ועדת המשנה לחינוך בלתי פורמלי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 2, 2016-06-21 14:00

מירב בן ארי: שלום לכולם, צהריים טובים, היום ה-21.6.2016, ט"ו בסיוון תשע"ו, אנחנו פותחים את הישיבה השנייה של ועדת המשנה של ועדת החינוך, התרבות והספורט, ועדת המשנה לחינוך הבלתי פורמלי.

מירב בן ארי: לפני שנתחיל אני אגיד כמה דברים.

מירב בן ארי: חשוב לי לומר, כשהייתה פה הוועדה הראשונה האולם היה באמת מפוצץ, השר, המנכ"לית, זה בשביל הסטייטמנט, כי זו פעם ראשונה.

מירב בן ארי: מי שמכיר אותי יודע שמבחינתי כמה שפחות ככה אפשר לעבוד ולקדם דברים.

מירב בן ארי: הוועדה הזאת, כל פעם שנסיים, אני אעשה לי את המסקנות שלי, יהיה גם מה שייצא פורמלית, אבל יהיו המסקנות שלי ולאחר שתיים-שלוש ועדות, זה מה שסיכמתי עם השר, אני אבוא ואגיד לו מה נראה לי, מה המלצנו.

מירב בן ארי: כמובן שיש לו את אנשי המקצוע, אבל מה אנחנו מבחינת הוועדה.

מירב בן ארי: לכן לא להיבהל שהכיסאות ריקים, מצדי, בעיקר באגף הזה כמה שפחות ברברת, יותר לבוא ולנגוע בדברים.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד עוד משהו לפרוטוקול, המטרה של הנושאים זה להעלות אותם.

מירב בן ארי: יכול להיות שיש נושאים שנגיד הכול בסדר, הכול מצוין, לא צריך להתערב, נמשיך הלאה, אבל כל ועדה תעסוק בנושא, איפה שיהיה פער עצום אנחנו נלך לישיבות משנה קטנות יותר, אצלי במשרד, עם הגורמים הרלוונטיים, כדי להביא לפתרון.

מירב בן ארי: כך שאם יש כאן משהו שעולה, זה לא נגמר כאן, אלא אנחנו ננסה באמת לפתור אותו.

מירב בן ארי: הנושא שאנחנו מתחילים איתו זה הנושא של המכינות הקדם צבאיות.

מירב בן ארי: יצא לי להכיר קצת את הנושא גם בתפקידי הקודם וגם עכשיו, אני ביקשתי מדני רוזנר שיציג את הנושא.

מירב בן ארי: אני חושבת שזה נושא חשוב מאוד, אני חושבת שהנושא הזה נוגע בכל הנושאים הרלוונטיים למשרד החינוך, משוויון לחברתיות, לערכיות, לציונות, הכול ביחד נמצא בנושא של המכינות ולכן היה לי חשוב להתחיל בו.

מירב בן ארי: וגם שיהיה ברור, זה שיש פה נושאים שבאים בסדר אחר זה לא מעיד על חשיבותם, זה פשוט עניין של נושאים שאנחנו לוקחים, זאת אומרת מבחינתי כל הנושאים שהוועדה תעסוק הם נושאים חשובים באותה מידה.

מירב בן ארי: אז אני רוצה שדני יתחיל, יציג לנו את הנושא של המכינות, לאחר מכן כמובן נשמע את משרד הביטחון, שאני מודה לו על הנוכחות שלו פה, וגם שאר המשרדים וכמובן הנציגים שהגיעו.

מירב בן ארי: בבקשה, דני.

<דני רוזנר: תודה רבה.

<דני רוזנר: מתנצל על האיחור.

<דני רוזנר: דני רוזנר, מנהל מינהל חברה ונוער במשרד החינוך, נמצאת איתי גם טליה נאמן, מנהלת אגף תכנים ותכניות במינהל וחסרה אירית ברוק, הממונה על המכינות הקדם צבאיות, על תנועות הנוער ועל מסלולי ההגשמה, אבל גם היא מרכיב חשוב.

מירב בן ארי: תן לנו באופן כללי סקירה על המכינות.

<דני רוזנר: עוד שנייה לפני הסקירה אני אגיד שכל נושא המכינות ותחומים נוספים, כמו שנות השירות, תכניות ההכנה לצבא וכו', כל הדבר הזה מתנהל במשותף, במדיניות משותפת ומתואמת בין משרד הביטחון למשרד החינוך, האגף הביטחוני חברתי במשרד הביטחון, ובכל תחום אנחנו מקיימים שולחן עבודה משותף, מדיניות משותפת וכו'.

<דני רוזנר: החוק או התקנות מגדירות מה בסמכות של מי, אבל חשוב קודם כל לומר את זה.

<דני רוזנר: ואני אגיד משהו כללי על עולם שנת הי"ג, בעצם חבר'ה בוגרי י"ב שקיבלו החלטה לתת עוד שנה לחברה הישראלית, הפלטפורמה הוותיקה ביותר זאת שנת השירות, הצטרפה אליה בערך לפני 30 שנה, הרב אלי סדן ומכינת עלי בתור החלוצים של הדבר הזה, קיבל השנה פרס ישראל, וממש בשלוש השנים האחרונות מכינות אופק, תכניות חצי שנתיות.

<דני רוזנר: כל הדבר הזה של חבר'ה בוגרי י"ב שמקבלים החלטה 'אני רוצה לעשות עוד שנה לטובת החברה הישראלית', בעיניי זו החלטה דרמטית, בטח במדינה שבה השירות הצבאי גוזר כמעט עוד שלוש שנים עיכוב פלוס הטיול שאחרי, ועדיין התלמידים מצביעים ברגליים ורוצים לצאת לתכניות מנהיגות של שנה.

<דני רוזנר: צריך להגיד שבשלוש הפלטפורמות האלה, ועכשיו אנחנו עובדים גם על פלטפורמה רביעית, של מכינות אזרחיות לאוכלוסיות שאינן משרתות, כרגע אנחנו עובדים על פלטפורמה לאוכלוסייה הערבית ובהסתכלות עתידית צריך לחשוב האם יש עוד אוכלוסיות שיכולות להיכנס, שוב, ילד בוגר מערכת, עוד לפני שלב המרוץ של החיים, אומר 'רגע, אני רוצה לעשות תחנת עצירה, לפתח את עצמי, לפתח מנהיגות, לתרום לחברה, לתרום למדינה, כי זה מעניין אותי'.

<דני רוזנר: אנחנו הרבה משמיצים את הנוער, צריך להגיד שהביקושים לפלטפורמות האלה, שנות שירות, מכינות קדם צבאיות, הן כמעט פי חמישה ממה שאנחנו מסוגלים לתת.

<דני רוזנר: זאת אומרת בשלב חתימות דחיות השירות אנחנו מקבלים, האגף הביטחוני במשרד הביטחון מקבל, סדר גודל בשנת השירות בערך פי ארבעה, במכינות בערך פי חמישה, חבר'ה שאומרים 'אני רוצה'.

<דני רוזנר: אחר כך יש את מסלולי המיון, יש פחת טבעי ובעיקר אין מספיק מבחינת מקום לכולם.

מירב בן ארי: אין מספיק.

מירב בן ארי: זאת אומרת שיש מצב שנער או נערה, היום גם יש נערות, נער צעיר שרוצה לעשות מכינה ורוצה לדחות את השירות, כמו בשינשינים, שגם אם הוא עבר מיון והוא הצליח הוא עדיין לא יוכל להיכנס בגלל שיש חוסר ב - - -

<דני רוזנר: נכון.

מירב בן ארי: כמה סך הכול מקומות, בערך?

<דני רוזנר: אנחנו בערך ב-3,200.

מירב בן ארי: בכל הארץ?

<דני רוזנר: נכון.

<דני רוזנר: אני אגיד עוד, כבר הוכח ששנת הי"ג היא שנת מפתח עבור השירות הצבאי, זאת אומרת עבור הצבא.

<דני רוזנר: אני חושב שבהסתכלות של ממשלה אנחנו צריכים להסתכל על ההשתלבות ארוכת הטווח שלהם ועל ה-ROI, על החזר ההשקעה של שנה כזאת, גם למשק הישראלי וגם לכל תפקידי המפתח בחברה הישראלית.

<דני רוזנר: יש לנו מספיק בוגרים לאורך השנים, גם של שנות שירות, גם של מכינות, אפשר לבחון את זה, אני בטוח שהתוצאות יהיו חיוביות.

<דני רוזנר: כל המחקרים שבדקו בוגרי שנות שירות או בוגרי מכינות הוכיחו השתלבות בחברה הישראלית.

מירב בן ארי: עשו פעם מחקר על השתלבות של בוגרי מכינות בצבא או בחברה?

<דני רוזנר: על ההיבטים של שירות צבאי, ודאי זה נבחן יותר מפעם אחת וזה מראה שזה מוכיח את עצמו.

<דני רוזנר: צריך להסתכל גם על החבר'ה שהם היום בני 35, וגם אותם אנחנו מוצאים היום בהרבה מאוד עמדות מפתח, אכפת להם מהחברה, אכפת להם ממה שקורה פה, מעורבים וכו'.

<דני רוזנר: לכן אני חושב שבהיבט של החזר על ההשקעה יש פה החזר.

<דני רוזנר: אני אגיד כמה נתונים שהוצאנו ממערכת ה- qlikview של המשרד.

<דני רוזנר: יכול להיות שלמשרד הביטחון יש נתונים או זהים או קרובים.

מירב בן ארי: אחרי זה הם גם יתייחסו.

מירב בן ארי: חביבה, תרשמי לך שגם אם יש משהו.

<דני רוזנר: אני ארוץ על כמה נתונים, הכול נתוני תשע"ו, חניכים רשומים במערכת.

<דני רוזנר: דבר ראשון, עשינו פילוח לפי חמישונים, זאת אומרת איחדנו כל שני עשירונים.

<דני רוזנר: בחמישון התחתון 51 חניכים, וזה גם הגיוני כי האשכולות הנמוכים הם רובם רשויות ערביות וחרדיות.

מירב בן ארי: כן, שזה פחות רלוונטי.

<דני רוזנר: ולכן זה גם הגיוני.

<דני רוזנר: החמישון השני מלמטה 512 חניכים, החמישון האמצעי 1,037, הגבוה 1,327 והגבוה מאוד 828.

<דני רוזנר: יש עוד 26 ללא סיווג, בסך הכול 3,781.

<דני רוזנר: זה לדעתי עוד לפני הפחת וכו', אודי יידע אחר כך להציג נתונים מדויקים יותר.

מירב בן ארי: זאת אומרת שהרוב, כי קשה לעקוב, אנחנו רגילים שהכול נמצא לנו על מצגת, אולי אחרי זה תוכל לשלוח לי את זה - - -

<דני רוזנר: שני החמישונים הבולטים זה האמצעי ואחד לפני הכי גבוה, בכל אחד למעלה מ-1,000 חניכים.

<חביבה סולומון: דני, מה הם?

<דני רוזנר: חלוקה לפי חמישונים של למ"ס.

מירב בן ארי: כאילו 5 ומעלה, ולכן הוא אמר שמראש - - -

<דני רוזנר: לא למ"ס, מדדי שטראוס.

<דני רוזנר: זה מדד טיפוח של משרד החינוך.

מירב בן ארי: מדד שטראוס הוא אחר, הוא לפי בתי ספר.

מירב בן ארי: אגב, מדד הרבה יותר נכון בעיניי.

<דני רוזנר: בנים-בנות, 937 בנות, 2,868 בנים.

<דני רוזנר: צריך לזכור, תיכף אני אגיע גם לפילוח המגזרי, אבל בערך 50% מעולם המכינות זה עולם דתי ולכן שם קהל היעד המרכזי זה הבנים ולכן ההטיה הזאת היא הטיה הגיונית.

<דני רוזנר: מבחינת אופי המכינות, 575 במכינות מעורבות, שזה אומר שהמכינה מראש פתחה את שעריה לקהלים מעורבים, דתיים וחילוניים, 1,295 במכינות כלליות ו-1,794 במכינות שמגדירות את עצמן תורניות.

<דני רוזנר: מבחינת מאיפה הגיעו התלמידים.

<דני רוזנר: אז יש לנו 30 מבתי ספר שהם מוגדרים חרדים, בפיקוח חרדי, זאת אומרת שייכים למחוז החרדי, 1,600 מבתי ספר ממלכתיים ו-2,151 מבתי ספר ממלכתיים דתיים.

<דני רוזנר: הדבר המרכזי שזה אומר, שיש חבר'ה בוגרי המערכת הממלכתית דתית שהולכים למכינות או כלליות או מעורבות, כי זה לא אותו מספר של התורניות.

מירב בן ארי: ולא אוטומטית עוברים למכינה תורנית.

<דני רוזנר: נכון.

<דני רוזנר: מבחינת הפילוח המחוזי, מאיזה מחוזות הם מגיעים, אז 334 ממחוז חיפה, 408 מהדרום, 416 ממחוז תל אביב, 443 ממחוז צפון, 1,043 ממחוז מרכז והמנצחת הגדולה מחוז ירושלים, 1,155, שוב, גם עם ההקשר של המכינות התורניות זה הגיוני.

<דני רוזנר: זה מבחינת נתוני הרקע.

<דני רוזנר: בהיבט תקצובי משרד החינוך ומשרד הביטחון נושאים בנטל 50-50.

מירב בן ארי: ב-25,200 לחניך?

<דני רוזנר: העלות למשתתף מתחלקת בין משרד הביטחון למשרד החינוך.

מירב בן ארי: גם אופק חצי חצי, משרד הביטחון עם משרד החינוך?

<דני רוזנר: לא, אופק זה משרד החינוך בלבד.

<יוסי מלכה: זה לא כולל אופק, אני מבין.

מירב בן ארי: לא כולל.

<דני רוזנר: לא כולל, דיברתי רק על מכינות קדם צבאיות.

מירב בן ארי: ואני רוצה שגם תתייחס בכמה מילים לתכנית לצעירים יוצאי אתיופיה בנושא של המכינות.

<דני רוזנר: במסגרת החלטות הממשלה של הדרך החדשה אחד מהמפתחות שסימנו כמפתח לשינוי זה שנת הי"ג, גם שנות שירות, גם מכינות קדם צבאיות וגם תכניות אופק והחל משנה הבאה אנחנו - - -

מירב בן ארי: מתשע"ז?

<דני רוזנר: מתשע"ז, אנחנו נאפשר לגופים להגיש את החניכים הישראלים יוצאי אתיופיה.

<דני רוזנר: אנחנו הבנו שאחד החסמים, ובעולם המכינות הקדם צבאיות הוא עוד יותר גבוה, בשל תשלומי ההורים, בעצם כמה שהמדינה משתתפת בסכום מאוד מאוד גבוה פר משתתף, עדיין יש חוסר תקציבי והמכינות צריכות לגייס את זה וההורים הרבה פעמים נושאים בנטל.

מירב בן ארי: שזה גם חשוב שתציין לפרוטוקול, הקטע של העלויות, רגע לפני שאנחנו חוזרים ליוצאי אתיופיה.

<דני רוזנר: חוק המכינות מגדיר עד כמה מותר לגבות מהמשתתפים, זה בעצם עד 50% מהעלות שהמדינה נותנת, שזה בערך 13,000 שקלים.

<דני רוזנר: רוב המכינות גובות פחות, הן לא מממשות את מלוא הסכום, אבל פחות או יותר סביב 10,000 שקל למשתתף לשנה ברוב המכינות.

