הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 63, 2016-03-01 10:00

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב לכולם, בוקר טוב לעובדות הסוציאליות, ברוכות הבאות ליום המיוחד של העובדים הסוציאליים, היום הבינלאומי.

עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את הישיבה של הועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: התאריך הוא הראשון למרץ 2016 ואנחנו היום, בציון יום העובדים הסוציאליים הבינלאומי, מקיימים דיונים בכלל הוועדות של הכנסת, בנושאים שונים שקשורים לעבודה שלכן, שלכם.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו היום מתמקדות בוועדה בנושא העובדות הסוציאליות – מעמד, אתגרים וזכויות.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד קודם כל כמובן 'ברוכות הבאות' וברוך הבא חבר הכנסת, חבר הועדה נחמן שי, שכיבד אותנו בנוכחותו.

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שיצטרפו תוך כדי עוד חברי כנסת אבל, כפי שקורה היום, גם באי המשכן האורחים, מסתובבים בין הועדות, כך גם חברי וחברות הכנסת מסתובבים בין הועדות השונות.

עאידה תומא סלימאן: בעשרים ושלש השנים האחרונות, לפני שנכנסתי לכנסת, עבדתי כמנכ"לית עמותת נשים נגד אלימות.

עאידה תומא סלימאן: רוב העבודה שלי הייתה בעצם בחברתן של עובדות סוציאליות מצטיינות, שנתנו המון והקדישו הרבה מן הסתם, לעבודתן, למען נשים ולמען האוכלוסיות שלמענן הוכשרו, כדי לעשות את העבודה הזו.

עאידה תומא סלימאן: אני ראיתי גם הרבה נשים במקצוע הזה, שנותנות מהנשמה שלהן, הן מקדישות יום ולילה כדי לקדם את האינטרסים של האוכלוסיות שהן מטפלות בהן ואני יודעת שלפעמים, הרבה מן הכעסים, דווקא של הקבוצות שאתן משרתות אותן, מכוונים אליכם.

עאידה תומא סלימאן: לפעמים האזרח הפשוט והאזרחית הפשוטה לא יכולים לכוון את הכעסים למימסד, לא יכולים לכוון את הכעסים שלהם כלפי החוקים, שאולי גוזלים מהם כמה מן הזכויות, או כלפי השיטה, שמובילה אותם להיות מהמוחלשים בתוך החברה ובעצם, הרבה פעמים הם מכוונים את הכעסים כלפי מי שמושיט יד וכן רוצה לטפל וכן רוצה לעזור.

עאידה תומא סלימאן: אבל גם כן, אני חייבת להגיד שהרבה פעמים, נפגשתי עם עובדים סוציאליים ועובדות סוציאליות שהייתי צריכה להזכיר להם משפט מסוים.

עאידה תומא סלימאן: אני במקצוע שלי לא עובדת סוציאלית, למרות שרבים שאלו אותי בחיים שלי אם אני עובדת סוציאלית - - -

נחמן שי: את מתפקדת יפה מאוד גם כן.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, אחרי שאני אסיים את הקריירה פה, יהיה לי מה לעשות.

נחמן שי: עובדת סוציאלית של כבוד.

עאידה תומא סלימאן: מצוין אבל, הייתי הרבה פעמים במפגשים עם עובדים סוציאליים ועובדות סוציאליות שהייתי חייבת להזכיר להם את המשפט הראשון שבדרך כלל למדתם אותו בלימודים האקדמאיים, שנאמר בו ש"עובד סוציאלי הוא סוכן שינוי".

עאידה תומא סלימאן: ולצערי הרב, הרבה פעמים עובדים סוציאליים ועובדות סוציאליות שוכחים את התפקיד העיקרי הזה, שהם סוכני שינוי, שהם לא באו כדי לייפות מציאות קיימת, לא רק לעזור למוחלשים, ולא רק "לתת את הדג" אלא ללמד גם איך לדוג ואיך לשנות את המציאות.

עאידה תומא סלימאן: היום אנחנו הקדשנו את הדיון לעובדות סוציאליות – מעמד אתגרים וזכויות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נפתח בזה שנשמע גם מה יש לכן להגיד אבל, אשמח מאוד אם נוכל, תוך כדי כך, גם לציין את האתגרים אבל, אפשר גם לציין את ההישגים.

עאידה תומא סלימאן: תמיד זה נותן הרגשה טובה לציין גם את ההישגים.

עאידה תומא סלימאן: גברת עו"ס צפרא דוויק, נמצאת אתנו?

עאידה תומא סלימאן: לא?

עאידה תומא סלימאן: אז כנראה היא פותחת עוד דיון או משתתפת בדיון אחר.

עאידה תומא סלימאן: עו"ס מלכה פרגר, מנהלת השירות הארצי לעבודה סוציאלית במשרד הבריאות.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גבירתי.

<מלכה פרגר: קודם כל מברכת על האירוח, אני חושבת שזה יום חג לנו, לכולנו, לכל העובדים הסוציאליים.

<מלכה פרגר: במערכת הבריאות משולבים היום כ-3,000 עובדים סוציאליים בכל הארגונים, באישפוז ובקהילה, בבתי החולים הכלליים, בבתי החולים הפסיכיאטריים, הגריאטריים, בקופות החולים, לשכות הבריאות ובמערך סל השיקום.

<מלכה פרגר: יש לנו הרבה מאוד עובדים סוציאליים.

<מלכה פרגר: העובדים הסוציאליים במערכת הבריאות נזקקים ונדרשים להתמחות מיוחדת.

<מלכה פרגר: הם צריכים לעבוד עם צוותים רב-מקצועיים, ללמוד את הטרמינולוגיה שם ולהתאים את עצמם, כך שבעצם זה מעמיד בפנינו הרבה מאוד אתגרים שאולי אין במקום בו עובדים עובדים סוציאליים כקבוצה אחת.

<מלכה פרגר: אנחנו, מתוך השירות הארצי לעובדים סוציאליים, מעודדים, תומכים ודוחפים את העובדים הסוציאליים להתקדם, גם מבחינה מקצועית, גם ללימודים גבוהים.

<מלכה פרגר: יש לנו היום 40% מן העובדים הסוציאליים במערכת הבריאות שהם בעלי תואר שני, ועוד 43% בעלי תואר שלישי, כשעל הפרק עוד עובדים סוציאליים שצריכים לקבל את הדוקטורט בקרוב.

<מלכה פרגר: כמובן שיש גם פרופסורים.

<מלכה פרגר: אנחנו פועלים לקידום העובדים הסוציאליים גם לתפקידים בכירים בתוך המערכת, בתוך מערכת הבריאות, בהנהלות, גם בהנהלות של הארגונים אבל גם בהנהלת המטה של משרד הבריאות, ונכון להיום יש לנו עובדים סוציאליים שמשולבים בתפקידי מטה, תפקידים בכירים.

<מלכה פרגר: יש לנו היום עובדת סוציאלית שניגשת כרגע, עוד שעה, למכרז על תפקיד הממונה על השוויון המגדרי ומעמד האישה, וגם הממונה הקודמת הייתה עובדת סוציאלית.

<מלכה פרגר: אנחנו מאחלים לה הצלחה מפה.

<מלכה פרגר: אחד האתגרים שלנו הוא לפתח את המסלול המקצועי לעובדים הסוציאליים ובין היתר, להגיע למנהיגות, לפתח דור ביניים, זה אחד האתגרים שלנו, דור הביניים, כי במערכת הבריאות קיימת תופעה שעובדים סוציאליים מגיעים, מתמקצעים ועוזבים, לפעמים בגלל תנאי עבודה, לפעמים בגלל פיתויים שיש בחוץ, וזה אחד האתגרים שלנו היום, לטפח מנהיגות מובילה בקרב העובדים סוציאליים בבריאות, לפתח את דור הביניים ולהשתלב בתוך מערך העובדים סוציאליים הכללי.

<מלכה פרגר: אני רוצה להגיד שמבחינת מומחיות, יעל מקבלת היום את האות - - -

<צפרא דוויק: פרופ' יעל גירון, ראש החוג לעבודה סוציאלית בצפת.

<מלכה פרגר: ואני גאה להגיד שבמערכת הבריאות יש מעל 350 עובדים סוציאליים בעלי תואר מומחה בבריאות, בריאות הנפש, שיקום, זיקנה ואחרים, שזה בעצם כ-50% מכלל העובדים הסוציאליים בארץ אז זה אתגר שהצלחנו לקדם ולהגיע.

<מלכה פרגר: אני מקווה ומאחלת לכולנו, לכל העובדים סוציאליים, גם בבריאות, גם בכללי, גם בארץ, שנצליח לקדם את עצמנו, ולפתח, גם מבחינה מקצועית, גם מבחינת פיתוח מפתחות-תקינה, בהכרה במקום ובצורך להרחיב את השירותים שלנו ולתת לנו את התנאים, שנוכל לעבוד ולהגיע בהם לטיפול המיטבי.

<מלכה פרגר: מבחינת משרד הבריאות אני יכולה להגיד שיש לנו הכרה כשירות תומך בשירות הרפואי.

<מלכה פרגר: היום כולם יודעים שלפי הגישה הביו-פסיכו-סוציאלית אין טיפול רפואי ללא עבודה סוציאלית, אנחנו חלק אינטגרלי מתוך המשרד ומתוך השירות ואני מקווה ומתחייבת כאן, להמשיך לפתח את שירותי העבודה הסוציאלית במערכת הבריאות.

