, היא מרגישה שהיא מסוגלת לטפל בה?

<א"ד: המטפלת היא טובה, היא נקשרה אליה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, זה בסדר, אבל פיזית, היה לך שיח עם המטפלת לראות פיזית אם היא יכולה לטפל בה?

יפעת שאשא ביטון: אם היא מרגישה שהיא מסוגלת ככה לעמוד בעומס?

<א"ד: היא אומרת שכן, בבית.

<א"ד: אבל פיזית צריך פשוט, היא כאילו, ל'י היא אפילו כבר יותר גבוהה ממני בקצת.

<א"ד: פיזית צריך כאילו להחזיק אותה.

יפעת שאשא ביטון: מה אתה רוצה?

יפעת שאשא ביטון: אתה מרגיש שאתה לא רגוע מבחינת היכולת לעזור לה?

יפעת שאשא ביטון: אני מנסה להבין, כאילו בתחושה שלך, איפה אתה מרגיש שאולי משהו צריך להיות אחרת.

<א"ד: אולי שפה בקטע של ה – היא יושבת איתה בבית, היא אוהבת אותה גם, ל' - - -

יפעת שאשא ביטון: איפה הבעיה?

יפעת שאשא ביטון: זה שאתם מעריכים אותה אני הבנתי.

<א"ד: הבעיה זה בעניין רק במדרגות.

<א"ד: אנחנו גרים בקומה שנייה וכרגע אין באפשרותנו לעבור דירה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<א"ד: ל' מתניידת בעיקר בכסא גלגלים, למרות שהיא הולכת, אבל אחרי שתי דקות היא מתעייפת.

<א"ד: אני רק רוצה את הפיזי הזה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שנוכל לשמוע עוד מישהו ואנחנו רוצים לסכם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדבר אחר כך כי אני רוצה להבין קצת יותר לעומק איפה באמת אפשר לעזור, כי בסך הכל אתם מאד מרוצים מהטיפול והכל.

יפעת שאשא ביטון: צריך לראות פיזית איך אפשר לעזור לכם, בסדר?

<שחר בר חן: אני אבדוק את העניין.

<שחר בר חן: זו פעם ראשונה שאני שומעת, אני אבדוק את העניין.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: תקבל התייחסות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<נורית קמר: שמי נורית קמר, אני מייצגת את הקליניקה המשפטית לזכויות אנשים בעלי צרכים מיוחדים מהמרכז האקדמי שערי משפט.

<נורית קמר: אני כאן בעצם בעקבות פניות של הורים לילדים חולים ומרותקים לבתיהם, פניות שהגיעו גם לקליניקה שלנו, שאני מייצגת, וגם לקליניקה למשפט ומדיניות חינוך של אוניברסיטת חיפה.

<נורית קמר: אמנם מדובר כאן בסדרה של כשלים, אבל אנחנו לא נכנסים לזה.

<נורית קמר: אנחנו מבחינתנו שורש הבעיה הוא עצם קיום ההפרטה.

<נורית קמר: זה דבר שבניגוד לחוק, הפרטה של שירותי חינוך במדינת ישראל, ממתי?

<נורית קמר: ממתי מותר להפריט?

<נורית קמר: מחר משרד החינוך יחליט שלא מתחשק לו יותר חינוך ממלכתי, אז הוא יפריט?

<נורית קמר: זה מבחינתנו-.

<נורית קמר: עובדה נוספת שאני רוצה להעלות פה, שאנחנו שלחנו בשיתוף אוניברסיטת חיפה, שתי הקליניקות, כתבנו ושלחנו מספר מכתבי התרעה יותר מפעם אחת, ומכתבי ההתרעה לא נענים על ידי משרד החינוך.

<נורית קמר: לא מבחינת זה שהם לא עונים לנו תשובה שהיא לא מספקת אותנו, אלא פשוט יש שתיקה רועמת, שהמטרה לדעתנו היא ברורה - - -

יפעת שאשא ביטון: השאלה אם מותר להם להעביר לכם אינפורמציה, כי אני - - -

<נורית קמר: מטרה אחת – שנפסיק לשאול.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני שואלת, בואי, תצאי רגע מהדף.

יפעת שאשא ביטון: בואי שנייה ננהל דו שיח.

<נורית קמר: פשוט הייתה צריכה להגיע מישהי אחרת ואני למדתי את זה.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה, אנחנו שמענו את הדברים.