<דני רוזנר: יש מכינות שהרימו דגל של קהלי יעד, אם זה אוכלוסיות בסיכון, אם זה ישראלים יוצאי אתיופיה, אם זה נוער בפריפריה והן מוצאות פתרונות, הן מגייסות תרומות, הן עושות דיפרנציאלי, הן עושות כל מיני דברים, אבל באופן כללי ברוב המכינות זה סביב ה-10,000 שקלים.

<דני רוזנר: לא נתון מדויק, כל מכינה ומכינה והמנדט שלה להחליט כמה היא גובה מההורים.

<דני רוזנר: כיוון שהבנו שזה אחד מחסמי הכניסה, ההיבט הכלכלי קודם כל - - -

מירב בן ארי: זאת אומרת שכל מכינה יכולה להחליט כמה כסף היא גובה מההורים, אבל יש לה מקסימום רף.

<דני רוזנר: נכון, בדיוק.

<דני רוזנר: בשל הדבר הזה החל משנה הבאה אנחנו נחלק מלגות שנועדו לתמוך בדיוק בדבר הזה.

<דני רוזנר: עשינו דיפרנציאליות בין תכניות אופק ושנות שירות, שזה בתקנה, שם אנחנו נרצה לוודא שמלוא הסכום מגיע לילד, אותו חניך יוצא אתיופיה שהשתלב, שזה מגיע אליו, במכינות אנחנו הגדרנו מינימום שצריך להגיע לילד, והיתר, בגלל שאנחנו מבינים את הסיפור הכלכלי של תשלומי ההורים, המכינה תוכל להחליט איזה גובה מלגה היא תעניק לילד בשל הצרכים שלו ומה היא לוקחת לעצמה בשל הצרכים שלה.

<דנה זקס: מותר לשאול שאלת הבהרה?

מירב בן ארי: שנייה, אני רוצה להבין עוד משהו.

מירב בן ארי: מה בעצם יגרום לאותו מנהל מכינה, מה המוטיבציה, הקטליזאטור אפילו שיגרום לאותו מנהל מכינה לקחת את אותם חבר'ה יוצאי אתיופיה?

מירב בן ארי: אנחנו סומכים עליהם - - -

<דני רוזנר: אני מאמין ויודע שקודם כל המוטיבציה הלאומית, זה יעד לאומי ושנת הי"ג היא נקודת מפתח.

<דני רוזנר: אנחנו עשינו השבוע כנס של הדרך החדשה והתייצבו לא מעט ראשי מכינות.

<דני רוזנר: אני לא אגיד שכולם, צריך לעשות שם עוד דחיפה וצריך לעבוד על ההיבט התודעתי מאוד, אבל עדיין, נגיד ככה, אם עד עכשיו שמענו לא מעט את ההיבט הכלכלי, את החסם הזה עכשיו הסרנו.

<דני רוזנר: מפה כל היתר זה יהיה רק תירוצים.

<קריאה: זה צעירים יוצאי אתיופיה.

מירב בן ארי: סליחה, אין לכם קריאות ביניים, זה שמור לאגף הזה, כל אחד ידבר בזמן שלו.

מירב בן ארי: אני יודעת שיש כאן הרבה תסכולים, שלא תחשבו, אבל אי אפשר פה שלא להגיד גם מילה טובה על זה שלצורך העניין משרד החינוך, מדינת ישראל, אומרת מעכשיו לראשי המכינות, זה כבר לא עניין של כסף, כי הכסף עלינו.

מירב בן ארי: ולמה אני מהנהנת לזיוה שם?

מירב בן ארי: כי אחד הדברים שכל הזמן אמרתי, כשאת מתעסקת עם יוצאי אתיופיה, זה שאנחנו לא רוצים שתהיה מכינה ליוצאי אתיופיה, אנחנו רוצים שבתוך מכינה קיימת מהטופ של הליגה וגם אפילו הבינוניות, לא משנה, שתהיה להם הזדמנות להיות עם כולם ולא יהיה מה שנקרא משהו - - - זה השיח שלנו, שאנחנו באות.

<דנה זקס: אני מהסוכנות היהודית, מכינות אופק.

מירב בן ארי: אני רואה שנורא חשוב לך לשאול.

<דנה זקס: אני לא מבינה, במכינת אופק משרד החינוך משתתף בין 25% ל-50% מעלות חניך, זאת אומרת במכינות אופק הכסף שיגיע לחניך יוצא אתיופיה חייב להגיע ישירות לחניך.

<דנה זקס: נניח שאנחנו נשיג את ה-75% הנותרים בגיוס תרומות, בעוד שבמכינה רגילה, כשחניך מקבל כמעט 80% מעלותו, דווקא שם המכינה יכולה להשתמש בכסף הזה עבור הפער ולא מחויבת לתת אותו לחניך.

<דנה זקס: מה ההיגיון?

<דני רוזנר: קודם כל השנה הקרובה תמונת המצב בתכניות אופק השתנתה, כיוון שהסכום בתקנה הוכפל.

<דני רוזנר: אנחנו מעריכים, אנחנו לא יודעים עדיין בדיוק כמה חבר'ה ישתלבו בשנה הבאה, יש מכינות שעדיין מתנדנדות, חלק לא מצאו מבנה וכו', אנחנו מעריכים שזה יהיה סביב 17,000 שקלים למשתתף.

<דני רוזנר: למול תמונת המצב שאנחנו מקבלים מתכניות אופק השונות, על מה צפי החניכים שיהיו בשנה הבאה, 17,000 שקלים למשתתף זה כבר לא ה-25%, זה מקום אחר, זה יותר סביב ה-60% או 70%.

<דנה זקס: אני מוציאה 4,000 שקל לחודש, 17,000 זה 1,200 שקל לחודש וחניך עולה באופק מעל 4,000 שקל לחודש.

<דני רוזנר: כיוון שזכיתי לנהל גם מכינה קדם צבאית וגם תכנית אופק, אז את העלויות אני מכיר.

<דני רוזנר: אם הוא עולה 4,000 הוא עולה יקר מדי, תמצאו דרך להוזיל.

<דני רוזנר: הוא עולה יקר מדי, זה לדיון אחר.

מירב בן ארי: דני, אני רוצה לשאול עוד שאלה.

מירב בן ארי: אנחנו דיברנו על 18,000, עכשיו אתה אומר שזה 17,000 לחניך באופק.

<דני רוזנר: 17-18, רשום פה בפרוטוקול, אחר כך רודפים אחריך, משוער.

מירב בן ארי: אבל זה חצי שנה, שזה גם חשוב לציין, כי ה-25,200 זה לשנה.

מירב בן ארי: אז זה גם חצי שנה ובגבייה שלכם יש בעיה ואתם תתייחסו אליה.

<דני רוזנר: רוב תכניות אופק לא גובות, או גובות מעט מאוד.

מירב בן ארי: נכון, מה שאמרנו בין 50 ל-200 ויש גם את הגורמים של הפילנתרופיה, שזה ההתמחות שלך שם.

מירב בן ארי: אז אנחנו נתייחס לזה, אבל כן היה לי חשוב וכן ביקשתי מדני להעלות את הנושא הזה של - - - וגם הכנס של ראשי המכינות.

מירב בן ארי: הוועדה הזאת לא קמה לחודש-חודשיים, היא תהיה כאן לפחות כל עוד אנחנו בממשלה ולכן אנחנו נבדוק כמה מבין אנשי המכינות, והנה את כאן, אז תשמעי ותעבירי, קיבלו צעירים יוצאי אתיופיה.

מירב בן ארי: זה לא עכשיו התחילה התכנית, אנחנו שמחים, אנחנו שמחות גם - - -

<טלי ארנולף: אני יכולה להגיב?

מירב בן ארי: את תגיבי בזמנך, אל תדאגי, יש לי פה סדר.

<טלי ארנולף: לנקודה הזאת.

מירב בן ארי: תרשמי לך ואת תתייחסי לכול.

<טלי ארנולף: אין בעיה, רשמתי.

מירב בן ארי: כי אנחנו ניתן לך את הכבוד הראוי לך, את צריכה לדבר, את מייצגת כאן חבר'ה מאוד רציניים שגם דיברתי איתם בטלפון לפני, אני מודה, ואני מבטיחה, זה יהיה אחד הדברים פה, שאנחנו ננהל מעקב אחרי מכינות שבאמת מקבלות, וחבל שאני צריכה לעשות את זה, אבל אני מרגישה שהרבה פעמים אנחנו נותנים תכניות ובסוף לילד שם זה לא מגיע.

מירב בן ארי: לכן זו אחת המשימות של הוועדה הזאת, לוודא, לעשות איזה שהוא מעקב, פעם בחצי שנה לראות מה קורה.

מירב בן ארי: זה אחת.

מירב בן ארי: עכשיו אני רוצה את משרד הביטחון ואז חבר הכנסת יוגב.

מירב בן ארי: משרד הביטחון, כמובן העמדה שלכם, גם התייחסויות קצת.

<חביבה סולומון: קודם כל אני רוצה לומר שבחזון שלנו שכל תלמיד במדינת ישראל שיסיים י"ב, היינו רוצים לראות אותו במכינה קדם צבאית או שנת שירות.

<חביבה סולומון: זה בחזון.

<חביבה סולומון: היום יש 54 מכינות קדם צבאיות, אני לא אחזור על מה שדני הציג.

<חביבה סולומון: לגבי הנתונים שדני הציג, אלה נתונים שאנחנו פחות עקבנו אחריהם, אני פחות מכירה, כי לא נערכנו לזה, אבל אני רק יכולה לומר שבפריפריה אנחנו רואים פחות ופחות בני נוער שמגיעים למכינות הקדם צבאיות.

<חביבה סולומון: אני גם אומר, אני מחזקת את מה שדני אומר, לגבי החסם.

<חביבה סולומון: לדעתי יש פחות חסם כלכלי, כי היום משרד החינוך גם - - -

מירב בן ארי: את אומרת שהיום מה שנקרא מלא, אין מצב שאנחנו ניקח ילד שעבר מיונים, כאילו מתי מעט יעברו את המיונים ויגידו 'אין מקום' כלכלית?

<חביבה סולומון: אין מצב.

<חביבה סולומון: אני חושבת שכל מכינה קדם צבאית לוקחת 10% מהחניכים, מודעת לזה שמצבם הכלכלי לא מאפשר להם להשתלב במכינה, ודרך אגב, גם בחוק המכינות מצוין, יש סעיף שמצוין שם שתלמיד שירצה להגיע למכינה לא יהיה מצב שמכינה לא תקלוט אותו כי אין לו איך לשלם עבור שנת המכינה.

<חביבה סולומון: זאת אומרת זה חלק מחוק המכינות.

<חביבה סולומון: ועכשיו, כשמשרד החינוך גם מאפשר לחניכים אתיופים להצטרף למכינות קדם צבאיות והוא ייתן להם מלגות, אני חושבת שגם החסם הזה יורד.

<חביבה סולומון: איפה אני חושבת שיש קושי אמיתי?

<חביבה סולומון: ואני מדברת מהמקום של מישהי שגדלה בפריפריה, החסם האמיתי זה יותר במודעות של אותם בני נוער, המשפחות האלה באות ואומרות 'עזבו אותי מכינה, תנו לו שיתגייס לצבא, יסיים את השירות הצבאי, ילמד משהו, ייצא לעולם האזרחי ואל תבלבלו את השכל'.

<חביבה סולומון: זה נמצא במקום הזה.

<חביבה סולומון: אני יכולה להגיד לך שהיום, לאור ההבנה הזו, מהכובע האחר שלי, במסלול הנח"ל, מה שאני דורשת היום מכל גרעין שנכנס, אני מכניסה את הגרעינים לפריפריה חברתית גיאוגרפית והם נוגעים באוכלוסיות האלה.

<חביבה סולומון: אוכלוסיות שהרבה מהם זה חבר'ה מאוד חזקים, חבר'ה מצוינים, אבל יש פער בין מה שהם לבין הדימוי שלהם, כי מבחינתם מכינה קדם צבאית היא מכינה אליטיסטית, היא מכינה לאלה שבאים מרמת השרון וצפון תל אביב והרעיון הוא בתהליך - - -

מירב בן ארי: אפילו פחות מרמת השרון.

מירב בן ארי: העיר ירושלים, יהודה ושומרון - - -

<חביבה סולומון: ירושלים זו לא דוגמה.

מירב בן ארי: אני רק שואלת שאלת הבהרה, מה התהליך של ה-reaching out, איך הולכים לאותם בתי ספר הפריפריאליים ובאים ואומרים, איך מציגים לחבר'ה האלה את האפשרות שלהם?

מירב בן ארי: אני רוצה, עכשיו יש פה בעניין של החבר'ה יוצאי אתיופיה, אבל בכלל, גם נערים משכונה ג' בבאר שבע, האם יש מישהו מעולם המכינות שהולך ואומר לתלמידים 'יש לכם אפשרות, יש לכם אפשרות באופק, שזה לא עולה לכם הרבה כסף, אם זה מה שמתאים לכם', אגב, גם חצי שנתי, כי אני ודני גם דיברנו על העניין הזה של השנה, שנה זה המון זמן, השאלה כמה תלמידים היום במדינת ישראל יודעים על האופציות האלה.

מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לך שאצלי בתיכון נגיד בכלל לא ידעתי שאין מכינה.

מירב בן ארי: אבל לא משנה, אולי זה בגלל שאני כבר זקנה.

<קריאה: זה נתניה, בגלל זה.

מירב בן ארי: יכול להיות.

מירב בן ארי: איך בני נוער במדינת ישראל יודעים על המכינות?

<חביבה סולומון: אני אומר לך.

<חביבה סולומון: לצערי, אני אומרת את זה עם הרבה מאוד כאב, אין מודעות במקומות האלה, בפריפריה החברתית גיאוגרפית, ואנחנו הבנו את זה, ואני עשיתי גם פילוח, לקחתי את כל המכינות הקדם צבאיות, דרך אגב גם של שנת השירות, גם של המכינות הקדם צבאיות, ומה שראינו, שאין הרבה מהפריפריה החברתית גיאוגרפית, למעט מכינת גל, ששם מבחינתם זו הייחודיות שלהם, לקחת את החבר'ה מהפריפריה הזו.

<חביבה סולומון: אבל מתוך 3,300-3,500 חניכים, אני יכולה להגיד לך, יש לנו סדר גודל של 900 חניכים מהפריפריה החברתית גיאוגרפית.

<חביבה סולומון: זה מעט, זה לא הרבה.

<חביבה סולומון: אני אתן לטלי תיכף לגעת בגיוס המשותף, איך הם עושים את זה בהיבט של המכינות הקדם צבאיות, אבל - - -

<זמנה אחיהון: של מי האחריות לתהליך של reaching out, של גיוס ומיון?

<חביבה סולומון: רק שנייה, אני רוצה לענות למה שהתבקשתי כאן.

<חביבה סולומון: מה שאנחנו עושים היום, חיילי הנח"ל מגיעים לפריפריה החברתית גיאוגרפית, הם משובצים בבוקר בבתי ספר, אחר הצהריים במסגרות הבלתי פורמליות ובמפגש שלהם הם פוגשים בדיוק את הנוער שזקוק לזה.

מירב בן ארי: אבל אני אתקן אותך, כי הייתי שם, אפילו הייתי בשכונת שפירא בתל אביב, שהיא גם במדד נמוך של שטראוס.

מירב בן ארי: אם אתה לא בא למרכז אתה לא תדע על המכינה.

מירב בן ארי: זה שכבר בא למרכז אפטר סקול הזה, הוא כבר בתהליך.