<מלכה פרגר: חשוב לי להגיד שאני גאה להיות עובדת סוציאלית, גם היום, ביום החג אבל בכלל, ביומיום ובכל מקום.

עאידה תומא סלימאן: טוב, אני חייבת לציין שאם נתחיל למחוא כפיים אחרי כל דובר, זה קודם כל לא נהוג ודבר שני זה גוזל מהזמן של הדיון אז אנחנו נברך כל אחת שתדבר, בין אם ימצא חן בעינינו מה שהיא אומרת או לא ימצא חן, הרי הדיון הזה הוא בשביל שתעלו את הכול, נכון?

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת לברך על הצטרפות חבר הכנסת מאיר כהן, לשעבר שר הרווחה ואני חייבת גם לציין שאלמלא היוזמה שלו וההצעה שלו לקיום היום הזה בכנסת, אנחנו לא היינו יושבות בדיון הזה ואני מאוד מודה לך על היוזמה.

עאידה תומא סלימאן: האם תרצה לפתוח עם כמה דברים?

מאיר כהן: שלום לכולם, בוקר טוב, חבריא, אני מבין שכאשר מאה עובדות עובדים סוציאליים נכנסים לחדר אחד, הם מדברים רק על הדברים הטובים, ברגע שהם יוצאים מהחדר – הם מקטרים, אז אל"ף, יופי שבאתם, תודה רבה שבאתם, אתם לא צריכים להודות לנו, אנחנו מודים לכם, חשוב מאוד מבחינתה של הכנסת, של מושב כזה, גבירתי היושבת ראש, שבאמת, הקולות מהשטח יגיעו לכאן ואנחנו כל יום נפגשים בוועדות, במיוחד בוועדת העבודה והרווחה, נפגשים בדרך כלל עם פונים שלכם, וזאת הזדמנות פז לפגוש אתכם.

מאיר כהן: לייחד שתיים שלש דקות לברכות ולאתגר של להפוך את העובדים סוציאליים במערכת הבריאות לכאלה שגם רוכשים מיומנויות למידה באוניברסיטה, עם תואר שני ותואר שלישי וכו' אבל, אני דווקא רוצה - - - אתכם ביום הזה.

מאיר כהן: אני יותר רוצה לשמוע, אנחנו, יותר נכון, על האתגרים האמיתיים, לימודים הם אתגר אמיתי והוא טוב, והוא מצויין אבל, אנחנו רוצים לשמוע על האתגרים של החברה הישראלית היום, עם הפערים הגדולים, עם הקשיים, עם הפער ההולך וגדל בין העניים לבין העשירים, עם הפער הגדל והולך בין פריפריה לבין מרכז, גם הפריפריה החברתית וגם הפריפריה הגיאוגרפית, עם הקשיים שאני חוויתי כראש עיריית דימונה עשר שנים, כמנהל בית ספר עשרים שנה בדימונה וכשר רווחה, ואני חווה היום.

מאיר כהן: הקשיים האלה לא באים מתוך איזו מסכנות, אתם מעולם לא שידרתם מסכנות אבל, אולי דווקא בגלל שלא שידרתם מסכנות ובגלל שהאיגודים שלכם לחמו ועשו, אז אנחנו קצת מתייחסים אליכם, החברה הישראלית, כאל משהו מובן מאליו, שאתם מובנים מאליהם ואני חושב שאנחנו לא צריכים, גבירתי היושבת ראש, כי החברה הישראלית צריכה להבין שהעבודה הקשה – ואני לא רוצה להגיד "עבודת קודש, כי אני אלך היום עם הציטוט של תמר זנדברג, פתחנו את היום אצלה, היא אמרה ציטוט יוצא מן הכלל "כל פעם שאומרים לציבור: אתם עושים עבודת קודש, זה אומר שלא משלמים להם".

<קריאה: נכון.

<קריאה: נכון.

מאיר כהן: אז אני לא רוצה לומר, אתם לא עושים - - -

<קריאה: אנחנו לא עושים עבודת קודש.

מאיר כהן: אבל, אבל, אבל - - -

<קריאה: שמשלמים לכם - - -

מאיר כהן: לא, אבל כשאין מה להגיד אז אומרים 'אתם עושים עבודת קודש'.

מאיר כהן: ובכל זאת, בכל זאת חשוב מאוד שתשתפו אותנו עם האתגרים ועם הקשיים, עם האתגרים מתוך השטח כי באמת, זה לא ברור מאליו.

מאיר כהן: החברה הישראלית - - - וכשאני אומר 'החברה הישראלית' אז אני מדבר גם על ההתייחסות של הפונים אליכם, גם על הזילות הבלתי מובנת, שבה אפשר להגיד דברים על פקידת סעד או על עובדת סוציאלית וזה עובר, כאילו שום דבר לא נעשה.

מאיר כהן: לעתים, גם התייחסות לא הוגנת של חבריי ראשי הרשויות שאני בא מתוכם, של לבוא ולראות את אגף הגבייה, ולבוא ולראות את אגף הרווחה, לראות איפה החבר'ה יושבים, לראות את מחלקות שירות הרווחה ולראות איפה הם תקועים, בכל מיני מקומות, ועד היום מתווכחים עם ראשי ערים, האם העברתם תקציבים לביטחונם של העובדים סוציאליים או לא העברתם תקציבים וכשאני אומר 'לביטחונם' זה לדאוג שיהיה שומר, שמירה.

מאיר כהן: אנחנו רוצים ברשותכם, סליחה שאני - - -

עאידה תומא סלימאן: גם מדיניות ההפרטה והשפעתה על התנאים של העובדים.

מאיר כהן: ההפרטה המטורפת של המשרד, עשיתי כמיטב יכולתי בשנה הראשונה כדי לעצור את זה אבל כנראה שזה הרבה יותר מושרש, וההפרטות הן אם כל חטאת בשיח שלנו עם נושא הרווחה, זהו, זה מה שאני רוצה להגיד, שזה ילך לכיוונים האלה.

מאיר כהן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה חבר הכנסת מאיר כהן.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שנתת ככה פתיחה שאולי תעודד את האורחות שלנו להגיד בפנינו את האתגרים שעומדים בפניהן, כאשר הן מבצעות את העבודה המקצועית שלהן ואני לא אגיד עבודת קודש.

<קריאה: הצטרפה אלינו צפרא.

עאידה תומא סלימאן: כן, שמתי לב.

עאידה תומא סלימאן: אני מברכת על זה שהצטרפה אלינו הגברת צפרא דוויק, עובדת סוציאלית, יושבת ראש איגוד העובדים הסוציאליים, בבקשה, גבירתי.

<צפרא דוויק: בוקר טוב לכולם.

<צפרא דוויק: מאיר כבר התחיל למנות את הדברים הקשים בתחום שלנו.

<צפרא דוויק: אנחנו מדברים על תחום שמעסיק כ-20,000 עובדות סוציאליות ואני אומרת עובדות כי 83% אנחנו נשים, לימדו אותי חברותיי באיגוד שמדברים בלשון רבים נקבה.

<צפרא דוויק: 83% נשים, 70% בעלות תואר שני וכמעט 100% צריכות סיוע מן המשפחה שלהן.

עאידה תומא סלימאן: כמה?

<צפרא דוויק: לפי סקר שפורסם היום, ש"הקרן לידידות" ערכה לכבוד היום הזה, מעל שליש העובדים הסוציאליים מקבלים תמיכה מהמשפחה ונזקקים לעבודה נוספת.

<צפרא דוויק: להערכתי זה בדיוק פי שניים, אנחנו גאים מדי להודות בזה.

<צפרא דוויק: יושב לשמאלך חבר כנסת שיכול להעיד אישית, גם מבני משפחתו, שיש לו שלש בנות משפחה עובדות סוציאליות.

<צפרא דוויק: השכר שלנו בעוונות

<צפרא דוויק: ינו הוא עקב אכילס ואם זה מה שמשקף את ההערכה של המדינה לעיסוק שלנו ולמקצוע שלנו, ובעקיפין גם לעבודה ולמה שאנחנו עושים, כדי לעבות את אותו חוסר חברתי שהמדינה כל כך זקוקה לו, אבוי לנו ואבוי לכולנו.

<צפרא דוויק: שכר זה נושא אחד ולא הולכים למכולת עם עבודת קודש, כמו שנאמר, ובנוסף, אני חושבת ש"לא סופרים אותנו" באוצר כי אנחנו נשים וכשנשים צריכות להילחם על שכר אז אנחנו בעמדה פחות טובה.

<צפרא דוויק: שמענו – ואני מן הוותיקות בחבורה כאן, שמענו שנים על גבי שנים: מה, לא התחתנת עם עורך דין, או עם מישהו מההיי טק, או עם איזה מהנדס או משהו כזה, הלוא לא ידוע לך שעובדת סוציאלית לא אמורה לפרנס?

<צפרא דוויק: היום עובדת סוציאלית צריכה קודם כל לפרנס את עצמה ואת ילדיה, אנחנו כבר לא מסתכלים ככה אבל, בכנסת ובאוצר, עדיין לא שינו את הדיסקט, עדיין מתייחסים אלינו כאל תומכות שכר במשפחה או מפרנס שני.

<צפרא דוויק: באותו הקשר - - -

עאידה תומא סלימאן: זה לא מנחם להגיד, אבל אני בכל זאת אגיד, הם ככה מתייחסים באופן כללי לכלל הנשים, כאל מפרנס שני, לא רק לעובדות הסוציאליות אבל בעיקר.

<קריאה: נכון.

<קריאה: גם למורים.