<נורית קמר: אני רק רוצה להגיד שאנחנו מבחינתנו - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, אני רוצה לשאול שאלה.

<נורית קמר: לא, רק לסיים.

<נורית קמר: אנחנו היינו מגישים עתירה בשנת 2015.

<נורית קמר: בגלל שיש לנו חוסר תקציב אנחנו לא מגישים את העתירה.

<נורית קמר: מה יקרה אם מחר משרד הבריאות יחליט להפריט את בתי החולים וייתן את כולם לאסותא?

יפעת שאשא ביטון: הבנתי את הנקודה.

<נורית קמר: זה שורש הרעה.

<נורית קמר: את כל בתי החולים - - -

יפעת שאשא ביטון: סיימת?

<נורית קמר: אני רק רוצה להדגיש שמדובר פה על שירותי חינוך שזה לא משהו שולי.

<נורית קמר: זה לא שהמשרד לקח משהו שולי.

<נורית קמר: זה שירות - - -

יפעת שאשא ביטון: נורית תודה, הבנתי.

<נורית קמר: זה בניגוד לשני החוקים - - -

יפעת שאשא ביטון: הבנתי, שימי נקודה.

<נורית קמר: לא, אני רק רוצה להגיד - - -

יפעת שאשא ביטון: הבנתי, הבנתי.

<נורית קמר: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לברר סוגיה באחורה של מה שאמרת.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס לדברים שלך.

יפעת שאשא ביטון: יש אפשרות, זה בכלל מותר להעביר מידע לגופים כאלה שמבקשים את המידע הזה?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על חיסיון - - -

<נורית קמר: מה זאת אומרת?

<נורית קמר: זה גוף משפטי.

יפעת שאשא ביטון: אתם גוף משפטי?

<נורית קמר: בוודאי, זה קליניקה משפטית לכל דבר.

יפעת שאשא ביטון: מותר להעביר?

יפעת שאשא ביטון: רגע, חברה, יש הרבה גופים שחובת העברת-.

יפעת שאשא ביטון: מדובר פה על ילדים עם מקרים בעייתיים.

<קריאה: היא לא צריכה להעביר, היא יכולה - - -

<קריאה: הם עומדים להוציא עתירה.

איילת נחמיאס ורבין: חופש המידע - - -

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להבין את זה, סליחה שאני לא מבינה בזה, רוצה לדעת, אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<רחלי אברמזון: קודם כל, כל פנייה של הקליניקה המשפטית וכו', מטופלת על ידי הלשכה המשפטית במשרד.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<נורית קמר: היא מטופלת, אבל שנתיים לא קיבלנו תשובה.

<רחלי אברמזון: אבל אני רוצה לומר, והיה וישנן פניות לגבי ילדים מסוימים עם פרטי ילד והם מגיעים מנציגות כזו או אחרת - - -

יפעת שאשא ביטון: אסור לכם להעביר מידע.

<רחלי אברמזון: דורשים ויתור סודיות.

<רחלי אברמזון: לא יעבור מידע בשום אופן לאף אחד ולאף גוף ולאף גורם, אם זה לא מגובה בוויתור סודיות שנחתם על ידי ההורים וההורים פונים ואומרים – אלה הם המייצגים שלי.

<רחלי אברמזון: ככה זה.

יפעת שאשא ביטון: הנקודה ברורה.

<נורית קמר: אלף כמובן שנחתמים ויתורי סודיות.

<נורית קמר: ברור מאליו שזה - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהנושא ברור.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ברשותכם לסכם, כי אנחנו ממש לקראת סיום ותיכף צריכים לפנות פה את החדר.

יפעת שאשא ביטון: ראשית תודה לכל הנוכחים.

יפעת שאשא ביטון: באמת, גם אלה שלא דיברו, אני ממש מתנצלת, אבל אני חושבת שהדברים הועלו והוצגו בצורה מאד ברורה.

יפעת שאשא ביטון: אני מודה שגם נכנסתי לחדר עם איזו שהיא תחושה ולאט לאט כשפרקנו את הדברים ולמדנו את הנושא, אנחנו יותר יודעים איפה לשים את האצבע כדי לטפל בדברים, וזה לא איזה שהוא משהו גדול ואמורפי שיש לו שם אחד והכנסנו בתוך סל אחד את כל הדברים בלי לדעת מה שייך לאן.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה כן לפתוח דווקא באמירה חיובית לפחות לגבי משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: כל הפניות שאני העברתי ואני יודעת שאני מציקה לכם במשך חודשים רבים, על כל פנייה, לא משנה מה השם שבה ולא משנה על מתי מדובר, אני כבר באופן אוטומטי מעבירה למשרד החינוך, רוצה לקבל התייחסות ותשובה רגע לפני שאני ממשיכה הלאה את הטיפול ואני באמת זוכה לתשובות מאד מפורטות ואפילו במהירות.

יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה לדבר על הדברים שעלו כאן ואנחנו צריכים לחזק אותם.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, אנחנו הבנו שהסיפור הגדול זה לא באמת המעבר מגוף אחד לגוף אחר, כי אנחנו מדברים פה על תהליכים - וגם ההורים מאשרים את זה - אנחנו מדברים על תהליכים של שנים על דברים שאנחנו צריכים לטפל לאורך שנים ואני תיכף אציג מה, כדי שאנחנו נוכל להתקדם.

יפעת שאשא ביטון: "קדימה מדע" נכנסו לפני שנה, מנסים לשחות בתוך הים הזה, חבלי לידה היו, אין מה לעשות, כמו כל גוף שמתחיל, ובדברים שעדיין צריך לטפל בהם אנחנו ניגע גם בסיכום.

יפעת שאשא ביטון: ואני רוצה להתחיל בנושא של הנגשת המידע.

יפעת שאשא ביטון: ראשית הצטרפה אלינו חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יפעת שאשא ביטון: תסלחי לי שאני אוותר לך על לדבר.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא, אני לא ביקשתי את רשות הדיבור, אני באתי לשמוע ברגע האחרון.

איילת נחמיאס ורבין: באתי מההורים של הדר כהן, זה סיפור מספיק.

איילת נחמיאס ורבין: אני מספיק נסערת עדיין.

יפעת שאשא ביטון: אויש.

יפעת שאשא ביטון: מספיק קשה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז אנחנו נתחיל בסוגית הנגשת המידע.

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שהרבה מהתסכול והמרמור של ההורים זה שהם לא באמת מכירים את הזכאות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: פגשתי את זה בעוד תחומים ואני אומרת אם אנחנו נצליח לפתור את הנקודה הזו, אנחנו נחסוך 50% מהתחושות הקשות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על הורים שבאמת מתמודדים גם ככה עם מציאות מאד מורכבת.

יפעת שאשא ביטון: מאד רגישה.

יפעת שאשא ביטון: פחות פנויים כדי להתחיל לראות מה מגיע להם, מה לא מגיע להם, לרדוף אחרי אנשים.

יפעת שאשא ביטון: אני לחלוטין מבינה את הסיטואציה הזאת ואני חושבת שזאת אחריות שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אחריות שלנו כמערכת להביא עד אליהם את המידע, כדי שהם באמת יוכלו לראות מה מגיע להם.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, מוסדות החינוך הם הכתובת.

<קריאה: אבל קדימה - - -

יפעת שאשא ביטון: שנייה, אנחנו ניגע גם בזה.

יפעת שאשא ביטון: מנהל, או נתחיל במורים – מורה שלא מגיע אליו ילד לכיתה, אני חושבת שבלי שום קשר עכשיו אם הוא זכאי ל"קדימה מדע" או לא זכאי ל"קדימה מדע", חייבים להחזיר את הנוהל של להרים טלפון הביתה לראות מה קורה.

יפעת שאשא ביטון: לנו זה ברור, גם לך רחלי וגם לי.

יפעת שאשא ביטון: בפועל זה לא תמיד קורה ואני חושבת שאנחנו חייבים לחדד את זה למערכת החינוך, גם אם נוציא מסמך.

יפעת שאשא ביטון: לא צריך חוזר גדול.

יפעת שאשא ביטון: מסמך, דף קצר של מידע – כן, חברים, אנחנו מתקתקים לכם בדלת, תחזירו חזרה את הנוהל.

יפעת שאשא ביטון: ילד שלא מגיע תבדקו מה קורה.

יפעת שאשא ביטון: כל שכן אם מדובר בילד שבאמת לא עלינו נתגלתה איזו שהיא מחלה ואנחנו יודעים שאנחנו צריכים להיערך לטיפול ארוך טווח ושם באמת המערכת צריכה להנגיש את המידע להורים.

יפעת שאשא ביטון: מערכת בית הספר, אם זה גן או כל מוסד חינוכי אחר, אני בכוונה מדגישה ואומרת את זה ברחל בתך הקטנה.

יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף זה לעדכן את האתר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נכנסנו, באתר מופיע באמת, אבל זה מופיע ברמת החוק מה הם זכאים.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לפשט את זה.

יפעת שאשא ביטון: תכתבו את זה בצורה פשוטה של זכות ההורים לילדים חולים, אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש, בצורה מופשטת שכל אחד שייכנס יוכל לקרוא ולהבין.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שזה יהיה מונגש גם בשפה הערבית כדי שבאמת כולם יוכלו לעשות את זה.

<רויטל לן-כהן: אני רק רוצה להגיד משהו.

<רויטל לן-כהן: משרד החינוך לא אמר את זה, אבל ארגוני ההורים וארגוני הזכויות יושבים עם משרד החינוך על כמה נושאים ואחד מהנושאים שדנו בו לפני שבוע-שבועיים, לא זוכרת, זה ישיבות שבועיות.

<רויטל לן-כהן: היה על הפורטל החדש שהם בונים, וזה בדיוק ההערות שנתנו ובפורטל החדש, לפחות מתוך ה - - -

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שקלעתי לדעת גדולים.

<רויטל לן-כהן: אז זה יקרה.

<רויטל לן-כהן: כי זה בדיוק מה שביקשנו.

<רויטל לן-כהן: ביקשנו פישוט לשוני ולא חוזרי מנכ"ל.

<רויטל לן-כהן: אז זה יהיה.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: אז זהו, אז באמת תפשטו את המידע.

יפעת שאשא ביטון: בלי להיכנס לנעליים של ההורים האלה שנמצאים במצוקה, להיכנס ולהתחיל לקרוא חוק, את רואה את זה את כבר מוותרת מראש.

יפעת שאשא ביטון: תפשטו, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: וכמובן שיהיה גם בשפה הערבית.

יפעת שאשא ביטון: הנושא של איסוף נתונים וריכוז חומרים.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, זה כלי עבודה.

יפעת שאשא ביטון: היה טללים, היום "קדימה מדע", עוד 10 שנים יהיה מישהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שיש הזדמנות לאסוף גם את מסד הנתונים שיסייע לכם לפקח ולעקוב אחרי הילדים שצריכים לקבל את הטיפול, וגם מבחינת בנק של חומרי למידה, כולל עדכון, כי אני מניחה שאם אתם תכנסו לתהליך של איסוף, אז הדברים גם יתעדכנו מעצמם ככל שעובר הזמן, ואז מורים חדשים שנכנסים לתוך המערכת, יש להם מהיכן לשאוב את המידע וחומרים שהם יוכלו להשתמש בהם.

יפעת שאשא ביטון: הנושא של מענה רגשי שהועלה כאן, אני מבקשת לחדד את זה גם בקרב מנהלי בתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: אתם אמרתם את זה בצורה מאד פשוטה, יש להם אחריות מעבר למידע שהם מעבירים על הזכות שלהם לקבל סיוע מ"קדימה מדע".

יפעת שאשא ביטון: הם נדרשים בעצם גם להיות אחראים על הצד הרגשי, לתת את המענה, אז בבקשה לחדד גם את הסוגיה הזו בפני המנהלים.

יפעת שאשא ביטון: הצוות הלימודי – שני דברים.

יפעת שאשא ביטון: אחד, אני רוצה שמשרד החינוך יפקח על הצוות הלימודי שנכנס, שאכן כל מי שמתקבל ל"קדימה מדע" עומד בתנאי הסף.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו הדרישה הבסיסית, הראשונה, שאם אנחנו נעמוד בה אנחנו כבר נוכל להתקדם צעד אחד קדימה.

יפעת שאשא ביטון: דבר שני זה ש"קדימה מדע", אני ראיתי שיש לכם רכזים – יש אותך, אלהאם, ויש גם רכזת, ראיתי פה בשמות של גוש דן, יש לכם רכזים.

יפעת שאשא ביטון: שתהיה איזו שהיא הדרכה, איזו שהיא הנחיה רגע לפני שהמורים נכנסים ומתחילים לעבוד עם הילדים.

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא חיים בוואקום.

יפעת שאשא ביטון: המורים האלה לא מגיעים סתם.

יפעת שאשא ביטון: רק מי שמגיע לעבוד אתכם יודע בדיוק ואם הוא עבר את ההכשרה של הוראה וכו', יודע לאן הוא נכנס.