<חביבה סולומון: רגע, זה מה שאנחנו עושים.

<חביבה סולומון: החייל הזה, כשהוא מגיע, הוא יודע שהוא צריך לעבור איתם תהליך מתמשך, שהתהליך הזה הוא תהליך לאורך כל השנה והוא צריך לחשוף את עולם המכינות, כי הם בכלל לא מכירים את העולם הזה, הם לא יודעים מה זה מכינה קדם צבאית והם לא יודעים מה זו שנת שירות.

<חביבה סולומון: הם לא מכירים את זה.

<חביבה סולומון: בתהליך הזה הוא צריך לעבור איתם תהליך.

<חביבה סולומון: הם רואים בו דמות לחיקוי והוא צריך לבוא ולומר להם למה חשוב שהם יילכו למסגרת כזו.

<חביבה סולומון: זה תהליך שנתי, בתום התהליך הזה, כשמגיעה מכינה קדם צבאית, כשמגיע הגיוס המשותף, הם אמורים לחשוף להם את כל המפעל הזה של המכינות הקדם צבאיות.

<חביבה סולומון: זו תכנית, דרך אגב, שהתחלנו בה כפיילוט בשנה שעברה, עם מעט מאוד רשויות וחיילי נח"ל.

<חביבה סולומון: השנה אנחנו רוצים להרחיב ולבנות תכנית הרבה יותר רחבה כדי גם לראות אחרי ולעקוב אם באמת התכנית הזו עובדת.

<חביבה סולומון: אני חושבת שמבחינתנו הכרחי שכמה שיותר בני נוער מהפריפריה יגיעו, זאת אומרת שהחשיפה צריכה להיות הרבה יותר גדולה וצריך להטמיע את זה.

<חביבה סולומון: יש לנו עוד קושי נוסף, לא כל בתי הספר מוכנים לשתף פעולה.

<חביבה סולומון: יש בתי ספר שאומרים 'אנחנו לא מאמינים במפעל הזה'.

<חביבה סולומון: הרבה פעמים אנחנו מגיעים לשטח, יושבים עם מנהלי בתי הספר, מסבירים להם, אנחנו גם אומרים להם שבסוף אנחנו מזהים שילד כזה שמגיע מפריפריה חברתית גיאוגרפית, לא רק שבצבא אנחנו מזהים שאחוז הגיוס לפיקוד, קצונה, הוא הרבה יותר גבוה, הוא אפילו פי שניים מכלל צה"ל.

<חביבה סולומון: שאלת על נתונים ויש נתונים שמראים את זה, שכל מי שמגיע למכינה, ואני מדברת לא רק על החזקים, אני מדברת גם על האוכלוסיות היותר מוחלשות.

<חביבה סולומון: הם מגיעים לצבא, אחוז הנשר שואף כמעט לאפס, ועל זה אחר כך יאמר גם יוסי.

מירב בן ארי: אגב, זו בדיוק הבעיה שיש לנו עם יוצאי אתיופיה, שיש להם אחוז גיוס גבוה, אבל הם לא מצליחים להחזיק מעמד.

<חביבה סולומון: לא כשהם מגיעים למכינה קדם צבאית.

מירב בן ארי: לא, לא אחרי מכינה.

<חביבה סולומון: ברמה הכללית את צודקת, ומבחינתנו אנחנו צריכים יותר להתמקד במקומות האלה כדי - - - אני יכולה לשלוח לך את הפילוח, מבחינתי זה must.

מירב בן ארי: אני רוצה לדעת את הפילוח.

מירב בן ארי: אני אתן רגע לחבר הכנסת יוגב, כי הוא צריך ללכת.

מירב בן ארי: אז רק משפט סיום.

<חביבה סולומון: אז אני רק רוצה לומר, זה על סדר היום מבחינתנו.

<חביבה סולומון: לגבי הנושא של האתיופים - - -

<זיוה מקונן-דגו: יוצאי אתיופיה.

<חביבה סולומון: סליחה, ישראלים יוצאי אתיופיה.

מירב בן ארי: הכול בסדר, הוועדה כאן מקפידה לומר יוצאי אתיופיה.

מירב בן ארי: כולנו ישראלים.

<חביבה סולומון: לדעתי זה לא נכון להקים מכינה נפרדת, זה נכון שהחניכים האלה ישתלבו בכל המכינות הקדם צבאיות.

<חביבה סולומון: בשנה שעברה האגף הקצה 30 דחיות גיוס לטובת מכינות שיקלטו, ואני אגיד לך איפה הקושי האמיתי.

<חביבה סולומון: יש הרבה מכינות שבאו ואמרו לי 'חביבה, אנחנו רוצים לקלוט חבר'ה כאלה, אבל הם לא רוצים לבוא אלינו'.

<חביבה סולומון: יש כאן חשש מאוד גדול, וגם כאן - - -

<זהבה טיפסי: מה זה לא רוצים לבוא?

<חביבה סולומון: הם לא מוכנים להגיע למכינות היותר חזקות, כי יש פער.

<חביבה סולומון: זה נכון, דרך אגב, גם - - -

מירב בן ארי: חביבה, חבר הכנסת יוגב חייב ללכת, אז ניתן לו לדבר ואנחנו נמשיך.

<חביבה סולומון: תיכף אני אענה על זה.

מרדכי יוגב: חביבה, הדיון פה חשוב לי ואני מזדהה גם עם דברייך, גם עם הסיפה של המשפט האחרון ותיכף אני אזרוק איזה פצצה לזיוה, שתהיה רגועה.

מירב בן ארי: זיוה רגועה תמיד.

מרדכי יוגב: אני יודע, אני מכיר אותה.

מרדכי יוגב: מתוך הערכה פה לכולם, ברשות היושבת ראש וכל הגורמים ברשת, שני הנושאים שמדוברים, גם המכינות הקדם צבאיות בכללותן, אני חושב שזה דבר ענק, קיבל המייסד את פרס ישראל, אני חושב שראויים כולם מכל הכיוונים, הדתיות, החילוניות והחרדיות, שצריך לתת עליהן מבט עין, וגם כל אלה שנוגעות באוכלוסיות ופה אני רוצה להרחיב מעט את היריעה.

מרדכי יוגב: מאוד נוגע ללבי העלייה בכלל ויהודי אתיופיה בפרט, אז לא צריך להאריך, כבוד היושבת ראש, כבר אמרו את זה פה, שהמכינות הן סיפור הצלחה וכל מי שעובר דרכן הוא משרת שירות משמעותי יותר והוא אזרח משמעותי יותר.

מרדכי יוגב: כשהייתה מגבלה של תקציב או של שנת גיוס לצה"ל וחוסר בכוח אדם, אז המציאו את החצי שנה, זה must.

מרדכי יוגב: וב-must הזה של מה שהוא עושה אנחנו צריכים לעבוד על שני דברים, לדעתי.

מרדכי יוגב: האחד זה לחתור להגדלה תקציבית.

מרדכי יוגב: צה"ל יהיה מוכן בגלגול השנים, ויש פה נציגי משרד הביטחון, לראות תוספת.

מרדכי יוגב: בחוק זה עוד 15%.

מרדכי יוגב: תקציבית, אבל גם לראות תוספת כמותית, כפי מה שהאוכלוסייה מבקשת, בוודאי למכינות של חצי שנה, מה שהן תורמות.

מרדכי יוגב: אבל לפני שאני אומר את שני הדברים אני מציע שנתייחס לא רק לעולי אתיופיה, ואני חושב שהם ראויים, אלא גם לכל גלי העלייה הגדולים.

מרדכי יוגב: שלא נחפש אותם בדור השני, אנחנו צריכים להשוות את הדברים, לא לבני מנשה ולא לעולי צרפת וחבר העמים שמגיעים באלפים לארץ ומדדי העלייה יורדים כתוצאה מזה שאנחנו לא קולטים מספיק טוב.

מרדכי יוגב: אז גם בפינה הזאת, של שביעיסטים ושמיניסטים, י"א-י"ב, בכניסתם לצה"ל.

מרדכי יוגב: אני יודע כמה נאבקנו על שלושה בני המנשה מישיבת ההסדר במעלות ואיך הצלחנו, בעזרת נציב קבילות חיילים, כי אף אחד בצה"ל לא מבין את זה, יש פה רק נציגות מחנה, שהופך לאפליקציה - - -

מירב בן ארי: ירחון.

מירב בן ארי: למרות שאני חייבת להגיד לך שאין מה להשוות את יוצאי אתיופיה, עם כל הכבוד, לחבר העמים ולעולי צרפת.

מירב בן ארי: מחבר העמים כבר מזמן לא היה פה גל עלייה.

מרדכי יוגב: תדעי לך שבצה"ל, את העריקים הכי גבוהים לקחו לפני שנה דווקא יוצאי דרום אמריקה, בהפתעה מוחלטת שלא הבנו אותה, מאיפה היא באה לנו.

מרדכי יוגב: אז אני מעריך את זה ואני חושב שעושים נכון יהודי אתיופיה, אבל אני רוצה לומר שני דברים.

מרדכי יוגב: לקדם את החזון, שאמרה פה חביבה, שכל נער בישראל, ולצמצם את הפערים, בדגש על האוכלוסיות המיוחדות, שבהם נכלול את כל העולים, אם תיקחו אחורה חמש שנים, מבית ספר יסודי לכיוון התיכון, חטיבת ביניים ותיכון, זה בצד האחד, ולפעול להגדלת התקציב וההחלטה המשותפת בעניין במשרד החינוך ובמשרד הביטחון.

מירב בן ארי: לא צריך להעלות את התקציב, יש מספיק כסף.

מרדכי יוגב: ובמשרד החינוך, וזו ועדת חינוך, מי אלה נציגי משרד החינוך?

מירב בן ארי: כאן, דני.

מרדכי יוגב: לראות איך עושים מציאות שכל מערכת החינוך, זו הפורמלית, מפקחים, מנהלים, מורים, עוברים הכשרה בקיץ באופן קבוע ובלא פורמלית, כל תנועות הנוער, כל המתנ"סים, המתנ"סים מקיפים היום את רוב האוכלוסייה, אין שום בעיה, מכניסים את זה כשעה של הכרה, כשעה שיוצרים יחידה של מה זה עושה.

מרדכי יוגב: מצדי יעשו על זה סרטון, מצדי יעשו על זה - - - לענות על הפער שאמרה חביבה, והכול נתון במשרד החינוך, המערכת הפורמלית והמערכת הלא פורמלית, מסבירה מה הן המכינות ויוצרת מצדי את החבר מביא חבר, פורשת את זה על פני כל בתי הספר.

מרדכי יוגב: אני זוכר את עצמי כסגן אלוף מופיע בגרוס בקרית גת פעם בשנתיים, ארבע פעמים.

מרדכי יוגב: היו שם מגשרות של ארבע פעמים.

מרדכי יוגב: עוד נקודה אחת, ברשותכם, אחרונה, והיא מה שזיוה טוענת, אני טוען את מה שאמרה חביבה בסוף, אם זו תהיה מכינה ייחודית כמו אור מאופיר, או אם ישתלבו במכינות הכלליות, כמו שרוצה זיוה, לא לכוף על התהליך, לאפשר אותו, לאפשר אותו, כי יש כאלה שזה מה שמתאים להם ויש כאלה שעם זה לא יהיו במכינות.

מרדכי יוגב: ולכן נאפשר אותו.

מרדכי יוגב: זה כמו שתיל בחממה, יש כאלה שרק בחממה יכולים לגדול ואחרי זה הם ייצאו החוצה ויהיו נהדרים, ויש כאלה שיכולים לגדול כבר בשדה, עם כל העצים כולם.

מרדכי יוגב: לכן לא לפגוע באלה ולא לפגוע באלה, לאפשר אותו, מי שמתאים לו כך מתאים לו כך, מי שלא מתאים לו כך יילך לייחודי.

מרדכי יוגב: צעקו נגד פתיחת קורס קשר בשעתו, אבל קורס הקשר הזה הקפיץ מנטורים שאחרי זה הם בחיל הקשר והם יכולים למשוך אחריהם את העולים.

מרדכי יוגב: לכן צריך גם את זה וגם את זה, עד שברוך ה' ההשתלבות תהיה גדולה יותר בעוד דור, ולא לראות רק ככה או רק ככה, אלא לפי הצורך בשטח ואת הצורך הזה מביעים השביעיסטים או השמיניסטים.

מרדכי יוגב: הם יודעים איפה הם יצמחו יותר טוב ואיפה יצמיחו אותם יותר טוב.

מרדכי יוגב: זה כהערה אחרונה.

מירב בן ארי: אנחנו מעריכים את זה שבאת.

מרדכי יוגב: אני מתנצל, הדיון מאוד נוגע ללבי.

מירב בן ארי: תודה רבה.

<חביבה סולומון: רק לסיים.

<חביבה סולומון: אמנם דיברתי על חזון, אבל חשוב גם לומר שיש כאן שתי מגבלות שצריך לקחת אותן בחשבון וכל מי שנמצא כאן מודע ומכיר אותן, זה ההיבט התקציבי וההיבט של הדח"שים.

<חביבה סולומון: תיכף אני אתן לאודי לגעת בהיבט של הדח"שים.

מירב בן ארי: אני רוצה שתתייחס לזה, כי היה את זה גם עם השינשינים.

<חביבה סולומון: אני מאמינה, ובזה אני אסיים, שאם תהיה חשיפה הרבה יותר - - -

מירב בן ארי: יש לי שאלה.

מירב בן ארי: מי שעושה גם במכינה וגם שנת שירות?

<חביבה סולומון: כן.

<חביבה סולומון: יוסי.

<קריאה: את מדברת על חניך או על ארגון?

מירב בן ארי: חניך, יכול לעשות מכינה - - -

<חביבה סולומון: לא, או או.

<חביבה סולומון: אני רוצה רק לסיים כדי לאפשר גם לאחרים להתייחס.

<חביבה סולומון: כמישהי שמקבלת מדי שנה בין 15 ל-20 יוזמות להקמת מכינה, לצערי הרב, אין כמעט יוזמות של מכינות לאוכלוסיות מוחלשות.

<חביבה סולומון: אין.

<חביבה סולומון: לא מגיעות אלינו ומבחינתנו באג'נדה היינו רוצים עוד מכינות כאלה.

<קריאה: אולי לא צריך.

<חביבה סולומון: כשאני מדברת על אוכלוסיות מוחלשות, מהפריפריה, אני מאמינה שבעבודה, כמו שאמרתי, של תהליך שיתמשך במהלך השנה על ידי חיילי הנח"ל שייגעו בכל נער ונערה בפריפריה החברתית גיאוגרפית, יכול להיות שבהמשך יהיו יוזמות כאלה שנאפשר שהם יגדילו את כמות החניכים.

מירב בן ארי: אני אתייחס גם לדברים שאמרת.

מירב בן ארי: אבל, אודי, אני רוצה לדבר גם על הדח"שים, האם גם משרד הביטחון בעצם אומר 'זה הגבול של הדח"שים שאני עושה, יותר מזה, גם אם יש הרבה ילדים שרוצים, גם אם יש כסף, אני לא מאשר'.

<אודי דרור: אני אגיד ככה, אני אגיד שלמרות האילוצים של מערכת הביטחון וקיצור השירות שנכנס עכשיו ומתממש השנה, מערכת הביטחון מגדילה את דחיות הגיוס כל שנה, בשנים האחרונות בטח, בין 8% ל-10% בפועל.

מירב בן ארי: כמה יש היום דח"שים בתשע"ו?