<צפרא דוויק: אם פעם, גבירתי, כשדיברו על המעמד הבינוני כמייצג את השידרה הכלכלית חברתית של המדינה, אז אמרו: שוטר, מורה, עובד סוציאלי ועוד כמה מקצועות על יד, מזה כמה שנים שהמעמד הבינוני נשחק עד דוק.

<צפרא דוויק: אין היום מעמד בינוני.

<צפרא דוויק: כשאני הגעתי לכנסת לפני שלש שנים, אני לא יודעת אם חברי מאיר זוכר את זה, אני אמרתי באחת הישיבות הראשונות שהשתתפתי בהן: "אין מעמד בינוני", יש לנו מעמד חדש של עניים במדינה וזה אנחנו.

<צפרא דוויק: אנחנו פה היושבות כאן מייצגות את מעמד העניים החדש.

<צפרא דוויק: אם הבת שלי, שהיא עובדת סוציאלית, צריכה תמיכה של אימא שלה כדי לגמור חודש, כי מה לעשות, בעלה מורה – עוד מעמד בינוני שנשחק, היא עובדת סוציאלית ויש לה שלושה ילדים, לאן הגענו במדינה?

<צפרא דוויק: כשאני הייתי עובדת סוציאלית אני התפרנסתי בכבוד, היום אף אחד לא מתפרנס בכבוד.

<קריאה: נכון.

<צפרא דוויק: זה משהו שהכנסת צריכה לתת עליו את הדעת, איך אנחנו רואים בכלל את המדינה שלנו כמו שגבירתי אמרה, ואיך אנחנו רואים את המקצוע הזה שצריך לעזור לאחרים, איך להתגבר על המשוכה הזאת, איך בכלל להיות שם בשביל אחרים כשאני כל כך צריך לדאוג לעצמי, אולי לעשות מלצרות אחר הצהרים, או לעשות בייבסיטינג גם שמעתי, שמעתי שמנקות במשק בית גם, לאן נגיע עם העניין הזה?

<צפרא דוויק: אגב, אנחנו יותר ויותר דומים לאנשים שזקוקים לעזרתנו.

<קריאה: ברור.

<צפרא דוויק: אז מי ייתן לנו את ההעצמה הזו?

<צפרא דוויק: והנה, בסקר הזה אומרות העובדות: אנחנו נשחקות נפשית, אנחנו נשחקות נפשית, לא רק בגלל שהאוכלוסיה שאנחנו מטפלות בה היא כל כך קשה ויש בה כל כך הרבה דברים שריגשית קשה לנו להכיל אותם, אלא בגלל שהשכר שלנו לא מאפשר לנו להיות פנויים ועוד דבר, כאשר מקצצים גם בשירותים שאנחנו נותנים.

<צפרא דוויק: בראש ובראשונה מקצצים לנו במסגרת ההכלה וההדרכה, איך יכול עובד סוציאלי לעבוד בלי שתהיה לו הדרכה קבועה, מסגרת של ישיבות צוות תומכות, שהוא יוכל לדבר על הדברים האיומים שרואים?

<צפרא דוויק: האם יעלה על הדעת שעובדת שרואה ילד קטן ששרפו עליו מגהץ, או זרקו אותו ברחוב, או לא החליפו לו חיתול שלושה ימים, הוא נראה רזה כי ברור שלא נתנו לו לאכול, שהיא לא סובלת רגשית?

<צפרא דוויק: שהיא לא מתעוררת בלילה בזעקות והולכת לבדוק את הילדים שלה חמש פעמים בלילה?

<צפרא דוויק: האם היא לא צריכה תמיכה?

<צפרא דוויק: היא צריכה הרבה מאוד תמיכה.

<צפרא דוויק: זו עובדת שצריכה להתפנות לאותם ילדים או אותן משפחות או אותם קשישים שמתעללים בהם, היא חושבת על המשפחה שלה ועל הסבא והסבתא שלה, שאולי הם מוגנים אבל סבא וסבתא של מישהו אחר נמצאים שם, בטוח שכל אחד יכול להתעלל בהם ולא רק בני משפחה שהם מסוממים או מכורים וכו' אלא גם אחרים, ואומרים לה: תטפלי בארבע מאות קשישים, איך היא יכולה בכלל להתפנות אליהם?

<צפרא דוויק: במקרה הטוב יש מאה חמשים קשישים לעובדת אבל case load רגיל של עובד קשישים בממוצע הוא קרוב לשלש מאות מקרים, איך אפשר?

<צפרא דוויק: גם אם אני נורא ארצה אני לא אצליח להגיע, אני אספיק להגיע, לפתוח את הדלת של המקרר, לראות שאין בו כלום בלי להספיק לעשות שום דבר אחר.

<צפרא דוויק: אז המעמסה שלנו היא איומה ונוראה, ודיברו כאן על עו"ס משפחה - - -

<תמר ברששת: 400 הם במקומות המתוקנים.

<צפרא דוויק: אני אמרתי, 150 במקומות הטובים והממוצע הוא שלש מאות ומשהו.

<קריאה: חלקיות משרה, צפרא.

<צפרא דוויק: גם מבקר המדינה העיר על זה ואמר: איך ייתכן שכזה דבר קורה, תעשו עם זה משהו, אז הוא אמר, אז הוא אמר ושום דבר לא קרה ושום דבר - - -

עאידה תומא סלימאן: הוא גם נתן דוח על העומס שקיים על עובדים סוציאליים ערבים, שהוא הרבה יותר גבוה מזה של עובד סוציאלי בלשכות רווחה בערים יהודיות - - -

<צפרא דוויק: ובלשכות רווחה ערביות, אם כבר גבירתי הזכירה את זה, החשיפה של העובדות מול הציבור, זה ציבור קטן, זה כפר, זה חמולות, וכולם נכנסים לתוך לשכת הרווחה וכל אחד אומר: "אנחנו נדאג בחמולה - - - לך את העניינים, שמעת?

<צפרא דוויק: תני לי להסתכל בתיק, תביאי את האינפורמציה לראש העיר, אנחנו עם חיסיון", כל יום גבירתי, כל יום אני במלחמה עם ראשי ערים, ראשי רשויות, זה עניין של החיסיון שם וגם על ההתעמרות בעובדים שישנה שם, ובדיוק על העניין הזה, כל יום.

<צפרא דוויק: המעמסה על עובדי משפחה, עובד משפחה הוא קו החזית שלנו, הוא צריך להיות מול האוכלוסייה, איך אפשר להיות עובד משפחה, כשיש לך לפחות מאתיים תיקים ואני רוצה להסביר כאן משהו שהוא לא ברור.

<צפרא דוויק: תיק הוא משפחה, יכולה להיות משפחה של עשר נפשות שזקוקה לעובד, וגם אם הן רק ארבע נפשות שזקוקות לעובד, אז אנחנו מדברים פה על אלף אנשים שזקוקים לטיפול.

<צפרא דוויק: בחוץ לארץ, באנגליה, למשל, המעמסה היא עשרים וחמישה איש – לא תיקים, איש.

מאיר כהן: תראי, אני רוצה להגיד משהו, לפני חצי שנה, בתמיכה – בניגוד לקואליציה, בתמיכה של שי מן "המחנה הציוני", העברתי בקריאה טרומית, כשהקואליציה הצביעה נגדי, שההגבלה תהיה לששים תיקים.

מאיר כהן: מאז, חצי שנה אני מנהל משא ומתן יום יום עם האוצר, הם מנסים למסמס את זה ולא רוצים להעלות את זה בוועדה, וקוראים לי, גם השר הזה וגם שר אחר, ואומר לי: תשמע, אולי קודם צריך לעשות מיפוי חדש ואני אומר להם: לא צריך לעשות מיפוי חדש, בדקנו ברחבי מדינות ה-OECD, זה שני עולמות שונים, באמת שבמדינות ה OECD– נסעתי למשרדי ה - OECD לשבוע ויום אחד הקדשתי לעבודה של עוסיו"ת משפחה, איך הן עובדות שם, עם כמה תיקים, אלה שני עולמות שונים לגמרי.

מאיר כהן: יש שם התחשבות, יש שם אפילו הכרת תודה על כך שהן מוכנות לעבוד עם שלושים תיקים, הכרת תודה על כך שהן מוכנות לעבוד עם שלושים תיקים.

מאיר כהן: חשוב להגיד את זה ביום הזה, זה לא שאנחנו מרפים, אנחנו לא מרפים, זה יבוא, אני יודע כמה זה עולה, זה לא בשמיים, זה תיקון שהוא must ודרך אגב, הצלחתי בחודש האחרון לגייס את ראשי הרשויות ואת מרכז השלטון מקומי, שתמיכתו מאוד חשובה, אני מאוד מקווה שאנחנו נהיה במושב הבא אנשי בשורה בנושא הזה אבל, צריכים - - -

<צפרא דוויק: שני דברים אחרונים, ברשותך.

עאידה תומא סלימאן: אם אפשר לקצר.

<צפרא דוויק: קצר.

<צפרא דוויק: אחד זה העניין של עובדות הקבלן.

<צפרא דוויק: בגלל מדיניות ההפרטה, המכרזים שיוצאים ממשרד הרווחה וממשרד הבריאות, הם מכרזים למתן שירות והם אמורים להעסיק עובדים סוציאליים, אנחנו קוראים להם עובדי קבלן, אין להם ביטחון תעסוקתי, תנאי העבודה שלהם אינם דומים לשום דבר וסתם לדוגמה, אם עובד סוציאלי אמור לקבל 22 ימי חופש בשנה, אז עובדי קבלן מקבלים 12 ימי חופש בשנה.