יפעת שאשא ביטון: ובכל זאת, שתהיה איזו שהיא מעטפת שאומרת להם – אתם מגיעים למסגרת כזו וכזו, הציפיות הן כאלה וכאלה, אתם תפגשו ילדים כאלה וכאלה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שיהיה באמת איזה שהוא תהליך של הכנסה אל המערכת; וגם תוך כדי תנועה, לראות באמת שהמורים עומדים בעומס, גם הרגשי וגם בכלל.

יפעת שאשא ביטון: ללוות אותם ואולי זה קצת יעזור גם בתחושה של הביטחון אל מול המשפחות.

יפעת שאשא ביטון: סוגית ההפרטה היא סוגיה.

<קריאה: העיקרית.

יפעת שאשא ביטון: רגע, היא סוגיה.

יפעת שאשא ביטון: היא לא לשולחננו כאן, כי אנחנו פה לא קיבלנו את ההחלטות.

יפעת שאשא ביטון: "קדימה מדע" מקיימים את - - -

<קריאה: היא גם לא בתחום הזה בלבד בעולם החינוך - - -

יפעת שאשא ביטון: "קדימה מדע" מקיימים מכרז של משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: הצוות שיושב פה ממשרד החינוך הוא בעצם מקיים מדיניות.

יפעת שאשא ביטון: היא אולי סוגיה שיש לדון בה, לא רק בתחום החינוך.

יפעת שאשא ביטון: לצערנו הרב, היא קורית בתחומים נוספים.

<נורית קמר: יש שירות שהוא יותר חשוב מאשר שירותי חינוך פה בארץ?

יפעת שאשא ביטון: יבואו אליך אנשים חולים ויגידו יש משהו שיותר חשוב מאשר בריאותו של אדם.

יפעת שאשא ביטון: יש נושאים, כל אחד מדבר - - -

<נורית קמר: בריאות הפריטו את זה?

<נורית קמר: לא הפריטות.

יפעת שאשא ביטון: סליחה נורית, אז את לא מכירה.

<נורית קמר: שירותי הבריאות מופרטים?

<נורית קמר: בתי החולים הממשלתיים?

יפעת שאשא ביטון: חברים, יש - - -

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא, אבל יש הפרטה כי יש תפיסה של פעילויות פרטיות לבתי החולים וזאת בעיה.

<נורית קמר: בעיה גדולה.

יפעת שאשא ביטון: חברה, אני לא פותחת - - -

<נורית קמר: לפני שלוש שנים - - -

יפעת שאשא ביטון: נורית, התבלבלתם, אני לא פותחת את זה, כי זה לא על שולחננו היום.

יפעת שאשא ביטון: זאת סוגיה חשובה, צריך לדון בה, צריך לבחון אותה.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר יש מי שמקבל מדיניות ומכתיב, אבל אני מסכימה איתך, יש הרבה דברים שאני אישית לא הייתי מפריטה.

יפעת שאשא ביטון: המציאות היום היא כזו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים בתוך המציאות הזו לעשות את ההכי טוב שאנחנו יכולים בשביל הילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: במיוחד הילדים האלה, שממילא מתמודדים עם מציאות קשה.

יפעת שאשא ביטון: ולכן אני לא מתייחסת מעבר ללהגיד שבאמת זו סוגיה שדורשת התייחסות, אבל אנחנו בשולחן הזה לא יכולים לפתור אותה בכוחותינו הדלים.

יפעת שאשא ביטון: מ"קדימה מדע" יש לי בקשה.

יפעת שאשא ביטון: מעבר לדו"חות ולעדכונים שאני ביקשתי, אני מוכרחה גם לומר מילה טובה ל"קדימה מדע".

יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת את הפניות של ההורים, מן הסתם כמו שאתם יודעים, מישהו לוחץ ככה במקום הכואב, ישר אנחנו דופקים חזק מאד על הדלת ומבקשים לדעת מה קורה.

יפעת שאשא ביטון: אני תמיד מקבלת את המענים אז אני רוצה להודות גם על זה.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לקבל את העדכונים מהישיבות מול משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה גם מכם לדעת אם יש קשיים בהתמודדות ודברים שאתם חושבים שאנחנו יכולים לסייע כדי לקדם מהלכים או באמת לחזק דברים שנדרשים לכך.