<אודי דרור: בתשע"ז לצורך העניין אנחנו כבר נעמוד על 5,700 ילדים דחויים, לא כולל תכניות אופק.

<אודי דרור: למרות שתכניות אופק זה במסגרת השנתון, צריך להבין שאנחנו דוחים אנשים מאוגוסט ובנובמבר, זה חלק מהמהלך התכנוני.

<אודי דרור: זה אחת.

<אודי דרור: כמו שאמר דני, המכינות הקדם צבאיות בעצם בשנה א' לוקחים כ-3,000 דחיות מתוך המאגר הזה, ולשאלתך שנות השירות השנה עמדו במכסה שלהם, בשנתיים האחרונות לא הגיעו למכסה שהקצינו להם.

<אודי דרור: כשאני מדבר על שנות שירות אני לא מדבר על גרעיני נח"ל שעושים שנות שירות, אלא שנות שירות רגילות.

<אודי דרור: אני אגיד שהמכינות הדתיות לרוב לא מגיעות למכסה שהקצינו להם והשנה הם כן הגיעו.

<אודי דרור: אני לא יודע מה זה אומר לגבי העתיד, אני אגיד שהביקוש הרב באמת הוא במכינות הקדם צבאיות הכלליות.

<אודי דרור: אבל יש פה משפט מרכזי שאני מעריך שיוסי עוד מעט יתמוך אותי ופה אני קצת חושב שונה מחברתי חביבה, המכינות הקדם צבאיות לא מחפשות לגייס פנימה, רובן המכריע, לא יכול להגיד בהגדרה כולן, אוכלוסיות חלשות.

<אודי דרור: וזאת ההגדרה.

<אודי דרור: אם מישהו היום יפלח את הנתונים מאיפה מגיעים האנשים, הם מגיעים ממקום אחר.

<אודי דרור: יש לי נתון כמה יוצאי אתיופיה יש במכינות.

מירב בן ארי: כן, כמה?

<אודי דרור: אמרתי לך שאני אעשה לך מעניין.

<אודי דרור: שנה קודמת היו 133 בני העדה האתיופית, בכל המכינות בארץ.

<אודי דרור: השנה 221.

<אודי דרור: גידול, ההקפצה את המספרים, נראה יופי, אבל אם היום את יושבת ומסתכלת איך זה מתפלג, אז המכינות המוחלשות קלטו יותר יוצאי אתיופיה והמכינות המחוזקות קלטו אחד, שניים או אפס, ופה אנחנו מבינים שזה פה העניין.

מירב בן ארי: זאת אומרת שהמכינות, שגם ככה לוקחות אוכלוסייה חזקה, הופכות אותן לחזקות יותר.

<אודי דרור: נכון.

מירב בן ארי: לא, אל תדאגו, אני ידעתי את זה בלב, רציתי לשמוע את הנתונים כדי לדעת שהמחשבות שלי הן בסדר.

<אודי דרור: את אמרת שלא חסר כסף, אני חושב בדיוק כמוך, לא חסר כסף.

<אודי דרור: בשנה שעברה השקענו כמעט 70 מיליון שקל ובשנת התקציב הנוכחית אנחנו כמעט ב-80 מיליון שקל.

<אודי דרור: כסף זו לא הבעיה, עכשיו זה עניין של החלטה.

<אודי דרור: צריכים לקלוט יותר אוכלוסיות ייחודיות במכינות הקדם צבאיות, נקודה.

<אודי דרור: זאת האמירה שאני רואה.

<אודי דרור: כמו שאמרתי, הגידול, את רואה אותו במכינות המוחלשות שמלכתחילה זה הכיוון שלהן.

מירב בן ארי: תודה רבה, אודי.

<אודי דרור: משפט אחרון, ברשותך.

<אודי דרור: אני כמעט גם לא רואה יוצאי העדה האתיופית בתכניות אופק, שמלכתחילה זה לאוכלוסיות חלשות.

<אודי דרור: זה במספרים מזעריים גם שם.

<אודי דרור: אותו דבר בשנת השירות, אותו דבר בנח"ל.

מירב בן ארי: דני, תיתן איזה הסבר.

מירב בן ארי: אופק, שתדעי, זה חצי שנה ומראש התשלום האישי שחניך משלם הוא נמוך בכמעט 80%.

<דני רוזנר: שתי הערות קצרות.

<דני רוזנר: אחת, אני רואה את המגמה של הדיון, אני רוצה להזהיר, גם לפי הרכב המשתתפים בחדר, שזה לא יהיה דיון על הסיפור של ישראלים יוצאי אתיופיה.

<דני רוזנר: אנחנו עלולים ללכת לכיוון הזה ולהיתקע רק שם.

<דני רוזנר: הם חלק מסיפור רחב יותר של השתלבות הקהלים המגוונים.

מירב בן ארי: תאמין לי, בגלל זה גם יוסי כאן והוא מתעסק עם עוד אוכלוסיות מוחלשות, וגם אני, שהיה לי מרכז נוער בנתניה, הנערים שלי מנתניה, משכונת דורה, ממרכז הארץ, אפילו לא פריפריה גיאוגרפית, גם לא הלכו למכינה.

מירב בן ארי: המרוקאים ו - - -

<קריאה: שכונה לידך - - -

מירב בן ארי: תגיד לי, מישהו מהנערים שהלך למכינה?

מירב בן ארי: עשר שנים ניהלתי, מ-2006, ראיתי חבר'ה שכבר התחתנו.

מירב בן ארי: אני מחבקת את הצעירים יוצאי אתיופיה, כי זה היה לי חשוב, כי זה מיזם וזה מיזם שהמדינה שמה כסף והיה חשוב לי להעלות את זה, ובכלל בגלל שהנושא הזה קרוב ללבי, אבל בלי קשר, אני גם עבדתי עם הרבה אוכלוסיות מוחלשות במדינת ישראל שלצערי הם לא מכירים את העולם הזה.

מירב בן ארי: ובנימה אופטימית זו, בואי תני לנו את עמדת המכינות, רק תגידי את השם שלך שוב.

<טלי ארנולף: אני טלי ארנולף, נציגת מועצת המכינות הקדם צבאיות.

<טלי ארנולף: תוך כדי אני אעביר לכם דף לעיון.

<טלי ארנולף: אני אתחיל מלהציג באופן כללי ואז אני אתייחס להרבה דברים שנאמרו פה.

מירב בן ארי: שתדעי, שפעם הבאה שאת באה לוועדות, את נותנת לסדרן והסדרן מחלק לכולם, כי זה לא כמו שיעור בבית ספר.

מירב בן ארי: צריכים לקבל את החומר גם לפני, בטח אם היו כאן חברי כנסת.

<טלי ארנולף: הם קיבלו את החומר לפני, אישרו את זה, זה בסדר.

<טלי ארנולף: אז ככה, אני עובדת במועצת המכינות כבר ארבע שנים, מתוכן שלוש שנים התעסקתי בגיוס המשותף של המכינות הקדם צבאיות, אז גם אם יש שאלות על זה אני יכולה לענות, משם חביבה מכירה אותי.

<טלי ארנולף: אני רוצה להפריד את ההתייחסות שלי לשני תחומים או שני נושאים שדיברנו עליהם עד עכשיו, אחד זה ההתייחסות לצעירים יוצאי אתיופיה והשני, באופן כללי לצעירים מהפריפריה שמגיעים למכינות קדם צבאיות.

<טלי ארנולף: אם אתם מסתכלים בדף מולכם אתם תוכלו לראות את הנתונים בצורה מאוד פשוטה וברורה.

מירב בן ארי: תתייחסי בכלל לפריפריה, מבחינתי יש יוצאי אתיופיה גם בפריפריה.

<טלי ארנולף: אני אגיד על זה רק כמה משפטים.

מירב בן ארי: אני רוצה שתגידי לי כמה במכינות אצלכם - - - יש לך נתונים מספריים?

<טלי ארנולף: של מה?

מירב בן ארי: כי אודי פה נתן הערה לא פשוטה, שבין אחד לשניים - - -

<אודי דרור: בסיכום יש לך, סעיף 13 א' היא מתייחסת, שליש.

מירב בן ארי: אוקיי, על פי הנתונים שליש הם בוגרי הפריפריה הכלכלית החברתית כולל נוער בסיכון.

<טלי ארנולף: נכון.

<טלי ארנולף: אז למעשה הנתונים שנאמרו פה הם קצת שונים מהנתונים שאנחנו יודעים והנתונים שלנו נאספים מסקר פנימי שאנחנו עושים בתוך המכינות לפי החניכים שנמצאים במכינות ולפי הדיווחים שהם מוסרים והרצון שלהם לקבל סיוע מהמכינה.

<טלי ארנולף: אנחנו יודעים שיש בערך 950 חניכים בשנה הנוכחית שפנו לקבל סיוע והסיוע הזה משתנה, הוא יכול לנוע בין סיוע של 10%, 20% משכר הלימוד לבין 100% ולכן האחוזים הם קצת שונים.

<טלי ארנולף: אחוז התמיכה שכל חניך צריך הוא משתנה והוא לא קבוע בין כל חניך וחניך, הוא תלוי במצב הכלכלי שלו, תלוי ברקע המשפחתי שלו וזה לא משהו שהוא קבוע וחד משמעי.

מירב בן ארי: כמה מכינות תחת אחריותכם?

<טלי ארנולף: יש לנו 52 מכינות השנה, 54 - - -

מירב בן ארי: אבל חביבה דיברה על 54.

<טלי ארנולף: 54 בשנה הקרובה, בתשע"ז.

<חביבה סולומון: בספטמבר יפעלו עוד שתי מכינות.

מירב בן ארי: אתם כפופים למי?

<טלי ארנולף: אנחנו כפופים לחוק המכינות הקדם צבאיות, אנחנו עובדים בשיתוף עם משרד הביטחון ומשרד החינוך.

<אודי דרור: הם כמו מועצת ישיבות ההסדר, הם לא כפופים לאף אחד.

<טלי ארנולף: אני אתחיל אולי צעד אחורה.

<טלי ארנולף: מועצת המכינות הקדם צבאיות זאת עמותה שהוקמה בשנת 2009 אחרי ש - - -

מירב בן ארי: עזבי היסטוריה, אין לי זמן לזה.

מירב בן ארי: אני רוצה שתעני לי על שאלות.

מירב בן ארי: 54 מכינות, יש לך סקר פנימי.

מירב בן ארי: 52 מכינות.

מירב בן ארי: את יכולה להפוך אותו לחיצוני?

<טלי ארנולף: לא, אלה נתונים שלנו.

מירב בן ארי: מה זה?

מירב בן ארי: בוועדת חוץ וביטחון אני נתקלת בדברים הרבה יותר קשים מאלה.

מירב בן ארי: תני לנו נתונים.

מירב בן ארי: מה זה שליש?

מירב בן ארי: שליש מכמה?

<טלי ארנולף: שליש מתוך 3,300, מתוך 3,500.

<אודי דרור: דני נתן נתונים.

מירב בן ארי: הנתונים שדני שלח, אני לא שמעתי מהנתונים של דני כמה - - -

<דני רוזנר: נתתי לפי מדדי טיפוח ולפי - - -

<טלי ארנולף: אלה דברים שונים לגמרי.

<טלי ארנולף: אם את משווה לפי בתי ספר את לא יכולה להגיד איזה חניך מאותו בית ספר הגיע ומה המצב הכלכלי שלו בבית.

מירב בן ארי: אבל אני יכולה לדעת, אם יש לי בית ספר, נגיד, שנמצא, כמו בתל אביב, שכחתי, יש מלא עירוני שם, אבל אני זוכרת את העירוני שהייתי שם, שנמצא בשפירא, אבל עזבי, למה נלך רחוק?

מירב בן ארי: אני רוצה ללכת עכשיו לבית ספר ריגלר בנתניה, בית ספר שבאופיו יש שם הרבה חבר'ה צעירים יוצאי אתיופיה.

מירב בן ארי: אני רוצה לדעת כמה צעירים מבית הספר הזה הולכים למכינה, אני יכולה לדעת?

מירב בן ארי: כמה חבר'ה משכונת דורה, מהתיכון - - -

<אודי דרור: אנחנו יכולים לנתח את הנתונים האלה.

<טלי ארנולף: כן, למשרד הביטחון יש את הנתונים האלה.

מירב בן ארי: האם את יכולה לנתח לי לפי בתי ספר?

מירב בן ארי: אני רוצה לדעת בנצרת עלית, כמה תלמידים.

<חביבה סולומון: יש לנו, מירב.

<אודי דרור: למה היא צריכה לנתח?

<אודי דרור: הכול מסודר לפני, אנחנו נוכל להיערך ולהכין.

<חביבה סולומון: יש לי, אני עשיתי פילוח של שנת השירות וגם של המכינות הקדם צבאיות, לא לפי בתי ספר, לפי רשויות.

מירב בן ארי: רשויות , אני אקח את זה גם.

מירב בן ארי: דרך אגב, זה יתאים לנו גם לדיון הבא של השינשינים, כי זה בערך עובד על אותה אוכלוסייה.

<חביבה סולומון: כן, יש לי את של השינשינים ויש לי גם את של המכינות.

מירב בן ארי: גם אצלי בנתניה לא היה אף ילד שעשה שנת שירות.

<חביבה סולומון: אבל מה שיש זה רק של השנה הנוכחית.

מירב בן ארי: זה ייתן לנו דוגמה מייצגת.

מירב בן ארי: אגב, אם בשנה הנוכחית לא הצלחנו אני מעדיפה לא לחזור עשר שנים אחורה.

<טלי ארנולף: לגבי צעירים יוצאי אתיופיה.

<טלי ארנולף: בשנת תשע"ה, בשנה שעברה, מועצת המכינות יזמה מהלך שהיא החליטה שהיא רוצה לעודד באופן אקטיבי גיוס של יוצאי אתיופיה למכינות, ואז היא עשתה את המהלך הזה עוד לפני שהייתה את ההירתמות של משרד החינוך.

<טלי ארנולף: היא בעצם הקצתה משאבים ייעודיים לזה.

<קריאה: איזה משאבים ייעודיים?

<קריאה: לא הקצתה.

<טלי ארנולף: ביחד עם הקרן לידידות ותיכף זהבה תציג את זה.

<טלי ארנולף: זה חלק ממהלך רחב שמתוכנן, אבל אני כרגע מציגה את הצד של המכינות ואחרי זה נשלים את כל הכיוונים.

מירב בן ארי: מה עשיתם בפעילות?

<טלי ארנולף: אז בעצם הבנו שמה שהגיוס המשותף עושה, שזה ימי חשיפה כלליים בבתי ספר, מגיעים יום אחד, מסבירים מה זה מכינה, שזה מה שאנחנו עושים ביתר בתי הספר בארץ, מגיעים בערך ל-120 בתי ספר בשנה.

מירב בן ארי: אתם בוחרים נגיד לפי?

<טלי ארנולף: לפי פניות של בתי ספר, לפי בתי ספר שמגיעים אליהם באופן קבוע שנה אחרי שנה, לפי נכונות ופניות של רכזי חינוך, מחנכים, מנהלים.

<ג'רמי ספייסר: לפי איפה שיש בוגרי מכינה, חוזרים לאותו מקום.

<טלי ארנולף: כן, אבל בוגרי המכינה יכולים גם להגיע - - - זה לא נכון, זו הטיה לא נכונה.

מירב בן ארי: חבר'ה, תשמעו, יש כאן הרכב בחדר חברתי, קצת מיליטנטי.