<צפרא דוויק: אין להם יכולת לצאת ללימודים, להשתלמויות, שעות העבודה שלהם לא מוקפדות, לא משלמים כוננויות, לא משלמים שום דבר, בקיצור.

<צפרא דוויק: אנחנו במהלך, יחד עם ההסתדרות שחתמה עם האוצר לשינוי, ויהיה צו הרחבה אי"ה השנה, אמור להיות צו הרחבה שישנה את המעמד של כל העובדים הסוציאליים באשר הם, כולם יקבלו אותו שכר ואותם תנאי עבודה.

<צפרא דוויק: אני בטוחה, אני בטוחה שמשרדי הממשלה והאוצר ימצאו פטנט אחר איך לעשות את זה כדי להחזיר לנו חזרה את עובדי הקבלן.

<צפרא דוויק: והדבר האחרון זה האלימות, ה shaming שאנחנו עוברים גם ברשתות וגם במקומות אחרים והאלימות הפיזית, שהולכת וגואה והולכת ועולה, התנפלות קשה על עובדות, בעיקר על עובדות, מכות, שריפה, ידוע שסגרנו להתראה, וגם פה האוצר יושב עם 42 מיליון שקל, זה כל מה שזה צריך לעלות לשנה, זה כסף קטן במשמעות האוצר כדי לממן מאבטח מקצועי, לא את השומר הזה שהוא קשיש נחמד, חמוד, בודק מה יש לך בתיק ואין לך בתיק, אלא את אותו אחד שיעבור הכשרה מיוחדת במשרד לביטחון פנים, ויוכל להגן עלינו בעת הצורך, שלא לדבר על המיגון הסביבתי וכו' שאת זה דווקא תיקצבו, כי צריך את אותו איש שכשאני צועקת הוא ישמע אותי, הוא גם לא יהיה כבד שמיעה, וגם יבוא לעזור לי.

<צפרא דוויק: בכל הדברים האלה בעצם אני רואה את הכנסת כיכולה לסייע לנו מאוד, בשאילתות, בהגעה לוועדות ולהגיד: בגלל שאנחנו ציבור חלש כי אנחנו נשים – למרות שאנחנו תופסות מעצמנו חזקות ואחרים עדיין לא רואים אותנו ככה, אנחנו צריכים פה סיוע של כל חברי הכנסת ושל כל בית המחוקקים הזה.

<צפרא דוויק: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה לך, גבירתי, אני חייבת להגיד שכל הנושא של עובדות קבלן וכל מדיניות ההפרטה, כבר דובר עליו רבות אבל, גם כאשר מכלילים את העו"סיות עובדות הקבלן בהסכמים הכלליים, אין מנגנון עדיין במדינת ישראל, של המשרדים, שיאכוף את התנאים האלה על אלה שמקבלים את המכרזים.

עאידה תומא סלימאן: ואני מכירה הרבה מוסדות, ארגונים שקיבלו את המכרזים של משרד הרווחה ומשרדים אחרים והם משלמים לעובדות שלהם תנאים מחפירים.

<צפרא דוויק: חברות הסיעוד הכי גרועות.

עאידה תומא סלימאן: כן ובכל זאת, כאשר פונים למשרדים ומדברים אז הם אומרים: הכול, 'על פניו' נראה תקין אז צריך למצוא פתרון לעניין הזה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה ואני רק אציין שהצטרף אלינו גם חבר הכנסת דב חנין.

נחמן שי: תודה רבה, בוקר טוב.

נחמן שי: תודה לעאידה על הישיבה ולמאיר על שעבר תהליך של הסללה.

נחמן שי: אני עקבתי אחריך מאז שנכנסת לתפקידך כשר הרווחה, בהתחלה היחסים עם העובדות היו קצת מתוחים ואני זוכר, היו ימים קצת לא טובים - - -

מאיר כהן: הגיעה הֲ'מְקוּחָה' הזאת.

נחמן שי: אני עקבתי, תאמין לי שעקבתי מנקודת ראותי שהיא גם מקצועית וגם - - -

מאיר כהן: כשצפרא באה אז העמוד הראשון זה "בוא נריב".

נחמן שי: הנה, אתה רואה שלא טעיתי.

מאיר כהן: לא טעית.

נחמן שי: אבל לראות אותך היום, אחרי שנתיים, מוביל את היום המיוחד הזה בכנסת, זו השלמה אמיתית ואתה רואה שהסללה בסך הכול יכולה להביא תוצאות חיוביות.

מאיר כהן: רק שהסלילו לי, אותי לימדו מַסגרות בתיכון.

נחמן שי: אנחנו יודעים שזו מכה, הדבר הזה.

נחמן שי: תראו, צפרא הציגה כבר את הרקורד האישי שלי, אצלנו במשפחה יש שתי עובדות סוציאליות מוסמכות ואֵם שבתפקודה עסקה בתחום הזה של עבודה סוציאלית, אז אני גם עברתי הסללה מאוד מדוייקת ולמדתי את כל הטרמינולוגיה אבל, הרבה יותר למדתי מזה על המשמעות של להיות עובדת סוציאלית.

נחמן שי: אחת מבנותיי כבר פרשה, היא לא רוצה לעסוק בזה יותר, אז גם זה מלמד משהו על הדילמות של נשים צעירות שאומרות: "גם אם למדתי את זה אז זה לא אומר שכל החיים שלי אני צריכה לשאת את המשא הכבד הזה על הגב שלי, למה לא?

נחמן שי: אפשר לעשות חיים יותר נוחים ויותר טובים במדינת ישראל ולא להביא את המאתיים תיקים האלה אחר כך הביתה, ולשתף את הבעל ואחר כך להרגיש את כל האחריות" אז יש גם גישה כזאת ואני לא מאשים אותה, אגב, אם זה הפיצוי לפעמים שהחברה הישראלית יודעת לתת, לא רק הפיצוי הכספי אלא גם הגיבוי, ההבטחה שסיפרה עליה צפרא וה-42 מיליון שקל וכו' אז אנשים צעירים או נשים צעירות יכולות להחליט לעצמן מה הן רוצות.

נחמן שי: בכל מקרה, אני חושב שהחברה הישראלית חייבת לכן הרבה, אליכן מתנקזות כל המצוקות של החברה הישראלית, זה פשוט, סך כול העיסוקים שלכם זה כל הקשיים שאנחנו מייצרים פה בחברה שהיא רבת פנים, מלאת פערים, מגוונת מאוד ומחוייבת לעסוק בנושאים חברתיים אבל מתחמקת מהם בצורה כזו או אחרת.

נחמן שי: אנחנו צריכים לעזור לכם, זה ברור ואנחנו לא עוזרים לכם, אנחנו עוזרים לעצמנו, תמיד אמרנו את זה.

נחמן שי: אנחנו לא עושים לכם שום טובה, אתם עושים, אם כבר, לנו טובה, עושות לנו טובה, כי אתן לקחתן על עצמכן את המשא הכבד הזה ואנחנו נצטרך להמשיך ולעשות פה בכנסת, כי בסוף הדברים נעשים בבית הזה, לעשות את ההשקעות הנכונות ואת ההחלטות הנכונות, כדי שאנשים צעירים – גברים ונשים ירצו להצטרף למקצוע הזה ולעסוק בו ולהתמיד, כי גם זה לא פשוט.

נחמן שי: להתחיל זה דבר אחד להתמיד ולהפוך את זה לדרך חיים זה דבר שני.

נחמן שי: ברור שלא יכולה להיות חברה בריאה או מתפקדת, ללא עובדים ועובדות סוציאליות, זה ברור אז ככל שהמקצוע הזה נחלש זה מחליש את החברה הישראלית ופוגע בה.

נחמן שי: עוד פעם, תודה רבה לכולכן גם על שבאתן הנה וגם על העבודה הנהדרת שאתן עושות ונקווה שהדברים הטובים והחשובים האלה באמת ייעשו.

נחמן שי: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: עובדת סוציאלית סוהיר דקסה, מנהלת מקלט נשים מוכות ערביות וילדיהן.

<סוהיר דקסה חלבי: שלום וגם חברה במזכירות מרכז האיגוד, שלום לכן.

<סוהיר דקסה חלבי: העמיתים לפני כן סקרו את הקשיים באופן כללי, אז אני לא ארחיב כי כולנו יודעות על מה מדובר וגם חברת הכנסת עאידה תומא יודעת על מה מדובר.

<סוהיר דקסה חלבי: אני אעשה קצת zoom in על המצב שקורה בפריפריה.

<סוהיר דקסה חלבי: נכון, חבר הכנסת מאיר כהן, אנחנו אכן נפגשים ביומיום עם הקרבנות של המדיניות הכלכלית הלא חברתית, שמנהיגוֹת הממשלות בארץ כבר מספר קדנציות, אני אסביר אותה וניקח את הדוגמה שבעצם 80% מהישובים שנמצאים באשכולות הכלכליים – האשכולות הכלכליים, כולכן יודעות, הם 1-10, כאשר 1-4 זה לא המצב הכי טוב, זה בעצם המצב של רשויות מקומיות שהן מאוד עניות מבחינה כלכלית, ולשם מתנקזים הישובים בפריפריה וברובם הישובים הערבים, מה המשמעות של זה?

<סוהיר דקסה חלבי: המשמעות של זה בעצם היא שלפי שיטת התקצוב הקיימת היום, של ה-matching, של 75% שהמדינה נותנת ו-25% שהרשות המקומית צריכה לתת, יש הרבה פרויקטים שלא יוצאים לפועל בתוך הרווחות האלה ובעצם לשם מתנקז רוב האוכלוסיות המוחלשות.