יפעת שאשא ביטון: תיידעו אותנו, אנחנו בהחלט רואים את עצמנו שותפים כוועדה שמאד מאד חשובות לה זכויות הילד.

<שחר בר חן: אם אפשר לומר חשוב לפרוטוקול - - -

יפעת שאשא ביטון: כן.

<שחר בר חן: בעקבות נושא המורים.

<שחר בר חן: התבקשנו, כשעבר השרביט, לנסות להעסיק כמה שיותר מורים מטללים, כדי לא לפגוע בהם ו-70% מהמורים שלנו הם מורי טללים לשעבר, כך ש - - -

יפעת שאשא ביטון: בסדר, כשזה עדיין לא מכשיר את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת מה טללים עשו.

<שחר בר חן: לא, אבל אני רק רוצה - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל בגלל זה אני אומרת ואני לא סתם חידדתי.

<ד"ת: אבל היא לא אשת חינוך.

יפעת שאשא ביטון: סליחה חברה, יש דברים שהם – אתה עוד פעם מפריע לי.

<ד"ת: אבל היא לא אשת חינוך.

<ד"ת: אני מתפוצץ.

<ד"ת: הבן שלי חולה.

<ד"ת: היא לא אשת חינוך.

<ד"ת: תוציאו - - -.

<ד"ת: היא לא אשת חינוך.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, ד', סליחה - - -

<ד"ת: זה נוגד את המכרז.

<ד"ת: אני לא מבין.

<ד"ת: אנחנו במדינת ישראל.

<ד"ת: האישה הזאת היא לא אשת חינוך.

<ד"ת: איך היא מנהלת - - -

יפעת שאשא ביטון: סליחה.

<ד"ת: אלוהים ישמור.

יפעת שאשא ביטון: תסגרי בבקשה את הדלת.

יפעת שאשא ביטון: חבל - - -

<ש"נ: מה אתה צוחק?

<ש"נ: למה אתה צוחק?

יפעת שאשא ביטון: סליחה, ש', תצאי החוצה.

יפעת שאשא ביטון: וחבל שזה קורה רגע לפני שאנחנו מסיימים.

יפעת שאשא ביטון: הדברים היו פה מאד ברורים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שגם ההורים ציינו פה, הסיפור הגדול זה לא המעבר.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הגדול זה כשלים נקודתיים שבהם אנחנו נדרשנו לטפל ואני ציינתי אותם.

יפעת שאשא ביטון: אז אני לא מצליחה להבין פתאום את ההתייחסות לאדם כזה או אחר.

יפעת שאשא ביטון: אם הדברים לטעמכם במשך 10 שנים מתנהלים בצורה מסוימת, וזה לא שזה בגלל שעכשיו השתנתה המציאות אז השתנו הדברים, אז בואו נשאיר את זה בקונטקסט הזה.

<סימה אוליאר מחוזאי: אפשר רק מילה.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא.

יפעת שאשא ביטון: אני מתנצלת כי אני מוכרחה לסכם ואני כבר סיימתי.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מ"קדימה מדע" לקבל את כל הדו"חות.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לדעת וגם לקבל דיווח על המפגש שיהיה במשרד החינוך בחודש מרס, אמרתם?

<אבי גנון: כן.

יפעת שאשא ביטון: כדי לדעת באמת מה קורה שם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמשיך לעקוב ואם אנחנו נדרש אנחנו נקיים שוב מפגש סיכום, לראות שלפחות במהלך התקופה שאתם נמצאים, הדברים באמת מקבלים איזו שהיא תפנית ואנחנו עונים על צרכים שהיו עוד לפני שאתם נכנסתם לתוך המסגרת הזו.

יפעת שאשא ביטון: אני באמת רוצה להודות לכולכם.

יפעת שאשא ביטון: צר לי על ההתרגשות של ד'.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה בהחלט את ההתרגשות, אבל - - -

<פנחס נגל: משפט אחד, קצר.

<פנחס נגל: אני מבטיח שזה קצר.

<פנחס נגל: העניינים האמיתיים לא עלו בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: כל מה שעלה במכתבים שאני קיבלתי עלה גם כאן.

<פנחס נגל: אולי כן, אבל העניינים האמיתיים, הבעיות האמיתיות לא עלו.

יפעת שאשא ביטון: ש', האנשים פה.

יפעת שאשא ביטון: אתה מוזמן לכתוב לי אותם, אני אשמח לשמוע ולקבל.

<פנחס נגל: אני כבר לא אטפל בזה.