מירב בן ארי: אנחנו מעריכים את זה שהיא באה, מעריכים את הנתונים, אז בואו ניקח את הדברים וזו המטרה שלנו - - -

<דני רוזנר: אני חושב שגם המגמה וההצהרה הזו היא חשובה.

מירב בן ארי: כן, גם זה חשוב.

מירב בן ארי: זה תשע"ה, זו פעם ראשונה בכלל ש - - -

<טלי ארנולף: אז אני רוצה להתקדם ולהגיד, בעצם מה שהבנו, שהמהלך שאנחנו עושים בגיוס המשותף הוא לא מספיק לסוגים מסוימים של אוכלוסיות, לאוכלוסיות מודרות סוציו אקונומיות ואוכלוסייה כמו צעירים יוצאי אתיופיה.

<טלי ארנולף: זה לא מספיק להגיע יום אחד לבית ספר, להשמיע, להגיד כמה זה חשוב, כמה זה יפה.

<טלי ארנולף: זה נכנס מאוזן אחת ויוצא מהאוזן השנייה.

<טלי ארנולף: לכן יש צורך בהקצאת משאבים יותר אינטנסיבית באוכלוסיות מסוימות.

<טלי ארנולף: מה שעשינו זה עשינו מהלך ביחד עם הקרן לידידות של להגיע באופן יותר אינטנסיבי לבית ספר, לפעול דרך מרכזי הנוער בעיריות, בערים שיש בהם ריכוזי אוכלוסייה גדולים של יוצאי אתיופיה, ושם לעשות פעילות מתמשכת שנתית של חשיפה לי"ג, גם למכינות וגם לשנת שירות, שבעצם הם יכירו את זה ולא ישמעו את זה פעם אחת בסוף שנה לקראת גיוס ואז יצטרכו להחליט אם הם רוצים ללכת למכינה או לא.

<טלי ארנולף: קצת מה שזהבה אמרה.

<טלי ארנולף: אנחנו מאמינים וחושבים ומהניסיון שלנו, שהתחיל בשנה שעברה, שחייבים פה הקצאת משאבים כדי לבצע תהליך משמעותי והדרגתי של חשיפה בבתי הספר, תהליך חינוכי, של להסביר מה זה אומר, להסביר מה המשמעות של השנה הזאת, להיפגש עם בוגרים שהיו במסגרת כזאת ולהבין מה זה יכול לתת לי.

מירב בן ארי: למה זה צריך להיות כסף?

מירב בן ארי: מספיק שיש לך בוגר כזה אחד של מכינה - - -

<טלי ארנולף: אז הוא יעשה את זה בלעדיי.

מירב בן ארי: הוא יעשה את זה.

<טלי ארנולף: הוא יעשה את זה בלעדיי, זה לא מה שצריך.

<טלי ארנולף: כדי לבצע תהליך חשיפה משמעותי, כדי להכניס את זה לשיח, כדי להעלות מודעות, לא מספיק מפגש אחד עם בוגר, לא מספיק, זה חייב להיות תהליך הטמעה.

<טלי ארנולף: כמו שהיום בירושלים יש בתי ספר שאחוזי היציאה לשנות שירות ומכינות הוא 80%, כמו ליד"ה או לא יודעת.

<טלי ארנולף: אחוזים מאוד מאוד גבוהים, זה כבר בשיח, כולם שם יודעים, קמים בבוקר, יודעים מה זה מכינה - - -

מירב בן ארי: כן, אבל זה עוד יותר מתסכל אותי, כי אנחנו לוקחים את החזקים והופכים אותם לחזקים יותר.

<טלי ארנולף: אנחנו לא עושים - - - זה ממש לא מה ש - - -

מירב בן ארי: אז משפט אחרון, אני רוצה להתקדם.

<טלי ארנולף: זה ממש לא מה שאנחנו אומרים.

<טלי ארנולף: אנחנו אומרים להגיע - - -

מירב בן ארי: לא, את לא אומרת, אל תדאגי, זה אני אמרתי.

<טלי ארנולף: אוקיי, אז אני אומרת, להגיע למרכזים שיש בהם ריכוזי אוכלוסייה גדולים, גם של יוצאי אתיופיה וגם של צעירים מהפריפריה, ולעשות שם תהליך שבו הם מפנימים בהדרגה, זה נכנס לשיח של מה זה מכינה, מה זה שנת שירות, מה זה יכול לתת להם ובהדרגה מסירים חסמים.

<טלי ארנולף: יש אמנם הרבה חסמים תרבותיים, חברתיים, סביבתיים, הרבה לחצים שמופעלים עליהם ובגלל זה יש אחוזי יציאה נמוכים ואנחנו רוצים לשנות את השיח הזה ולתת את התחושה לכל צעיר שהוא יכול וזה גם בשבילו וזה לא רק לאליטות.

מירב בן ארי: תודה רבה.

<טלי ארנולף: עוד משפט אחד.

מירב בן ארי: לא, אני אתן לך להעיר אחרי זה, גם נתתי להם.

<טלי ארנולף: אבל לא התייחסתי למה שאנשים אמרו.

מירב בן ארי: את תתייחסי.

מירב בן ארי: יוסי, מרכז מעשה, בבקשה.

<יוסי מלכה: אני רוצה לפתוח בברכות.

<יוסי מלכה: אני חושב שמדובר במפעל חינוכי, אולי מהחשובים ביותר בחברה הישראלית.

<יוסי מלכה: לא בכדי קיבל מי שקיבל את פרס ישראל, בצדק קיבל את פרס ישראל, באמת מדובר במפעל שיש לו תרומה משמעותית לצעירים שלוקחים בו חלק קודם כל ואחר כך, לפי סדר עדיפות, הצבא והחיים האזרחיים, כי מי שבוגר מכינה עובר שירות צבאי מסוג אחר, עובר שירות אזרחי מסוג אחר, הוא ממשיך להיות פעיל ולתרום לחברה ולקחת חלק בתפקידים משמעותיים בחברה האזרחית.

<יוסי מלכה: צריך גם לומר בהגינות, הסימפטומים של מכינות קדם צבאיות דומות מאוד לשנת השירות, אנחנו מדברים פה פחות או יותר על אותו מגרש.

<יוסי מלכה: החסמים הם חסמים דומים ומאחר שמרכז מעשה מפעיל גם מכינה שנתית עם עמותת 'אחריי' - - -

מירב בן ארי: כמה חניכים יש במכינה שלך?

<יוסי מלכה: 105 חניכים.

<יוסי מלכה: גם מכינה שנתית עם 'אחריי' וגם מכינה קצרה, אופק, בטבריה, וגם שנת שירות, אנחנו מוציאים כ-160 צעירים וצעירות מהפריפריה לשנת שירות.

<יוסי מלכה: אז אני יכול לומר באופן ברור שהחסמים הם חסמים דומים.

<יוסי מלכה: אני יכול לומר לגברתי יושבת הראש שאנחנו עוקבים כבר עשר שנים אחרי הבוגרים שלנו ומדובר בדרמה, דרמה של החיים, לא פחות מזה.

<יוסי מלכה: לא פחות מזה.

<יוסי מלכה: אני מדבר על מאות צעירים יוצאי אתיופיה, אפילו לא נושר אחד מהשירות הצבאי ואנחנו יודעים יפה מאוד מה אחוזי - - -

מירב בן ארי: כי יש בעיה קשה מאוד בצבא עם יוצאי אתיופיה, כי הייתי שם בחוץ וביטחון ושמעתי את הנתונים ואלה נתונים מאוד קשים.

<יוסי מלכה: אני מדבר על נתוני קצונה שהם גבוהים משמעותית מהממוצע הצה"לי ואני בעיקר מדבר על מה קורה ביום שאחרי וביום שאחרי אנחנו מדברים על צעירים שרבים מהם מגיעים לאקדמיה ורבים מהם משתלבים בתפקידי עשייה אזרחית מאוד מאוד חשובים.

מירב בן ארי: יוסי, שאלת הבהרה, איך צעיר מגיע אליך למכינה?

<יוסי מלכה: מרכז מעשה עובד מאוד מאוד קשה כדי להגיע לצעירים.

<יוסי מלכה: אנחנו פוקדים למעלה מ-200 בתי ספר מקיפים במדינת ישראל, רק בפריפריה, אנחנו מפעילים תכנית ב-22 פנימיות וכפרי נוער, ממוקד, ולכן אחוז הצעירים שמגיעים חסרי עורף משפחתי למכינות אצלנו הוא יחסית מאוד גבוה ואנחנו מקווים להיכנס, בעזרת מינהל חברה ונוער, בשנה הבאה לתכנית יותר מקיפה בבתי ספר מקיפים בפריפריה.

מירב בן ארי: דני, אתה מכיר את זה?

<יוסי מלכה: צריך גם להודות ולומר, השר בנט, אפשר להגיד הרבה דברים, אבל צריך להגיד לשבחו שהוא מכיר במפעל הזה כמפעל חשוב והוא מגויס והוא הגדיל את התקציב של מכינות אופק ושנת השירות וצריך לברך על זה.

<יוסי מלכה: זה חצי הכוס המלאה ועכשיו אני רוצה לקלקל קצת את המסיבה.

מירב בן ארי: המסיבה לא משהו עד עכשיו.

<יוסי מלכה: יש פה קבוצה של פקידי ציבור, אני אומר את זה כמחמאה, חלילה לא בגנותכם, יש לי כבוד עצום אליכם, שכולם מודים מסביב לשולחן שיש בעיה, שהייצוג של הפריפריה הגיאוגרפית וחברתית בשנות ההתנדבות הוא בעייתי.

<יוסי מלכה: אז אני אומר, ריבונו של עולם, אתם מכירים בעובדה ואני שואל אתכם איך אתם עוזרים לנו לשנות את המפה.

<יוסי מלכה: אני יודע שאודי יצעק ויגיד 'רגע, רגע, אבל מתוך ה-130 צעירים אתיופים, אתה מחזיק 40 מהם אצלך במכינה' ואני אגיד לו 'אתה צודק' ובמידה רבה בזכות אודי, גם על זה אני אומר צודק, אבל אני מסתכל עכשיו במבט לאומי, לא למרכז מעשה, אני לא מייצג פה את מרכז מעשה, אני רוצה לדבר בהשקפה רחבה.

<יוסי מלכה: ובהשקפה רחבה הבעיה היא לא רק כסף, דני.

<יוסי מלכה: יש פה שלוש בעיות מרכזיות שאני רוצה לחשוף אותן, כי אם לא ניגע בהן לא נטפל בשורש הבעיה.

מירב בן ארי: אגב, זו פעם ראשונה, אני פה כבר שנה פלוס בוועדות, שהבעיה היא לא כסף.

מירב בן ארי: יש פה את הנציג של משרד האוצר, שיושב ומהנהן - - -

<שאול קירשנבוים: פעם ראשונה שלי גם.

מירב בן ארי: פעם ראשונה, לכן הנקודה שלך ברורה.

<יוסי מלכה: אני רוצה לומר שחלק גדול מהמכינות הקדם צבאיות הן מכינות אליטיסטיות בהגדרה, הן אידיאולוגיות, מבחינה זאת הן אידיאולוגיות והן לא מתביישות לומר את זה.

<יוסי מלכה: מי שרוצה טיפ טיפה ללמוד על זה יקרא ספר שרק יצא עכשיו, הוא נקרא 'סרוגים בקנה' של יניב סגל, שעשה רעיונות עומק עם מקימי המכינות הקדם הצבאיות והם אומרים שם, הרב אלי סדן ואחרים, חד משמעית, 'אנחנו מכינות לאלופים, לא לאלפים'.

<יוסי מלכה: חד וחלק.

<יוסי מלכה: זאת האמירה.

<יוסי מלכה: אני רוצה לשאול אותם, חשבתי שהם יהיו פה, אז הייתי שואל אותם, האם האלופים בצה"ל לא יכולים לבוא מקרית שמונה או מירוחם?

<יוסי מלכה: למה הם באים מרעננה וכפר סבא ותל אביב?

<יוסי מלכה: ומי שלוקח את המכינות המובילות היום, למרות שבעיניי הן הרבה פחות מובילות, אז המכינות האלה לא מגויסות לסדר היום הלאומי וסדר היום הלאומי צריך לפתוח את שורותיו לאוכלוסיות מודרות בהגדרה וזה לא קורה.

<יוסי מלכה: זה קורה במשורה, זה קורה כי האנשים האלה שיושבים פה לוחצים, גם אם לא באמצעים אגרסיביים הם לוחצים.

<יוסי מלכה: מועצת המכינות שאני חבר בה, אני מתבייש להיות חבר בה.

<יוסי מלכה: את יודעת למה?

<יוסי מלכה: כי המובילים שלה הם המכינות הכי אליטיסטיות שיש, ממכינת רבין ודרך מכינת עלי, אלה המכינות הכי אליטיסטיות.

<יוסי מלכה: תשאלי אותה כמה יש במכינת רבין, שמי שהוביל אותה זה היום מנכ"ל מועצת המכינות, כמה צעירים יוצאי אתיופיה יש במכינת רבין וכמה אתיופים יש במכינת עלי ואחרות.

<יוסי מלכה: אז אל תבואו ותסתכלו על פקידי המדינה שעושים את עבודתם, לפני שאנחנו, הארגונים, עושים את שיעורי הבית ואת המאמצים הנדרשים.

<יוסי מלכה: אז המחסום קודם כל הוא אידיאולוגי וצריך לומר את זה, לא להתבייש.

<יוסי מלכה: יש פה החמצה של סדר יום לאומי אחר.

<יוסי מלכה: המדינה קלטה, עובדה, התכנית של משרד החינוך היא תכנית נפלאה, התכנית של קרן הידידות היא תכנית נפלאה, לא מספיק.

<יוסי מלכה: המחסום השני זה המודעות, הם צודקים, חבריי פה צודקים, יש בעיה.

<יוסי מלכה: המסר שאני קיבלתי לפני שיצאתי לשנת שירות ב-1985 מההורים שלי, 'יוסי, חבל על הזמן, לך לצבא, תהיה קצין בסדר, אל תהיה קצין גם בסדר, תגמור את השירות הצבאי שלך, לך ללמוד, חבל על הזמן'.

<יוסי מלכה: זה המסר שאנחנו נתקלים בו.

<יוסי מלכה: איך עושים שינוי?

<יוסי מלכה: רק בחריש עמוק, בעבודת כיתות רגליים, בעבודה חינוכית, במסר של ראשי המערכת, במסר של מנהלים וזה צריך להיעשות.

<יוסי מלכה: זה נעשה, צריך לומר גם.

<יוסי מלכה: המאמצים נעשים, זה לא שמשרד החינוך לא עושה את זה, לא מספיק בפריפריה.

מירב בן ארי: שאלה, אני רואה שאתה בלהט העניין לכן חשוב להתייחס.

מירב בן ארי: היא אמרה כאן שחסרה הקצאת משאבים כדי ללכת לבתי הספר ואני אמרתי שלא נראה לי שזה - - - ואתה אומר שאתה כן עושה תהליך של reaching out בבתי הספר, איך אתה עושה את זה?

מירב בן ארי: כי אתה במינימום משאבים.

<יוסי מלכה: נכון, לצערי עד היום עיקר הכסף לא מגיע מהמדינה, אבל למדינה יש תקנות כאלה ואחרות, כל מיני תכניות, שאמורות לעודד הצטרפות לשנת התנדבות.

<יוסי מלכה: יש כל מיני עמותות שעוסקות בזה.

<יוסי מלכה: לדעתי המאמץ הזה חייב להתגבר במקומות שאנחנו כבר מבינים שמשם לא יוצאים מספיק צעירים, לא יוצאים מספיק צעירים.