<סוהיר דקסה חלבי: המדיניות הכלכלית הזאת פוגעת ביכולת של אותו עובד סוציאלי, גם לתת את השירות עבור אותה אוכלוסייה וגם, ביכולת לפתח פרויקטים, כי אם הרשות המקומית לא יכולה לתת את ה-25%, אז מה קורה לכסף?

<סוהיר דקסה חלבי: הוא עובר לרשות שהיא יותר חזקה.

<סוהיר דקסה חלבי: אני לא רוצה לקחת מהרשות היותר חזקה אלא אני רוצה להציע שינוי מדיניות, שאם אנחנו באמת מתכוונים לשנות את המצב של האוכלוסייה שאנחנו מטפלים בה, שהיא הולכת ונהיית יותר מורכבת, בגלל העוולות הכלכליות שהמדיניות הכלכלית מפילה עלינו, ואנחנו בעצמנו גם קרבנות שלה, גם צפרא דיברה על זה, אני לא ארחיב שם, אז אנחנו חייבים לשנות את שיטת התיקצוב הזו וגם את שיטת ההפרטה, שהיא פוגעת גם ביכולת המקצועית שלנו וגם ביכולת שלנו לספק שירותים מקצועיים נאותים לאותה אוכלוסייה.

<סוהיר דקסה חלבי: אז הביטחון והחוסן החברתי, לא יבוא מזה שאני אקבל 42 מיליון שקל –מלבד כמובן לאבטחה שזה חיוני, אבל זה לא יפתור את הבעיה, זה בחזקת אקמול, כי בשביל לפתור את הבעיה אני צריכה לחזק את האוכלוסייה, אני צריכה לעזור לה, לתמוך בה, להעלות את הקיצבאות, לפתח שירותים, לא לסגור שירותים.

<סוהיר דקסה חלבי: התכניות האלה לא צריכות להיות מונחתות מהממשלה עלינו כי אנחנו בעלות העניין, אנחנו בעלות המומחיות, אנחנו אלו שיכולות לפתח את התכניות האלה ולהתאים אותן לשטח, כי אנחנו בעלות הידע והניסיון בתוך השטח.

<סוהיר דקסה חלבי: אני כן מסכימה אתך, חברת הכנסת עאידה, אנחנו סוכנות שינוי וכן, בגלל המצב הקשה שאליו אנחנו נקלענו, קשה לנו לעשות את ה-zoom out אבל אנחנו חייבות לעשות את ה-zoom out, אנחנו חייבות לקחת את המקרים האלה מהשטח ולפתח הצעות לשינוי מדיניות, ואנחנו צריכות להתעקש על ההצעות שלנו, רק כך אנחנו נוכל להפסיק את תופעת האלימות נגדנו וכך נוכל לתת שירות נאות וגם להיות מרווחות, וכשאנחנו מרווחות אנחנו נותנות שירות עוד יותר טוב.

<סוהיר דקסה חלבי: אתן כבר יודעות פחות או יותר מהו המצב של כל העובדות הסוציאליות בכל המדינה אבל, אני אתן דוגמה של עובדת סוציאלית שמטפלת באלימות במשפחה בתוך לשכה בחברה הערבית.

<סוהיר דקסה חלבי: אני מאמינה ואני חושבת שרובכן תסכימו אתי, שהדברים מחוברים בתחום הזה, כי לא מספיק לתת לאישה תמיכה ועידוד ותכניות הגנה או להוציא למקלט, אלא חייבים גם לטפל בגבר ולא רק בגבר אלא גם בילדים שהם נפגעים של אולי אלימות ישירה או עקיפה כלפיהם, וגם לעשות שינוי חברתי.

<סוהיר דקסה חלבי: עובדת סוציאלית בחצי משרה לא יכולה לטפל בששים משפחות, שהן מאה עשרים אנשים ללא ילדים ותוסיפו על זה ילדים וגם לעשות את העבודה הקהילתית, בשביל לעשות את השינוי הזה.

<סוהיר דקסה חלבי: אני אוסיף על מה שצפרא אמרה - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת לקצר.

<סוהיר דקסה חלבי: אני מסיימת עכשיו, תיכף.

<סוהיר דקסה חלבי: בשביל לטפל נכון צריכים לתקצב אותנו נכון, אנחנו צריכות לקבל משרות מלאות ולא חלקיות משרה, כי זה פשוט לעג לרש, כי עם רבע משרה ושליש משרה וחצי משרה אנחנו אמורות לטפל במשהו כמו חמש מאות תיקי משפחה, שאתן כבר יודעות שזה קרוב לאלף חמש מאות אנשים.

<סוהיר דקסה חלבי: תודה לכם.

עאידה תומא סלימאן: תודה, אני בדיוק אמרתי שאולי כדאי למען הגילוי הנאות, להגיד שסוהיר מנהלת את המקלט שבזמנו אני יסדתי והייתי המנכ"לית של הארגון, כך שאנחנו מכירות יכול להיות יותר מדי.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה גבירתי יושבת הראש - - -

מאיר כהן: ראה, דב, אפילו השם שלך נשמע כזה מעירק, חנין.

דב חנין: תודה גם לך מאיר.

דב חנין: תודה על קיום הדיון הזה ותודה על יוזמת היום החשוב הזה, אבל האמת היא שהתודה הגדולה והמהותית מגיעה לכן, העובדות הסוציאליות, שנמצאות בקו החזית של הבעיות החברתיות הקשות והמורכבות ביותר שנמצאות בחברה שלנו.

דב חנין: וכמי שאמנם אין לו עובדות סוציאליות במשפחה אבל מכיר את העבודה שלכן או של חלקכן, אני חייב לומר שבכל פעם מחדש, כשאני פוגש בעבודה שלכן, אני מתרגש מחדש, נוכח המסירות, הכישרון, תחושת השליחות, שבאמת מרגשות מאוד מאוד ועל זה צריך להודות לכן.

דב חנין: וצריך להודות לכן על זה שאתן עושות את השליחות הזאת בתנאים מאוד קשים, אתן עושות את השליחות הזו בלי כלים מספיק טובים ואתן נשלחתן בעצם על ידינו, כמי שמנהלים ואחראים על המערכת הציבורית, לנסות ולתקן במשהו את הנזקים האיומים שהשלטון בישראל מייצר בנושאים החברתיים.

דב חנין: המדיניות האנטי חברתית יוצרת פה הרס בחברה בכל מישורי החיים ואתן אמורות לשאת על שכמכן את הבעיות האלו ולהתמודד בלי כלים, עם האסונות שלא אתן מייצרות, אז אני רוצה להודות לכן על תחושת השליחות, הכישרון, המסירות, ההתגייסות אבל, האמת היא שמן התודה הזו אני חייב להגיע למשהו יותר חשוב שאני רוצה להגיד לכן.

דב חנין: אני ואנחנו חייבים בפניכן קודם כל התנצלות, אנחנו צריכים להתנצל בפניכן, שזה המקום שאליו שלחנו אתכן, שאלה הן ההריסות שאנחנו מייצרים בכל מקום ואתן, אחר כך, צריכות לתקן ולנסות לשפר במה שניתן, ואנחנו צריכים להתנצל בפניכן שאתן עדיין צריכות, חלקכן, ויותר ויותר מכן, לעבוד כעובדות קבלן, מציאות שהגיע הזמן מזמן לבער אותה מן העולם ולאפשר לכן לעבוד לפחות כמועסקות ישירות בתנאי עבודה ראויים.

דב חנין: אנחנו צריכים להתנצל בפניכן על העומס הבלתי אפשרי, על העומס של מספר תיקים דמיוני בכלל, שאפילו בתיאוריה אני לא מצליח להבין איך אפשר להתמודד אתו, אני לא יודע איך אתן עושות את זה בחיי המציאות.

דב חנין: ואנחנו צריכים להתנצל בפניכן על שבמקום לשפר את המצב אנחנו הולכים והופכים אותו לעוד יותר קשה ועוד יותר מסובך, כשאנחנו מעבירים מהלכים כוחניים ובעייתיים, כמו רפורמה בבריאות הנפש, שמייצרת עוד צרות ועוד חורבן ועוד אסונות על אלה הקיימים.

דב חנין: אחרי ההתנצלות אני רוצה לעבור להבטחה.

דב חנין: אני מבטיח לכן שאני ואנחנו –אני מקווה שיהיו פה לא מעט חברי כנסת כאלה, נמשיך להיות מגויסים לשמאלכן ומאחוריכן, ככל שניתן, בכל המאבקים שאתן מנהלות.

דב חנין: ואני רוצה, כדי לסיים בכל זאת באקורד קצת יותר אופטימי, להזכיר לכן ולהזכיר לכולנו, שכשייכתב פעם ספר תולדות המחאה החברתית הגדולה, יהיה בו גם פרק מבוא שיספר על המאבק החברתי המדהים שיתנהל לפני המחאה החברתית הגדולה וזה מאבק העובדות הסוציאליות, אז אני מאחל לכן ולעצמנו, שמאבקים שלכם עוד יְיַצְרו פה, לא רק מחאה חברתית גדולה, אלא שינוי חברתי גדול שצריך להיעשות בחברה הישראלית, תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה, חבר הכנסת דב חנין, מי ששומע אותך מתנצל כל כך, חושב שאתה הצבעת בעד כל הצעדים האלה שהזכרת, אבל לקחת אחריות על מה שמתחולל בבית הזה זה דבר טוב, הלוואי שכולנו בבית המחוקקים היינו לוקחים אחריות על התוצאות של העשייה בתוך הבניין הזה.