<יוסי מלכה: הבעיה של הכסף.

<יוסי מלכה: קודם כל הבעיה היא לא רק של יוצאי אתיופיה, צריך להגיד את זה.

<יוסי מלכה: אני מברך מאוד על הצעד של משרד החינוך, זה צעד חשוב ביותר, אבל צריך להגיד בהגינות, ההתמודדות הכלכלית, הבת שלי בשנה הבאה הולכת למכינה בבית ישראל בירושלים, אנחנו משלמים 11,500 שקלים למכינה.

<יוסי מלכה: ברוך ה' אני יכול לשלם, אבל צעיר או צעירה מהפריפריה שרק שומע מהבת שלי שהוא צריך לשלם כזה סכום הוא מראש מוותר.

מירב בן ארי: וגם כסף לחיות.

<זיוה מקונן-דגו: וגם נסיעות - - -

<יוסי מלכה: לא, מנסיעות הם פטורים.

<יוסי מלכה: אני לא מדבר על זה שחלק מהמשפחות אומרות 'מה זאת אומרת?

<יוסי מלכה: אנחנו רוצים שהם יעזרו לנו ויסייעו לנו, אז מה פתאום בכלל לשלוח אותם לשנת התנדבות?

<יוסי מלכה: זה בזבוז זמן'.

<יוסי מלכה: אז אני אומר, החסם של הכסף הוא גם בהשקפה של מי ששומע את זה, הצעיר או הצעירה ששומעים בפריפריה אומרים 'רגע, סכומים כאלה, עזוב אותי מהתמודדות, לא רוצה להתמודד'.

<יוסי מלכה: והדבר שלפני אחרון שחשוב לי פה לומר.

<יוסי מלכה: למכינת גל ניגשו בשנה החולפת, לקראת תשע"ז, 500 צעירים וצעירות.

<יוסי מלכה: אין בעיה של צעירים שרוצים להגיע למכינת גל, אין בעיה וכולם מהפריפריה.

<יוסי מלכה: אני אתן לך מספר, היו 87 צעירים בני העדה האתיופית שהגיעו למיונים אצלנו, לצערי קיבלנו רק 40, לא יכולנו לקבל יותר, כי יש לנו 105 תקנים.

<יוסי מלכה: אנחנו לא מכינה צבועה, אנחנו מכינה שרוצה לראות את כל עם ישראל בתוכה, יכולנו לקבל רק 40.

<יוסי מלכה: אבל אם היו לי יותר דח"שים, לצורך העניין הקצאות מהמדינה, הייתי יכול לקבל את כולם ועוד.

<יוסי מלכה: כלומר הבעיה כאן, לטעמי לפחות, במכינות הקדם צבאיות, לשנת שירות כן, אבל במכינות הקדם צבאיות היא לא ביקושים, יש ביקושים של צעירים להגיע למכינות קדם צבאיות, זה כבר מחלחל בפריפריה.

<יוסי מלכה: עכשיו אני רוצה לומר פה דבר חריף, אני מצטער, אני חייב לומר אותו.

<יוסי מלכה: למה אני חושב שהבעיה היא לא רק כסף ולמה אני חושב שהכלי שמשרד החינוך עשה, אם הוא לא יושלם בכלי נוסף, אין לו סיכוי לייצר מהפכה?

<יוסי מלכה: אני אסביר.

<יוסי מלכה: למכינות הקדם צבאיות אתה מגיע למבחני מיון שמי שממיין אותך זה צעירים שכבר נמצאים במכינה - - -

<קריאה: זה לא נכון.

<יוסי מלכה: הצעירים האלה בוחרים - - - אל תגידי לא נכון, אני קצת מצוי בעניין.

<יוסי מלכה: גם יש לי מכינה, גם שתי בנות שהלכו לתהליכי מיון.

<יוסי מלכה: הצעירים שנמצאים כבר במכינה מחפשים אנשים בדמותם ובצלמם, חד משמעית, ולכן יש פה מחסום שהוא עם מי אני מזדהה.

<יוסי מלכה: הבת שלי הייתה במכינה, אני לא אומר את השם שלה, לא חשוב, כי זה ממש לא רלוונטי, אבל מכינה אליטיסטית, היא חזרה הביתה ואמרה לי 'אבא, גם אם יגידו לי כן אני לא הולכת למכינה הזו', היא לא התחברה לצעירים שנמצאים שם, שנמצאים שם צעירים, אגב נפלאים, אין לי מילה רעה להגיד, אבל הם צעירים מסוג מאוד מאוד מסוים.

<יוסי מלכה: ולכן גם אם המכינות יקבלו עכשיו כסף כדי לקלוט אוכלוסיות מודרות, אם לא יהיה שינוי במנגנון המיון לא תקרה מהפכה.

<יוסי מלכה: עכשיו אני אומר עוד משהו ואני מסיים.

<יוסי מלכה: אחת, המכינות, גם כשהן לא מקבלות, אגב זה לא קורה בגל, כשהן לא מקבלות צעירים הן לא מחויבות בדין וחשבון.

<יוסי מלכה: את הבת שלי לא קיבלו למכינה קדם צבאית, לא משנה כרגע, היא התקבלה אחר כך למכינה אחרת, כשפניתי לראש המכינה ושאלתי 'אתה יכול להסביר לי למה?' ילדה שמתנדבת יומיים בשבוע, אגב גם במהלך הצבא, בשירות קרבי, כשהיא חוזרת לחופשה היא יוצאת להתנדבות, 'היא לא מתקבלת אצלך?' הוא אמר לי 'אני לא חייב לך דין וחשבון, לא קיבלנו אותה, נקודה'.

<יוסי מלכה: למה?

<יוסי מלכה: מה הקריטריונים?

<יוסי מלכה: אתה מקבל כסף ציבורי.

<יוסי מלכה: לא עניין אותו כלום, הוא לא נתן דין וחשבון.

<יוסי מלכה: מה אני בא ואומר?

<יוסי מלכה: חברים, אתם מבינים שיש פה בעיה ויש פה בעיה לאומית, יש לכם את היכולת, אתם הרגולטור, אתם המפעיל, אצלכם הדח"שים, אצלכם הכסף, כן, אתם מקצים את הכסף, מה לעשות, בלי הכסף שהמדינה מקצה אין מכינות קדם צבאיות, אם אתם יודעים שיש בעיה, אז אפילו אם תגידו, אתם יודעים מה, לצבא יש בעיה עם דח"שים - - -

מירב בן ארי: אבל, יוסי, בשביל זה אנחנו נמצאים כאן.

<יוסי מלכה: אני אומר, חברת הכנסת בן ארי, אם אכן יש בעיה, אז את הגידול של ה-5% תיתנו דיפרנציאלי, תיתנו למכינות שיקלטו אוכלוסיות מודרות ואל תיתנו לאוכלוסיות חזקות.

<קריאה: אל תקרא מודרות.

מירב בן ארי: לא מודרות, בסדר.

מירב בן ארי: הנקודה ברורה, יוסי, תודה רבה.

מירב בן ארי: דנה, הסוכנות היהודית.

מירב בן ארי: בבקשה.

<דנה זקס: שלום לכולם.

<דנה זקס: לפני חמש וחצי שנים אנחנו התחלנו עם תכנית ראשונה, תכנית אופק.

<דנה זקס: יוסי התחיל בברכות, אני רוצה להצטרף אליהן ולהגיד שאני חושבת שזה אחד המקרים הכי מהירים שראיתי שהמדינה זיהתה פוטנציאל של תכנית ויצרה תקנה מיוחדת עבור מכינות אופק.

<דנה זקס: בשנה הבאה הסוכנות מפעילה 14 תכניות קדם צבאיות, מתוכן תשע תכניות אופק ועוד תכנית אחת לנוער יוצא ברית מועצות, שמוגדרת טיפה אחרת, ואני לא רוצה להתעכב על הסוכנות כי זו לא המטרה.

<דנה זקס: אני דווקא כן רוצה לדבר על נושא התקצוב ולקלקל את החגיגה והשמחה ולומר, המצב היום הוא שיש חוק מכינות ויש תקנת אופק.

<דנה זקס: כמו תמיד בתקנה יש לנו שאלה של כמה כסף יוקצה באותה שנה ויושם בתקנה.

<דנה זקס: כרגע, לשנה הבאה, אנחנו יודעים שיש לנו רישום של 600 חניכים לתכניות אופק, לכלל תכניות אופק, לא רק של הסוכנות היהודית, אחרי שהסוכנות הקימה יש עוד גופים, כמו מרכז מעשה, אני מסכימה, אגב, עם כל מילה שנאמרה כאן, כמו 'אחריי', כמו שחר, אני לא אמנה כל אחד - - -

מירב בן ארי: ה-600 האלה שמיועדים לאופק עברו תהליך מיון?

<דנה זקס: עברו תהליך מיון, כבר קיבלו את שינוי תאריך הגיוס - - -

<אודי דרור: אבל לא כולם מוחלשים.

מירב בן ארי: כן, אני יודעת, אנחנו גם לא רוצים שהכול - - -

<דנה זקס: המטרה שלנו היא באמת להגיע לאוכלוסיות שעד היום לא הגיעו למכינות קדם צבאיות.

<דנה זקס: יש לנו בשנה הבאה מכינה לנוער חרדי, יש לנו מכינה לנוער שבתוך המכינה חצי מהנוער יהיה נוער דרוזי וחצי מהנוער יהיה נוער יהודי.

<דנה זקס: בתוך הדבר הזה אנחנו מנסים להגיע כמה שיותר לאוכלוסיות שלא הגיעו.

<דנה זקס: בדרך כלל אנחנו משתדלים שזה יהיה ככה, שליש מהנוער שיהיה נוער בסיכון, כלומר נוער שאפילו לחלקו, גם אם יש לו תיק פלילי, גם אם אנחנו יודעים שהוא עסק בסמים, גם אם הוא נשר והיה ברחובות, גם אם הוא שייך לקידום נוער, שליש מהנוער הוא נוער שמגיע משכונות או בתי ספר מקיפים, שבעבר לא גייסו.

<דנה זקס: אני רוצה להגיד, כשבאנו בפעם הראשונה למקיף בדימונה, מעולם לא היה שם ניסיון גיוס לפני שהגענו, בירוחם הבת הראשונה שיצאה למכינה הגיעה לאופק וכן הלאה.

<דנה זקס: ושליש מהאוכלוסייה אנחנו משתדלים שתהיה אוכלוסייה שתגיע מהפריפריה, אבל תהיה שייכת לקבוצות יותר חזקות, כי אנחנו מעוניינים ואנחנו אומרים שמפעל המכינות יהיה משהו שיסמן שאתה שייך לקבוצת מנהיגות ואיכות.

מירב בן ארי: כן, אנחנו לא רוצים שכולם יהיו מוחלשים, זה בסדר.

<דנה זקס: אני רוצה להגיד משהו על נושא התקצוב.

<דנה זקס: בשנה הבאה, לשמחתי, השר הגדיל את התקצוב, הכפיל את התקנה, שזה נורא מרשים, אבל הסכום עומד על 7 מיליון שקל.

<דנה זקס: 7 מיליון שקל חלקי 600 חניכים אומר שכל חניך יקבל 11,500 שקל לשנה, כלומר פחות מ-2,000 - - -

מירב בן ארי: זה לא מסתדר עם ה-17 שלך.

<דנה זקס: פחות מ-2,000 שקל לחודש.

<דנה זקס: חניך במכינה כמו שלנו צריך יותר כוח אדם.

<דנה זקס: אני אומרת, יש פה צורך בכוח אדם שיהיה - - - אי אפשר לקחת ילדים שהם חלקם ילדים בסיכון וילדים שהגיעו מהרחוב ולא לחשוב שיהיה צוות ש - - - אנחנו משלמים משכורות מאוד נמוכות, אנחנו מאוד חסכנים, אני אומרת לכם, אני מוכנה לחשוף את התקציב לפרטיו, המצב שאנחנו נמצאים בו והשנה היה באמת תקצוב נדיב של המדינה, כי היו פשוט פחות חניכים עדיין באופק, קיבלנו בחלק מהמכינות סכום שעמד בערך על 50% מעלות המכינה, אבל זה אומר שכל שנה אנחנו צריכים לגייס למכינה, בהנחה שיהיה תקציב יותר גבוה של 2017, תקציב כמו של 2016, משהו כמו 600,000 שקל למכינה.

מירב בן ארי: אני חייבת להגיד לך, אל תתייחסי למה שעבר, יש שר חינוך שהכפיל את אופק.

מירב בן ארי: אל תתייחסי למה שהיה, עכשיו ואני גם שואלת את דני, זה יסתדר עם ה-17,000.

מירב בן ארי: זה לא יסתדר?

מירב בן ארי: אז אנחנו נחזור לשר.

<דנה זקס: אני רק רוצה לומר על ה-17,000.

<דנה זקס: אני חושבת והבקשה שלי שבסך הכול חניך שנמצא בתכנית אופק יקבל לחודש, אני לא מדברת לשנה, ברור לי שאנחנו חצי שנתי, יקבל לחודש אותו סכום שמקבל חניך שנמצא בתכנית שנתית, למה?

<דנה זקס: כי לא רק שאני לא יכולה לגבות את השתתפות ההורים וכבר חסר 1,000 או 1,500 שקל לחודש, לחלק גדול מהחניכים אני צריכה לתת מלגות כשהם יוצאים הביתה כדי שיהיה להם לקנות לצרכים אישיים או לבילוי או לעזור להורים טיפונת, כי אחרת הילדים האלה לא יישארו בחג וקרן הידידות יהיו עדיי שאני מתקשרת ואני אומרת להם 'אם לא תיתנו לי כרטיס לאוכל לראש השנה הילד הזה לא יישאר במכינה', כי אמא שלו צריכה אוכל לראש השנה והוא הולך לעבוד עכשיו כדי שיהיה לו כסף לתת לה.

<דנה זקס: אז אני חושבת שהמינימום המתבקש הוא שהמדינה לא תיתן לאוכלוסייה שמגיעה משכבות סוציו אקונומיות נמוכות פחות כסף לחודש מאשר היא נותנת לילד במכינה שנתית רגילה.

<דנה זקס: אותו סכום.

<דנה זקס: אני חושבת שאם זה יהיה אותו סכום, אז למרות שאין לנו את השתתפות ההורים אנחנו עושים מאמצים מאוד גדולים לגיוס כספים ולשמחתי יש גם פילנתרופיה ישראלית וגם אנחנו מביאים הרבה מאוד כסף מחו"ל כדי לנסות להתמודד עם זה.

<דנה זקס: אנחנו גדלנו, מ-23 חניכים לפני חמש שנים ל-600 חניכים השנה, אנחנו מתכוונים תוך שלוש שנים להגיע ל-1,000 חניכים ואנחנו מתכוונים לגדול.

<דנה זקס: לא נוכל לעשות את זה בלי ההשוואה הפשוטה של התקציב לחודש.

מירב בן ארי: הנקודה ברורה.

מירב בן ארי: זיוה.

<זיוה מקונן-דגו: זה שהמכינות הן אליטיסטיות זה ברור, זאת אומרת זה שיש איזה שהוא ניסיון ורצון להגיע לאוכלוסיית פריפריה זה ידוע, בשנתון במשרד החינוך יש כ-100,000 תלמידים, מתוכם רק כ-5,000 יוצאים או לשנת שירות או למכינות קדם צבאיות.

<זיוה מקונן-דגו: זה אומר משהו, זה אומר שהסיפור הזה הוא מיועד לאוכלוסייה מאוד מאוד ספציפית.