עאידה תומא סלימאן: גברת תמי ברששת, מנהלת אגף רווחה ויו"ר אגף צפון, האם בארגון מנהלים ארצי?

<תמר ברששת: כן, יש ארגון מנהלים ארצי של שירותי הרווחה והעובדים סוציאליים.

<תמר ברששת: אני רוצה להציף שני דברים.

<תמר ברששת: אחד, דיברת על אתגרים ואני חושבת ש'בגדול' האתגר הגדול שלנו היום, הוא למנף את המעמד של העובדים סוציאליים בציבור הרחב.

<תמר ברששת: לפני שבוע הייתה תכנית של אמנון לוי על המדיניות החברתית והוא רצה להדגיש את ההפרטה ואת הנזקים של ההפרטה, שיכולה להיות - - -

<צפרא דוויק: זה ממש לא מה שהוא רצה להדגיש.

<תמר ברששת: רגע - - -

<קריאה: אולי זו עמדתו ההתחלתית.

<תמר ברששת: אבל, 'על הדרך', מה שהוא עשה זה פשוט "זרק את התינוק עם המים", כי במקום לבקר רק את המדיניות, הוא עשה נזק גדול מאוד לעובדים הסוציאליים ולתפקידם.

<תמר ברששת: כמנהלת אני יכולה להגיד לך שלמחרת בבוקר ישבו אצלי אנשים בחוץ ואמרו: עכשיו אנחנו מבינים למה שלחת את הילדים שלנו לפנימייה, למה עשית את זה, כי את מקבלת בונוס ומרוויחה כסף על כל ילד שאת שולחת לפנימייה.

<תמר ברששת: נזק כזה, שכתבה כזאת, בערוץ יחסית ממלכתי, ערוץ 2, הוא נזק גדול מאוד לנו, העובדים סוציאליים, ולא יעלה על הדעת, אני שמעתי את חבר הכנסת חנין ואני כל כך מקבלת את הדברים שאתה אומר, גם על המחאה החברתית אבל, אני חושבת שצריך לשמוע את הקולות האלה בטלוויזיה ואת הקול שלך בטלוויזיה ולא שומעים אותם, שומעים תמיד את הצד האחר שלנו.

<תמר ברששת: זו נקודה אחת.

<תמר ברששת: אחד האתגרים הגדולים של כולנו היום - - -

עאידה תומא סלימאן: זה גם חלק ממדיניות ההרס.

<תמר ברששת: נקודה חשובה אחרת שאני רוצה לציין ברשותך, חברת הכנסת עאידה, המלחמה היום, אם תהיה ונקווה שלא תהיה, היא תהיה בעורף.

<תמר ברששת: וכולנו יודעים את זה וזה לא סוד אבל, איפה המדינה שמעדיפה בכל זאת, להוריד את הראש כמו בת יענה, לא להבין שתפקידם של העובדים הסוציאליים בעת חירום הוא מאוד מאוד משמעותי.

<תמר ברששת: מוטלת עלינו משימה.

<תמר ברששת: אני רוצה להגיד לך שאני מנהלת כבר עשרים שנה ואחד הדברים שמטרידים אותי הכי הרבה, הוא אם חס וחלילה אני אצטרך, בזמן אמת, להתמודד בעת מלחמה, זה נקרא אחראית מכלול אוכלוסייה, אני בעצם אחראית על כל האוכלוסייה בישוב שלי.

<תמר ברששת: זה תפקיד - - -

נחמן שי: איזה ישוב?

<תמר ברששת: פרדס חנה כרכור.

<תמר ברששת: זה תפקיד שמצפים מאיתנו לעשות אותו by the way, דרך אגב, על כל התפקיד שלך כמנהל אגף וכל עובד סוציאלי – זה עוד תפקיד שהוא צריך לדעת בחירום ולהתאמן לו לקראת החירום, כדרך אגב.

<תמר ברששת: ובחירום מצפים ממנו ומאתנו, האם אנחנו "אחראי מכלול האוכלוסיה?" אנחנו חוד החנית של האוכלוסייה.

<תמר ברששת: אנחנו הצבא הקרבי.

<תמר ברששת: האם תעלו על הדעת שלא מאמנים שריונרים בחזית בצפון?

<תמר ברששת: הרי מאמנים אותם כל השנה ואילו אותנו לא, לא, לא נותנים לנו תקנים של חירום - - -

<קריאה: הם בשטחים כל הזמן.

עאידה תומא סלימאן: לשיח הזה אני ממש לא יכולה לתרום.

עאידה תומא סלימאן: בואו נעבור.

<תמר ברששת: את לא יכולה לתרום לו אבל אני חושבת שזה מעיד על התקינה שלנו, על המחשבה שצריך לתת לנושא הזה, על התנאים שבהם אנחנו עובדים ועל הציפיות.

<תמר ברששת: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אם כבר הוזכר, אז אני חייבת גם להגיד שמנהלי הלשכות באוכלוסייה הערבית, גם מתמודדים עם מצבים כאלה כאשר יש מחסור אדיר במקלטים ומחסור אדיר בהכנות, אז בכל בעיה, לצערי הרב, אנחנו מדברים על כפילות.

<קריאה: התנאים שלהם - - -

<מלכה פרגר: הרבה יותר קשים.

<קריאה: זה הביטוי מופקרים לגמרי.

<תמר ברששת: ואנחנו פה במעמד האישה.

עאידה תומא סלימאן: גברת שלווה לייבוביץ', מפקחת ארצית אומנה.

<שלווה ליבוביץ: קודם כל אני רוצה להגיד לכנסת - - -

עאידה תומא סלימאן: האם תוכלי לייצג את המשרד בכמה סוגיות שעלו, או שאת רק תתמקדי בנושא של האומנה?

<שלווה לייבוביץ: לא קיבלתי מנדט להציג - - -

עאידה תומא סלימאן: או.

עאידה תומא סלימאן: קיי., בסדר.

<שלווה לייבוביץ: קודם כל מבקשת להגיד תודה רבה לכנסת על זה שבשבוע שעבר נחקק חוק האומנה.

<שלווה לייבוביץ: אני חושבת שזה מהלך חשוב וזו דוגמה לקשר ולעבודה משותפת, בין הכנסת לבין העובדים הסוציאליים שעוסקים בתחום.

<שלווה לייבוביץ: ותודה רבה לחבר הכנסת שהיה שר, לקארין אלהרר ולכל מי שהיה בתוך התהליך הזה, ולשר שלנו שגם היה יושב ראש הישיבה.

<שלווה לייבוביץ: אני חושבת שזו הייתה ישיבה מאוד מרגשת, אמרו לי אנשים שהם לא זכו לראות ישיבה שבה קמו והריעו כפיים לחברת הכנסת שהובילה את הצעת החוק.

דב חנין: כולל אגב, במליאת הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: נכון.

<שלווה ליבוביץ: נכון, אני מדברת על המליאה, אני מדברת - - -

נחמן שי: כולנו הפרנו את התקנון - - -

דב חנין: גם לא נזפו בנו.

<שלווה ליבוביץ: ואותנו לא הוציאו מן היציע באותה ישיבה.

<שלווה ליבוביץ: זה היה אירוע מאוד חשוב ומרגש.

עאידה תומא סלימאן: כדאי רק להגיד שהמשימה הבאה היא לעסוק בכול התכנית לשיקום המשפחות.

<שלווה ליבוביץ: בהחלט, בהחלט, מי שקורא את החוק רואה שאלו האמירות הראשונות שמופיעות בתוך החוק אבל, זה לא המקום לפרט בנושא התקציבים שהיה צריך להיות - - - לנושא הזה אבל, בהחלט, זה כתוב בצורה שילד קודם כל צריך לחיות עם הוריו וצריך לעשות את כל המאמץ אבל, יחד עם זה, אנחנו לא יכולים להתעלם מזה שיש ילדים, שבשלבים מסוימים בחייהם לא יכולים לחיות עם הוריהם והתפקיד של המדינה הוא להיכנס בנקודות האלה ולמנוע מהילדים להיות - - -

עאידה תומא סלימאן: אני לא ערערתי על העובדה הזו אבל, הדגשתי את הצורך בשיקום המשפחות שהילדים יצאו מהן.

<קריאה: יותר שירותים תומכים בקהילה.

<שלווה ליבוביץ: מי שמכיר את התכנית שהולכת להיות הפיילוט שנקראת "משפחה מיטיבה" יודע, שנעשה היום וישנה חשיבה לפיילוט שעוסק בשאלה איך משקיעים בתהליך מקביל.

<שלווה ליבוביץ: מצד אחד משקיעים במשפחה הרבה יותר ממה שעד היום ניתן, וזו תוספת של עוד 30,000 שקל למשפחה, מעבר למעון רב תכליתי, למרכז הורים-ילדים ומועדונית, מעבֵר לכל מה שניתן גם היום, כדי לאפשר למשפחה לעשות תהליך של שיקום ולקבל את הילד חזרה הביתה.

<שלווה ליבוביץ: המשרד, לפחות אני, בדיונים שאני משתתפת בהם, כל הזמן חושב על איך אנחנו עושים את הדבר הזה יותר טוב, אבל, כמו שנאמר פה, הכתבה שהייתה בשבוע שעבר הייתה מבחינתנו כתבה קשה מאוד, מגמתית מאוד, עם ניתוח נתונים שהוא ממש בעייתי ואני רק רוצה לתת דוגמה אחת.