<זיוה מקונן-דגו: אם משרד החינוך והצבא בכלל רואה שהמכינות האלה תורמות, שנת הי"ג היא משמעותית אז צריך לקבל החלטה שהשנה הזאת היא משמעותית לכולם ולעשות מהפכה לאומית פה.

<אודי דרור: לא, אבל צריך להגיד שיש עוד שנות י"ג, יש ישיבות הסדר שיש שם - - -

<זיוה מקונן-דגו: ישיבות הסדר זה מגזר אחר לגמרי.

<אודי דרור: יש ישיבות הסדר שמיועדות לאוכלוסיות - - - זה לא נכון.

מירב בן ארי: זיוה, בואי לא נחזור על דברים שנאמרו, כי את רואה שיש פה את התמיכה.

<זיוה מקונן-דגו: בנושא של יוצאי אתיופיה, כשאנחנו מתמקדים, הסיפור עמוק יותר.

<זיוה מקונן-דגו: אנחנו מתחילים עם בתי ספר, עם נתונים מאוד מאוד נמוכים, עם בתי ספר גם סגרגטיביים אבל עם פערים מאוד מאוד גדולים.

<זיוה מקונן-דגו: אז בכלל כשאנחנו ניגשים לשיח הזה של האם יוצא אתיופיה יכול להגיע למכינה, גם אלה שמגיעים למכינות, עכשיו בואו נבדוק אותם, הם מגיעים מבתים יותר חזקים ומודעות מאוד גבוהה והם נמצאים בבתי ספר המאוד איכותיים וכו'.

<דוד יאסו: או שהפנימייה מפנה אותם ומלווה אותם.

<דוד יאסו: הפנימייה הרלוונטית שלמדו בה.

<זיוה מקונן-דגו: הסיפור זה לא התקצוב.

<זיוה מקונן-דגו: ברור שהתקצוב הוא בעיה והוא חסם, אנחנו מכירים את זה, אבל לגבי יוצאי אתיופיה לפחות, בהצהרות ובהחלטות ממשלה כן אומרים שנותנים כסף, הסוגיה היא איך מנגישים את הסיפור הזה ואיך מונעים מתלמידים יוצאי אתיופיה להיות בתכניות ייחודיות עוד בבתי הספר.

מירב בן ארי: כן, הפעם דווקא אין תכניות ייחודיות, זה מה שאנחנו דיברנו.

<זיוה מקונן-דגו: לא, אבל עוד בבתי הספר.

<זיוה מקונן-דגו: אם אחרי הצהריים הם נשארים בתכניות מיוחדות ובאמת הסוגיה הזאת של הגיוון לא נמצאת שם והם מודרים ו - - - דרך אגב, כאילו כל התלמידים יוצאי אתיופיה מוגדרים כאוכלוסייה בסיכון, שזה בהחלט אמירה מסוכנת.

<זיוה מקונן-דגו: אם זה המקום שלהם איך אנחנו מצפים באמת שיגיעו לשם ובאמת לנצל את התקציבים שהמשרד עכשיו קבע שיהיו חלק תלמידים כך וכך.

<זיוה מקונן-דגו: לכן השינוי צריך להיות מהותי, משמעותי ולהגיע לאותם בתי הספר, כולל היסודיים, שההתנעה שלו היא משמעותית ביותר.

<זיוה מקונן-דגו: הדבר השני הוא הנושא של הצבא.

<זיוה מקונן-דגו: צבא ההגנה לישראל הפעיל בחמש ובעשר השנים האחרונות שש תכניות מיוחדות ליוצאי אתיופיה - - -

מירב בן ארי: זיוה, אל תיכנסי איתי לצבא, מפאת קוצר הזמן.

מירב בן ארי: דיברת יפה על הנושא של המכינות, מה שקורה בצה"ל לא רלוונטי.

<זיוה מקונן-דגו: מה שאני רוצה להגיד הוא, במקום לעשות תכניות מיוחדות, אילו היו באים ואומרים 'אנחנו רוצים לעודד את היותם חלק מכלל החברה, מכלל התכניות המובילות והמשמעותיות והמנהיגות', המקום שלנו היה אחר לגמרי גם בצבא ולא הייתה נשירה.

<זיוה מקונן-דגו: כי הנתונים באים ואומרים שמי שהיה במכינות לפני כן, גם אם זה ב'אחריי' או במכינות, הוא מצליח.

<זיוה מקונן-דגו: אז איך יכול להיות שהצבא, במקום לבוא ולהגיד 'אני מגדיל ראש, אני אסגור את כל התכניות, אני אשקיע לפני כן במלש"בים', הוא לא עושה את זה?

<זיוה מקונן-דגו: זה הדבר המהותי.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: זמנה אחיהון, עמותת פידל.

<זמנה אחיהון: גברתי היושבת ראש, קודם כל תודה על הדיון הפורה.

<זמנה אחיהון: אני מודה ומתוודה שזו פעם ראשונה שאני בדיון בנושא של מכינות.

מירב בן ארי: זו פעם ראשונה, נראה לי שיש פה, היה פעם משהו, דני?

<זמנה אחיהון: אני לא יודע, אם כי אני משתתף בהרבה דיונים, אבל לא חברי כנסת ולא שרים בדיון כל כך מעמיק וחשוב.

<זמנה אחיהון: אני תוהה בכלל, גברתי, אל"ף, כפתיח, אני לא רוצה לעשות פינג פונג, אבל כמה בני הקהילה מועסקים באותן מסגרות של מכינות קדם צבאיות, ודבר שני, סוגיית בני הקהילה האתיופית הפכה להיות טרנד חדש לדיונים חדשות לבקרים, גם בכנסת, מי אוכף את הסוגיה של התקצוב הדיפרנציאלי?

<זמנה אחיהון: אם אין בריחה תקציבית בכלל בנושא של מכינות קדם צבאיות.

<זמנה אחיהון: אנחנו, כעמותת פידל, פזורים ברחבי הארץ, מטירת הכרמל עד באר שבע, יש לנו מועדוני נוער, רק בעצם המפגש הזה יכול להיווצר שיח של חיבורים משותפים, לעבודה של עומק ולעשות באמת לאותם פילוחים חשובים, שננגיש את ההנגשות אם המכינות הקדם צבאיות הן חשובות כל כך.

<זמנה אחיהון: אני לא יודע באמת בסוגיה הזאת, אם כי אני התחנכתי בפנימייה דתית, בפנימיית ימין אורד, שהולכים הרבה, אני יודע על בוגרי ימין אורד שהולכים למכינות קדם צבאיות שהן חשובות.

<זמנה אחיהון: הסוגיה הנוספת, באותן מסגרות שעושים תהליכים של גיוס ומיון, או קראת לזה reaching out, מי עושה את עבודת העומק שם?

מירב בן ארי: זו כבר נקודה שאני אברר.

מירב בן ארי: אין טעם לחזור על דברים, הנקודה ברורה והיא צריכה טיפול.

<זמנה אחיהון: ועוד סוגיה, מי עושה את ההנגשה של ההורים?

<זמנה אחיהון: באותם מרכזים קהילתיים סוגיית ההורים היא מאוד חשובה וקריטית.

מירב בן ארי: אתה צודק, ההנגשה היא רלוונטית לילדים ולהורים, זו נקודה מאוד מאוד חשובה.

מירב בן ארי: דוד יאסו, מנהל אגף יחידת עולי אתיופיה, בבקשה, דוד.

<דוד יאסו: תודה, גברתי, משתתף בברכות.

<דוד יאסו: אני באמת לא אדבר על המשרד, הנושא הוא כל כך מעניין אז אני אדבר על הנושא, גם כי הבן היה בשנת שירות במכינת גל, זו הייתה הבחירה שלו, אבל הוא לא הגיע סתם למכינת גל, דני, זה מלפני, הנושא של פעילות של עמותת 'אחריי'.

מירב בן ארי: הבן שלך היה במכינת גל?

<דוד יאסו: היה, היום הוא לוחם ב - - -

מירב בן ארי: אבל אתה יודע, זה עוד פעם, דיברנו על זה, זה לקחת את השכבה הגבוהה ביותר.

<דוד יאסו: לא, מכינת גל, אם הוא סייע לבת שלו - - -

מירב בן ארי: איפה מכינת גל הזאת?

<דוד יאסו: בעכו.

<דוד יאסו: אנחנו גרים בבאר שבע, מבאר שבע לעכו, עשה את המשימה.

<דוד יאסו: אבל מה שרציתי פה לחזק או לקשור, זה לא אני שהלכתי וחיפשתי, אני גם סגן אלוף במילואים ואני מכיר את העניין של הצבא, העניין של הביטחון, מכיר הכול, לא זה, הוא בעצמו עשה את זה מבית הספר.

<דוד יאסו: ברגע שכל הגופים הגיעו, כמו 'אחריי' וכמו כל תנועות הנוער למיניהן, בני עקיבא, שהגיעו כדי לעודד, גירוי בבית הספר, כפי שאמרה חביבה שזה מה שחסר, זה בדיוק מה שיכול להפעיל.

<דוד יאסו: דני, זה אצלכם במערכת החינוך - - -

מירב בן ארי: לא, אנחנו נדאג לזה.

<דוד יאסו: אני אומר, הדבר הזה יכול לשנות גם את בני הקהילה.

<דוד יאסו: בני הנוער של הקהילה, יש חוסר של מודעות, או 'תן לי לעשות את השלוש שנים ולצאת כמה שיותר מהר' ולא לדחות בעוד שנה ועוד שנה, כי זה, זה נאמר גם על ידי זמנה וכל אלה מבחינת כל הדברים האלה.

<דוד יאסו: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: זהבה, טיספי מהקרן לידידות.

מירב בן ארי: זהבה, לא לחזור על דברים שנאמרו, כי הדברים שנאמרו נשמעו כאן היטב.

<זהבה טיספי: אני רוצה רק לאגוד את כל הדברים שנאמרו כאן, כי יש מהלך שהקרן בשנתיים האחרונות הובילה יחד עם מועצת המכינות ויש לציין גם את חבר הכנסת לשעבר, שמעון סלומון, שהיה מהאנשים שהיו ברוח הדברים.

<זהבה טיספי: בעצם הקרן לידידות מפעילה תכנית שנקראת 'אזימוט' שאחד מהצירים שקיימים בה זה שירות צבאי משמעותי ומכינות קדם צבאיות ושנות שירות באמת זיהו כפלטפורמה שממנפת לתוך שירות משמעותי.

<זהבה טיספי: מתוך המקום הזה הקרן נותנת לנוער מבני הקהילה האתיופית, מלגה שנעה בין 1,200 ל-2,000 דולר לתקופת המכינה.

<זהבה טיספי: זו בעצם מלגה שאמורה לתת מענה לכל הנושא של גביית הורים ואנחנו רואים שיש גידול.

<זהבה טיספי: הגידול שדיברה עליו טלי, בשנת 2014-2015 היינו על כ-122 צעירים שקיבלו מאיתנו מלגה, השנה אנחנו נמצאים על 235 ואנחנו גם עם ראי קדימה לשנת תשע"ז, אנחנו בקשר עם המכינות, כשהמהלך שפה הובלנו, חייבים להבין, זה לא רק לעורר את השטח, אלא גם לחבר כאג'נדה את המכינות.

מירב בן ארי: את מדברת רק על יוצאי אתיופיה או באופן כללי על פריפריה?

<זהבה טיספי: אני מדברת כרגע רק על נוער מבני הקהילה האתיופית.

<זהבה טיספי: אני מצטרפת לחלוטין לדבריו של יוסי לגבי החיבור האידיאולוגי והאג'נדה.

<זהבה טיספי: אני פוגשת מכינות, יש מכינות שאני יודעת שהתמריץ הוא תמריץ כספי וצריך לשים את זה רגע על השולחן, אבל הרעיון הוא לייצר כאן חיבור שהוא חיבור מעבר לזה, להבין למה לך חשוב, כי אתה פותח את דלת המכינה שלך ואתה רואה את החברה הישראלית ולא רואה את אותם פנים בהעתק-הדבק, ולא כל מכינה נמצאת שם באידיאולוגיה, יש מכינות שחסרות את זה.

<זהבה טיספי: אני רוצה להוסיף עוד משהו מבחינת הנושא של יצירת המודעות וחשיפה.

<זהבה טיספי: צעיר שפוגשים אותו בי"ב, ואני יודעת שלא כל המכינות מחפשות, הן לא צריכות לגייס, יש חבר מביא חבר, אבל כשמחפשים ורוצים להביא ספציפית, דרך אגב לא רק לבני הקהילה אלא בכלל, אז צריך לחשוב אחרת.

<זהבה טיספי: אני יכולה להגיד לך שאחד הדברים אל מול המכינות, אני שלחתי דף עם טיפים, אתם רוצים לבוא ולייצר?

<זהבה טיספי: ישנם מופעים מאוד ברורים, לכו לעיר מסביבכם, שלוש הערים מסביבכם, תאתרו בתי ספר שהם בתי ספר או בעלי אוכלוסיות מוחלשות או בעלי ריכוז של בני הקהילה האתיופית.

<זהבה טיספי: כמה מהם עשו את זה?

<זהבה טיספי: אני לא יודעת להגיד לך, יש מכינות שבדנ"א שלהן יודעות איך לעשות את זה, 'אחריי', גל, ימין אורד וכו', ויש מכינות שעדיין לא קיימות שם בתמריץ האידיאולוגי חברתי שלהן.

<זהבה טיספי: אנחנו מנסים להחזיק גם את זה ולא לשלול, אלא לבוא ולהסביר למה זה כדאי ולמה זה ראוי ולמה זה נכון לנו בתור החברה הישראלית.

מירב בן ארי: דני, מי מפקח על המכינות?

מירב בן ארי: לא הבנתי מכל הדיבורים פה.

<חביבה סולומון: שני המשרדים.

<חביבה סולומון: משרד החינוך ומשרד הביטחון - - -

מירב בן ארי: מפקחים גם על תהליך הגיוס של המכינה?

מירב בן ארי: או שזה חבר מביא חבר?

<חביבה סולומון: לגבי הגיוס, את מעלה כאן סוגיה מאוד מורכבת, כי בסוף כל מכינה פועלת באופן אוטונומי והיא מגייסת לה את בני הנוער.

<חביבה סולומון: ונכון שאנחנו מגיעים, יש 54 מכינות, אני משתדלת להגיע לכל מכינה במהלך השנה ולשבת עם ראש המכינה ויחד איתו להסביר לו את החשיבות והמשמעות.

<חביבה סולומון: ואני כן חוזרת ואומרת שוב שיש מכינות שהן המכינות החזקות יותר שהן באות ואומרות לי 'אנחנו רוצים לקחת מהאוכלוסייה הזו', אבל נכון שאותה אוכלוסייה חוששת להגיע כי יש פער בין הדימוי - - -

מירב בן ארי: הנקודה הזו ברורה.

<זהבה טיספי: הנושא של המודעות הוא נכון, גם לנוער הפוטנציאלי וגם להורים.

<זהבה טיספי: צריך לבוא ולחשוב איך יוצרים את אותן חשיפות.

<זהבה טיספי: אנחנו, בתוך הקרן, בשיתופי פעולה שלנו עם ארגונים, אמרנו איך אנחנו חושפים את זה רוחבית, חשפנו את זה בארבעה מופעים עם פידל, חשפנו את זה עם תכנית 'זינוק בעלייה' דרך הרכזים.

<זהבה טיספי: כל מה שיש לנו וזה לא כסף, להביא נציג מכינה, שלושה-ארבעה שיישבו ויסבירו למה צריך מכינה, פה לא צריך כסף אלא מינוף של קשרים שקיימים, וכן יש לעבוד עוד יותר על הנושא של מה תורם לי, לא במובן הפיזי, אלא במובן המהותי, עם איזה כלים אני יוצא מהמכינות וכאן יש עוד מה לעשות גם מבחינת ההורים, שכמו שאמר יוסי, אני לא הלכתי למכינה כי אבא שלי אמר לי שזה בזבוז זמן, הקשבתי לו, לא הלכתי למכינת נחשון, הייתי אמורה להיות במכינת נחשון ולא הלכתי.

<זהבה טיספי: זה בדיוק אחד הדברים שצריך לבוא ולהתיר, וחשיפה כדי שזה יחלחל, לא בי"ב, אלא בכיתות י' וי"א.

מירב בן ארי: גדי, מנהל מכינת בארי בבית ברל.

מירב בן ארי: זה יהיה ממש קצר, כי תכל'ס נגמר לנו הזמן.

<גדי דסטה יברקן: אני ראש המכינה הקדם צבאית בארי, החדשה, לשמחתנו, שהשנה אושרה, שהאגף הביטחוני חברתי במשרד הביטחון אישרו.

מירב בן ארי: אתה ראש מכינה?

<גדי דסטה יברקן: אני ראש המכינה.

<חביבה סולומון: את רואה מה זה?

מירב בן ארי: לאט לאט נשברת תקרת הזכוכית, או מסך הברזל, או איך שלא - - - משהו שם נשבר בדרך.

<גדי דסטה יברקן: אני מרגיש כאילו אני שר ביטחון, כולם מתפעלים.

<קריאה: לצערנו.

מירב בן ארי: כמה חניכים יש לך?

<גדי דסטה יברקן: אתיופים?

מירב בן ארי: לא, בכלל, כמה חניכים יש - - - אנחנו לא חושבים שבגלל שראש המכינה, אוי ואבוי, אז כל החניכים - - - אוי ואבוי.

מירב בן ארי: כמה חניכים?

<חביבה סולומון: 15 חניכים שנה ראשונה.

<גדי דסטה יברקן: משרד הביטחון אישר לנו 15, אבל אנחנו, אל תספרו להם, מתחילים עם 23.

<גדי דסטה יברקן: אני אעשה את זה קצר, אני מסכים עם מה שכולם אמרו, לגבי מה שיוסי אמר, באמת עם כל הדברים אני מסכים, אני רק רוצה להגיד בתור ראש מכינה חדשה, שאפילו לא היה היריון ואנחנו כבר - - - הוקמה ממש לפני מספר חודשים וכשבחרו אותי לעמוד בראש מכינה הסתכלתי על התכנית והחלטתי שאני משנה כמה דברים, כמובן בשיתוף עם הצוות, עם האנשים של בית ברל, של קרן ברל כצנלסון.

<גדי דסטה יברקן: הסתכלתי, אני כאיש חברתי שמגיע לשם ואני יודע כמה עולה מכינה לחניך או חניכה, אנחנו החלטנו בשיתוף שהנושא הזה לא יהווה מחסום.

<גדי דסטה יברקן: גם אם החניך או החניכה, כפי שיוסי אמר, מצטיינים עם ממוצע בגרות 90-100 והם מהפריפריה או מעמד ביניים, כשהם שומעים שהם צריכים לשלם, לכאורה לאנשים זו שנה בזבוז לשלם על השנה הזאת, אז אוטומטית מעט הרצון שהיה להם להשתלב במכינה יורד.

<גדי דסטה יברקן: אז החלטנו, בהחלטה משותפת, שמתי על זה דגש ממש, שבמכינה הזאת הנושא הכלכלי לא יהווה בעיה והחלטנו שגורף כולם ישלמו 1,500 סמלי לשנה, גם מי שלא יכול לעמוד בתקציב הזה, ב-1,500 שקלים האלה, תהיה שיחה איתי כראש מכינה - - -

<חביבה סולומון: יש עוד שתי מכינות כאלה.

<גדי דסטה יברקן: ואנחנו נעשה שיחה ונקבל את זה.

<גדי דסטה יברקן: את שאר הסכום, העבודה היא ערך חינוכי חשוב מאוד, כחלק מהערך החינוכי שאנחנו רוצים להנחיל, בתקופת המכינה החניכים יעבדו וישלימו את השכר.

<גדי דסטה יברקן: אבל כמובן כדי שזה יהיה גם יגיע, מפה רואים שהאגף החברתי ביטחוני במשרד הביטחון, באמת היה חשוב לו השינוי בחשיבה הזאת, לכן גם כשהגענו לוועדה והוועדה אישרה אותנו באותו רגע, ואנחנו שמחים על זה, לגבי יוצאי אתיופיה, עכשיו כנקודה לא הערה ולא בונה ולא כלום, מה שאמרת, שהגיעו אליכם כ-60 חניכים יוצאי אתיופיה - - -

<יוסי מלכה: 87.

<גדי דסטה יברקן: 87 הגיעו וקיבלתם 40.

<גדי דסטה יברקן: אני אומר, גם אם ה-80 מגיעים וכולם מתאימים למכינה אני מקבל את כל ה-80 ומבחינתי הצבע הוא לא מדד.

<גדי דסטה יברקן: כששאלו אותי אם אתה תקבל חניכים יוצאי אתיופיה, אמרתי להם כפי שאני - - -

מירב בן ארי: לא, אבל אתה יודע למה זה כן?

מירב בן ארי: אל תיכנס לשם, זו לא המטרה, אנחנו דווקא רוצים לערב ולערבב, לא לעשות מכינה - - - זה מה שאנחנו כל הזמן אומרים.

<גדי דסטה יברקן: ברור, אבל מה זה לערבב?

<גדי דסטה יברקן: תמיד יהיה, גם בעוד 30 שנה יהיו אנשים שהצבע השחור יהיה, אז יהיו באותו צבע, אז גם בשנה הזאת - - -

מירב בן ארי: זיוה תסביר לך.

<גדי דסטה יברקן: החשיבה צריכה להשתנות.

<זיוה מקונן-דגו: אני דווקא איתו, גברתי היושבת ראש, כיוון שהשיקול צריך להיות האם הוא מתאים לי והאם הפחד שלי שלא יחשבו שהמכינה הזאת אתיופית ואחרים יברחו זה לא יהיה שיקול, אלא באמת יש לי 80 ואיך אני עושה את המכינה הזאת, ממשיך לעשות, כדי שהם יהיו מצוינים.

<גדי דסטה יברקן: אני מסיים.

מירב בן ארי: רק תסיים, אנחנו לא נכנסים לשם עכשיו.

<גדי דסטה יברקן: במשפט.

<גדי דסטה יברקן: אני אומר לכם, כשאני חשבתי שאני כראש מכינה יכול לגייס חניכים יוצאי אתיופיה חשבתי שלי יהיה הכי קל, ואני אומר את זה כנקודת ביקורת בונה אצלנו בתוך הקהילה, נושא המודעות זה לא רק של המכינות ולא של המערכת, זה גם בתוך הבית.

<גדי דסטה יברקן: כשאני רציתי לקלוט חניכים עשינו יום חשיפה ובאו לנו, ממש בהתראה קצרה, אני באמת הופתעתי לטובה, מאות אנשים ליום החשיפה הזה ומעט אנשים בני הקהילה.

<גדי דסטה יברקן: אני חשבתי שאולי זה שמכירים אותי בתוך הקהילה, ראש מכינה יוצא אתיופיה, זה יעזור, זה אפילו לא עבד.

<גדי דסטה יברקן: עכשיו מה קרה?

<גדי דסטה יברקן: אני כיתתי רגליי בית ספר בית ספר ואנשים ברמה כזו שאפילו נסענו לצפון כדי לחפש חניכים דרוזים למכינה.

<זמנה אחיהון: ברוך הבא לשטח, עבודת שטח היא העבודה הכי נכונה.

מירב בן ארי: הוא יודע.

מירב בן ארי: משום מה יש לי תחושה שהוא יודע שהשטח זה הדרך.

<זמנה אחיהון: ברור.

מירב בן ארי: כשאתה מדבר על העניין הזה שזה - - - אני לא יכולה שלא לשכוח, היה לי חניך במרכז, קראו לו שמואל, אתיופי - - -

<קריאה: שהוא מדריך היום.

מירב בן ארי: חמוד, מקסים, באמת, מאוד אהבתי אותו, עד היום אנחנו בקשר.

מירב בן ארי: יום אחד אמרתי לו, הייתי בביקור בית אצל ההורים שלו ואמרתי להורים שלו 'תגידו, למה אתם לא גרים בחפציבה', זו שכונה - - - מה הוא אומר לי?

מירב בן ארי: אפרופו, 'מירב, כולם שם אתיופים'.

מירב בן ארי: הוא אומר לי, את מבינה?

מירב בן ארי: וזו בעיה.

<זיוה מקונן-דגו: נכון.

מירב בן ארי: בגלל זה שאמרת 87, אני ויוסי הסתכלנו אחד על השני, שאין כמו מי שהיה בשטח והכיר כדי להבין כמה אנחנו חייבים - - - אתה אומר שזה לא עניין של צבע, זה עניין ש - - - זה צריך להיות בכל מקום, זה צריך להיות בעלי ובגל ובאפרת ובטבריה ובכל מקום.

<גדי דסטה יברקן: אפרופו לשבור את התקרה, סתם כדי לספר לכם איך שוברים סטיגמות, כשהם באו ליום חשיפה, כמה הורים באו עם החניכים שלהם, אז הם ראו אותי, 'אתה ראש מכינה?

<גדי דסטה יברקן: ' אמרתי להם 'כן', 'אה, חשבנו שזו מכינה כללית'.

מירב בן ארי: קודם כל אני רוצה לסכם, אני מאוד מודה לכם על דיון ענייני, גם דיון מעניין.

מירב בן ארי: אני מאוד שמחה שהיו כאן גם אנשי השטח, בכלל חשוב לי שבדיונים בוועדה יבואו אנשים מהשטח לצד המשרדים, ובאמת ההתייחסות הרצינית שלכם.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד כמה מסקנות, כי תמיד בכל ועדה שלי, יש לי ועדת משנה גם של צעירים וצעירות חסרי בית ותמיד איכשהו יצאו משם עם שיעורי בית, אז גם אני לקחתי על עצמי, אמרתי ליוסי שאני באה אליו לבקר אצלו במכינה, וכמובן מי שיזמין אותי אני אבוא.

מירב בן ארי: שלא תחשבי, טלי, אני יודעת שהיית פה ואני מעריכה את זה, אבל זה לא מספיק לי, עלו כאן דברים לא פשוטים, גם מהמשרדים, עזבי מהשטח, מהמשרדים, ולכן מה שאנחנו נעשה, אנחנו נשב ביחד, דני הוא זה שהתקשר אליי, בפגישה מצומצמת יותר ונראה אם - - - כי אני יודעת שגם הוא מגויס, אני דיברתי איתו בטלפון, אני יודעת שהוא מגויס, אני יודעת שברמת על יש שיתוף.

מירב בן ארי: דני, הוא המנכ"ל או יו"ר?

<טלי ארנולף: דני זמיר, מנכ"ל המועצה.

מירב בן ארי: הוא מאוד מגויס לעניין, אנחנו כן צריכים לחשוב איך ברמה - - - אני מציעה שאנחנו נעשה דיון מצומצם יותר, גם על זה וגם על גיוס מול בתי הספר, איך אנחנו מגיעים לבתי הספר, כי אין ספק שיש פה פער.

מירב בן ארי: אלה שני נושאים שאנחנו נטפל בפגישה מצומצמת של המכינות והמשרדים.

מירב בן ארי: זה יהיה מול דני, גם על הנושא של בתי הספר וגם על העניין של איך לפרוש את הבשורה מה שנקרא יותר.

מירב בן ארי: אני רוצה גם להגיד לכם שהיו כאן דברים קשים, המכינות זה מפעל ציוני אדיר, גם שנות השירות, אבל אין ספק שהיום, אחרי שנים שזה פועל, אנחנו יכולים לבוא ולהגיד רגע, משהו צריך להשתנות.

מירב בן ארי: אם זה היה מפעל חדש היינו אומרים מילא, אבל זה כבר מפעל שעובד שנים, זה מפעל שמשנה צעירים וצעירות בישראל.

מירב בן ארי: לא סתם אמרנו שהעניין הזה באמת משפיע.

מירב בן ארי: עכשיו שהמפעל עובד והוא מפעל טוב ומפעל של מיליונים, עכשיו אנחנו יכולים לבוא ומה שנקרא חתיכה חתיכה לבוא ולראות איך אנחנו משפרים אותו ומנגישים אותו יותר.

מירב בן ארי: זה לא דיון על צעירים יוצאי אתיופיה, אבל כן היה חשוב לי להעלות את הנושא הזה וכן אחד הסיכומים של הוועדה, הנושא הזה, שהגיע ממשרד החינוך, לקדם, כי אני חושבת בעניין הזה, קצת שונה ממוטי יוגב, כן צריך לתת פה דגש.

מירב בן ארי: אבל, ויש פה אבל גדול, אנחנו צריכים בכלל לחזק נוער מהפריפריה ולא רק גיאוגרפית, גם חברתית, גם ג'סי כהן בחולון, גם אור עקיבא, גם אור יהודה, גם נתניה, חבר'ה שם שלא נחשפים, לא למכינות ושנות השירות, ולכן אנחנו ניקח את זה.

מירב בן ארי: אני רוצה את הנתונים, דני, מה שאתה הקראת, שיהיה לנו בכתב נתונים שלכם, גם אודי, מה שהבטחת לי, בבקשה להעביר, יש את הערוצים שאתם מעבירים דרך משרד הביטחון.

מירב בן ארי: אני כן רוצה לדעת.

מירב בן ארי: ואם צריך אנחנו נעביר גם מחקר של הממ"מ למכינות, הבנתי שהמחקר האחרון היה לפני כמה שנים, דני?

<דני רוזנר: מחקר של הג'וינט, שש-שבע.

מירב בן ארי: לפני הרבה שנים, אז אולי אנחנו צריכים גם לעבור מפה, לכתוב לנו במסקנות מחקר של הממ"מ.

<יוסי מלכה: חברת הכנסת, אם תוכלי להתייחס רק לתקצוב מכינות אופק.

מירב בן ארי: תקצוב מכינות אופק, קודם כל כבר דיברתי על זה עם השר כבר לפני כמה חודשים, העניין הזה של ה-17,000 שקל.

מירב בן ארי: אם בשטח, בסוף, זה יגיע, אני מבטיחה לכם שאנחנו נשב על זה בנפרד, לא בפורום כזה, ונראה איך אנחנו יכולים לקדם, כי השר מאוד מאוד מגויס לעניין הזה.

מירב בן ארי: אם זה הבדל, יש לנו חוק הסדרים עכשיו, צריך לראות, חוק ההסדרים גם ככה יגיע עכשיו וצריך לראות אם צריך להוסיף, וכן, נתייחס לזה בסעיף על התקצוב של מכינות אופק, אם הוא רלוונטי לשטח ואם הוא בפועל קורה.

מירב בן ארי: גם יש פה נציג של משרד האוצר והוא גם שמע את העניין על אופק.

מירב בן ארי: אני מאוד מאוד מודה לכם שבאתם, תמשיכו להגיע ולהעלות את הדברים, תודה רבה, הישיבה נעולה.