<שלווה ליבוביץ: אחת הטענות הייתה שמוציאים ילדים עניים ואני רוצה להזכיר שמספר הילדים העניים במדינת ישראל הוא 800,000 לפי דוח הבטוח הלאומי, מספר הילדים שמוּצָאים מחוץ לבית בזמן נתון הוא 8,500 זאת אומרת, אחוז אחד ומתארים כאילו שמדינת ישראל מוציאה ילדים עניים, אז ממש לא וזה אחד הדברים שקשה להתמודד איתם, פופוליזם בתחקירים שהם כל כך שטחיים ופוגעים בעבודה שלנו, ואני יכולה לומר שאנחנו שומעים הרבה תלונות של עובדים סוציאליים, במיוחד עו"סים לחוק הנוער שאומרים: אנחנו נחזיר את המינוי, מפני שבמצב כזה ובחוסר הגנה כזה של כל המערכת, אנחנו לא מוכנים להתמודד עם הסוגיות הקשות שנמצאות בפנינו.

<שלווה ליבוביץ: זו הערה שניה.

<שלווה ליבוביץ: אני רוצה להתייחס, באומנה עשינו מחקר – עוד משפט אחד שדווקא קשור במיגזר הערבי, עשינו מחקר ב"צוק איתן" - - -

עאידה תומא סלימאן: האוכלוסיה הערבית, אני מעדיפה.

<שלווה ליבוביץ: האוכלוסיה הערבית.

<שלווה ליבוביץ: החברה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: מיגזר הוא תמיד ניגזר ממשהו.

<שלווה ליבוביץ: בדקנו את הטראומה או הפוסט טראומה של הילדים שהיו ב"צוק איתן", של משפחות האומנה ושל מערכות האומנה ואחת התוצאות המרתקות הייתה שדווקא אצל הילדים לא מצאנו ירידה במצב טראומטי ואילו המקום בו מצאנו יותר הוא אצל משפחות האומנה, הכי הרבה אצל מנחות האומנה והכי הכי הכי הרבה אצל מנחות האומנה מהחברות הערביות, שזה, אני חושבת, משהו שצריך ללמוד אותו ולהבין אותו - - -

עאידה תומא סלימאן: איך את מסבירה את זה?

<שלווה ליבוביץ: ההפתעה של הפגיעה בתוך המאהלים הבדואיים שנפגעו ב"צוק איתן", המקום וההתמודדות של מנחת האומנה שמצד אחד היא נציגת המקצוע, ומצד שני היא גם בתוך החברה בחיי היומיום ומה שהיא עברה, והמשפחה שלה, שם הייתה הפגיעה הקשה ביותר וזה מחייב אותנו לקראת – ואני מקווה שלא תהיה הפעם הבאה אבל, להיערך בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: אולי גם כדאי לקחת בחשבון שכל חברה, או קבוצת אוכלוסייה שהיא רואה שהיא חשופה יותר בעצם, בגלל מחסור של מנגנוני הגנה מסביב, מול הסכנה הקיימת, יהיו בה יותר טראומטיים, בטוח.

עאידה תומא סלימאן: אם אני אדע שליד הבית שלי או בתוך הבית שלי, יש לי את המקלט, יש לי את החדר, אני אוכל בכל זאת להיות שם, יש לי את המסיכות וכו' אז אולי זה ירגיע אותי קצת אבל, כאשר אני אדע שאני באמצע no where, חשופה לכל, ושום דבר לא מגן עלי, אני אשתגע ואצא מדעתי.

<שלווה ליבוביץ: זו הייתה הפעם הראשונה, אני חושבת, שהייתה פגיעה ממשית בתוך התהליך הזה של "צוק איתן", שהייתה פגיעה ממשית בחברה הזו ואני חושבת שאנחנו צריכים להיערך לזה ובאמת לחשוב שזה לא המקלוט, זה גם אבל זה לא רק, זה יותר מורכב ואנחנו צריכים ללמוד לראות איך בפעם הבאה אנחנו עושים את מה שאנחנו צריכים לעשות יותר טוב שזה לא יהיה.

<שלווה ליבוביץ: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד משהו שאולי לא ימצא חן בעיני חלק אבל, אני חושבת שזה חלק מן האתגרים שאמורים להיות על השולחן ולדבר עליהם, עצם העובדה שאנחנו יכולים לשייך את זה גם לאומץ וגם למחסור בכלים וגם לכל מיני דברים, עדיין אני חייבת להגיד, לא כל העובדים הסוציאליים מאה אחוז מתפקדים בדיוק לפי הקריטריונים - - -

<קריאה: כמו שלא כל חברי הכנסת וכמו שלא כל הרופאים - - -

עאידה תומא סלימאן: למה נכנסתם מיד להתגוננות?

עאידה תומא סלימאן: אני אחת שמבקרת חברי כנסת ואת עצמי לפני הכול, אבל אני חושבת שהתגובה הזו, סליחה, זכותי להגיד את דעתי, סליחה, אני חושבת שלפחות בוועדה הזו, שאני היושבת ראש שלה, דאגתי לתת לכולם להביע את דעותיהם עד הסוף, אז לפחות שתהיה לי את הזכות הזו, מה קרה?

עאידה תומא סלימאן: מה קרה?

מאיר כהן: אני רוצה להגיד.

עאידה תומא סלימאן: אז אני רק אמשיך את הדברים שלי.

מאיר כהן: חשבתי שזרקת את הפצצה - - -

<קריאה: מה היא אמרה?

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שכמו בכל מקצוע נכון, יש - - -

<קריאה: שקט.

<קריאה: תקשיבו.

עאידה תומא סלימאן: איפה ההקשבה?

עאידה תומא סלימאן: והקבלה?

עאידה תומא סלימאן: תשמעו, עשרים ושלש שנים לימדו אותי העו"סיות שעבדתי אתם, "צריך להקשיב, עאידה, לא מיד לקפוץ", אז אני למדתי, בואו תקשיבו לי, או.

עאידה תומא סלימאן: קיי., אני אומרת כך.

עאידה תומא סלימאן: אני אמרתי בהתחלה, אפשר להסביר את זה עם העומסים שקיימים על העובדים והעובדות הסוציאליות ואני חושבת שגם חלק מן העו"סים והעו"סיות עושים מעל ומעבר אבל, אני חושבת שגם כן, יש אתגרים ודילמות מקצועיות שקשורות גם בראייה הכללית, של כל אחד ואחת מאתנו, איך אנחנו תופסים את העולם.

עאידה תומא סלימאן: וכאשר מדברים עובדים סוציאליים ואני נזכרתי בזה עכשיו, כי גם נאמר בחלל החדר הזה שצריך לשקול כמה שיותר לא להוציא אלא למצוא פתרונות בתוך הקהילה יותר מאשר להוציא למוסדות, ואני חושבת שמן הראוי, קודם כל, שנהיה גם ביקורתיים כלפי התיפקוד לפעמים וזה חייב להתקיים, על התפקוד של חלק מהעו"סיות והעו"סים אבל, גם כן, כדאי מאוד להקדיש זמן ומחשבה לדרך הפעילות ולדילמות המקצועיות שמתפתחות, כל עוד שהמדיניות המונהגת במדינה הולכת ומחמירה, והנטל על העובדים סוציאליים והשחיקה בשכר שלהם הולכים ומחמירים, לבוא ולזרוק לחלל מיד את הנושא של: בואו נעבוד על פחות, ואני מכירה את זה גם מן העבודה עם נשים מוכות, שננסה למצוא פתרונות בקהילה, כאשר המערך כולו לא בנוי למציאת פתרונות בקהילה ואז אנחנו מפספסות 'בגדול'.

עאידה תומא סלימאן: ואני רואה את זה כאשר מנהלי לשכות רווחה אומרים: בואו לא נקפוץ ישר להוציא את האנשים למקלטים, בואו לא נוציא את הנערות במצוקה למקלטים ומה שקורה בסופו של דבר זה שאנחנו מסכנים חיים.

עאידה תומא סלימאן: הבעיה שהמקצוע שלכן הוא לא כמו פקיד שלא עשה היום את הניירת ויכול מחר לעשות את הניירת הזו, ואם הוא טעה אז אפשר עם טיפקס למחוק את זה, העבודה שלכן היא בדיני נפשות, מה לעשות, אם אני מעבירה את זה ואני זורקת את זה כאתגר, שיהיו מעבר לכל הנושאים שאתם תראו בסיכום, שאני תומכת עד הסוף בהם, אבל צריך שתהיה איזושהי חשיבה יותר לעומק על איך מתמודדים עם הדילמות שהשטח והמדיניות המונהגת במדינה, מייצרים אותן יום יום, ולצערי אני חושבת שאנחנו קופצים לפעמים ומאמצים גישות מקצועיות שלא הולמות את המציאות בשטח.

עאידה תומא סלימאן: תודה על ההקשבה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה חבר הכנסת.

מאיר כהן: חברים, יש איזה משהו ועאידה, אני אומר את זה, כי יש איזה משהו שכל פעם הפתיע אותי מחדש כשנפגשתי עם עובדים סוציאליים וזה היה בדיוק כאן.

מאיר כהן: שהכול בסדר וברגע שאתה אומר מה צריך לתקן אז הציפורניים נחשפות ואני חושב שצריך לעשות חשבון נפש, כי חלק מהביקורת הבוטה הזו נובע מתוך איזשהו שיח שהוא לא נכון.

מאיר כהן: ואני חשתי את זה על בשרי כשר רווחה.

מאיר כהן: כשאני בזמנו ביקשתי מפקידות סעד להיפגש עם עיתון שיעשה איזה תחקיר, אז אמרו:

מאיר כהן: אנחנו לא נפגשים כי מראש הם ייכתבו עלינו לא טוב - - -

נחמן שי: גם בכנסת היה מסע הסתה.

מאיר כהן: זה בדיוק מה שקרה ואמרתי להן: כדאי להיפגש, עדיף להיפגש ולשבת ולדבר אמרו: לא, כי כל פעם שנפגשים עושים לנו לא טוב.

מאיר כהן: וזה באמת היה תחקיר שזרק אותנו למחוזות האלה אבל תראו, עאידה אמרה משהו מאוד נכון ואני רוצה לחזק אותה.

מאיר כהן: שימו לב, כשאני מדבר מול האוצר אז הם אומרים לי: האם אתה יכול להגיד בוודאות שכל עובד סוציאלי עובד משפחה, עובד עם שלש מאות תיקים, כי נוח לנו לזרוק את המספרים - - -

<קריאה: אפשר להוכיח.

מאיר כהן: שניה, שניה, שניה, התשובה היא לא, כשהייתי ראש עירית דימונה, אני רוצה לספר לכם, נכנסתי בשבוע הראשון לתפקידי, זה היה כשעוד היה לי שיער שחור, ונכנסה יושבת ראש הועד, שהייתה חברה שלכם, שמחה תמֶרי, נכנסה ואמרה לי: מאיר, כל העובדות הסוציאליות כאן, לכל אחת יש מאתיים וחמישים תיקים.

מאיר כהן: אני נחרדתי אבל אמרתי, תראו: אנחנו סוגרים את העיריה לשבוע, תביאו את כל התיקים, אנחנו נמיין אותם ונראה, למדתי את המושגים, תיק אינטנסיבי, תיק כזה, תיק אחר, להפתעתי הגדולה הסתבר, שהיו עובדות סוציאליות בדרך כלל החדשות, החמודות האלה שרק הגיעו, שדחפו להן מאה ושמונים תיקים והיו העובדות הסוציאליות שהיו להן מאה תיקים, אבל ארבעים מתוכם היו אינטנסיביים שצריך לטפל בהם והשאר היו לפעם בשנה.

מאיר כהן: לקחתי את זה כמו איזו ערימת קלפים, עשיתי ככה ועשיתי חלוקה מחדש, בחלוקה מחדש הגענו לתשעים תיקים.

מאיר כהן: עדיין הרבה.

מאיר כהן: לכן, כשאני בא ומדבר עם האוצר אז אני אומר להם תראו:

מאיר כהן: אתם תלכו אתי להצעת החוק הזו של ששים, אני מבטיח לכם שבכל מקום ובכל מחלקת רווחה נעשה את הבדק בית הזה ויתחייבו על זה ראשי הערים, לעשות את בדק הבית.

מאיר כהן: כי גם אחרי שאנחנו עושים את בדק הבית אנחנו מוצאים עדיין שעובדות סוציאליות עובדות מול מאה עשרים משפחות, שזה טירוף מוחלט ואין שום סיכוי שהן יגיעו לאף אחת.

מאיר כהן: עכשיו, אני רוצה לסיים עם מילה אחת - - -

<מלכה פרגר: אבל אתה יודע שהרפורמה עשתה את זה - - -

מאיר כהן: לא.

<מלכה פרגר: רק רוצה לזרוק את המילה רפורמה.

מאיר כהן: בסדר, אתם יודעים איך אתם מתייחסים לרפורמה ואני לא רוצה לחזור על זה.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד עוד משהו גבירתי, ובכל זאת אנחנו צריכים להיות זהירים וכשרים ולסייג את האמירות ש"לא כולם עובדים", כי לעתים ה"לא כולם עובדים כמו שצריך" מראה שהיוצאים מן הכלל מיד מעידים על הכלל, ואז אתה בעצם מפספס את העניין, אז אני תמיד יוצא מתוך הנחה שכל העובדים הסוציאליים עושים עבודה קשה.

מאיר כהן: יש בתוכם יוצאים מן הכלל אז יש בתוכם, כמו שיש בתוכנו יוצאים מן הכלל אבל, צריך מאוד להיזהר בטרמינולוגיה הזאת שאני שומע אותה כל הזמן, שאחרי שאומרים מילה אחת אז אומרים: "כן, אבל".

מאיר כהן: אתם יודעים שיש עובדים סוציאליים שעושים כזה ועושים אחרת, זה בדיוק - - -

נחמן שי: בכל מחנה.

מאיר כהן: בכל מחנה, כמו ששי אומר, אז נצא מכאן לפחות בתחושה שאני רוצה לשדר, שאנחנו מודעים, כמו ששי אמר וכמו שדב אמר, ובוודאי, עאידה, למרות התככים הפוליטיים, זה כייף שיש אנשים כאלה בתוך הכנסת, כי באמת, גם היא וגם דב, באמת, אני אומר את זה בעומק לבי, אנשים שעבדו - - -

דב חנין: אני עובד בשבילה כבר שנה כמעט.

מאיר כהן: אני אומר, יש משהו חשוב, עאידה, יש משהו חשוב בכך שיותר ויותר אנשים שקשורים לשאלות חברתיות, באים לכנסת.

מאיר כהן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה, תודה.

מאיר כהן: את לא צריכה לבכות.

עאידה תומא סלימאן: אני לא בוכה, אני שמחה, כשיגיע תורי אחרי שנחוקק את החוק ההוא אני אמצא עוד אנשים - - -

נחמן שי: ההשעייה - - -

עאידה תומא סלימאן: אתם תגנו עלי?

נחמן שי: ברור.

עאידה תומא סלימאן: אתם לא תשעו אותי?

מאיר כהן: אנחנו לא נשעה אותך.

נחמן שי: נשעה את עצמנו קודם.

עאידה תומא סלימאן: או.

עאידה תומא סלימאן: קיי.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמה שניסיתי להעלות זה הקשיים של העובדים הסוציאליים.

מאיר כהן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה לך.

מאיר כהן: ביי ביי.

עאידה תומא סלימאן: והעניין של התפקוד שאני לא רק מודדת אותו בתיקים אני חושבת שזה חשוב מאוד לרווחה ולתפקוד של העו"סים אבל, אני גם חושבת שמדד התפקוד הוא לא רק בעניין של עומס התיקים.

עאידה תומא סלימאן: אדון פיני קבלו, מרכז השלטון המקומי, היו פה שהעירו על כל הנושא של המצ'ינג והשפעתו על מדיניות הרווחה.

עאידה תומא סלימאן: היו כאלה – אני מנסה להעביר לך את ההערות כדי לשמוע ממך אולי תגובה עליהן, מאחר ומחלק גדול מהמשרדים לא נמצא מי שיעיר.

עאידה תומא סלימאן: לפחות לא משרד הרווחה ולא משרד האוצר.

עאידה תומא סלימאן: האם משרד האוצר נמצא אתנו?

<קריאה: האם יש פה בכלל מישהו מהממשלה?

עאידה תומא סלימאן: משרד האוצר?

<גלי אמיר: אגף שכר והסכמי עבודה.

עאידה תומא סלימאן: אז אנחנו נפנה אלייך תיכף.

עאידה תומא סלימאן: מר פיני קבלו, דובָּר על כל הנושא של חיסיון והתערבות של ראשי מועצות מקומיות לפעמים בתיקים ולא שומרים על החיסיון או לא נותנים לעובדים הסוציאליים לשמור על החיסיון.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה לשמוע ממך וצריך לקחת בחשבון גם שאנחנו עומדים השבוע הזה בסימן סערה של ראש העיר חיפה, שביקש לא להעביר אליו או לאיזור מסוים אצלו שירות - - -

<קריאה: הוא שינה הבוקר.

עאידה תומא סלימאן: שינה הבוקר?

עאידה תומא סלימאן: מצוין, אז נשמע גם על העמדות של חלק מראשי הרשויות המקומיות, בהבנה את החיוניות של השירות שנותנים העובדים הסוציאליים ולשכות הרווחה, במוסדות הרווחה באופן כללי.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נעשה את זה תוך ארבע דקות.

<פיני קבלו: ראשית, גבירתי יושבת הראש, חברי הכנסת ומאיר, שיצא, ובאמת התחיל להיכנס יפה למשרד.

<פיני קבלו: אני ממלא בתפקיד של סמנכ"ל בשלטון המקומי בנושא רווחה ודברים נוספים שאני עוסק בהם בכנסת, וגם רוצה להעביר את ברכתו של חיים ביבס שבא - - - היום בעיתון לרגל היום היפה הזה, פירסמנו מודעה בעיתון, מודעה של תמיכה.

<פיני קבלו: אני גם מתנצל בשם אסא ושולה מנחם שעקב מחלה לא הצליחו להגיע לכאן.

<פיני קבלו: בכל אופן, אנחנו בשנים האחרונות ב'שולחן העגול' שלנו עם משרדי הממשלה ובעיקר משרד העבודה והרווחה, יש לנו 'שולחן עגול' שבו אנחנו באמת מעלים נושאים וכל הנושאים עולים.

<פיני קבלו: את חלקם הגדול אנחנו מצליחים לפתור אותם וחלקם מחכים, בשל נושאים אחרים שאנחנו גורמים בהם לחקיקה, על מנת שנוכל לקדם נושאים.

<פיני קבלו: בסך הכול העבודה המשותפת שלנו עם המשרדים נושאת פרי וראינו בשנים האחרונות את הנושא של המיחשוב, את הנושא של המבנים שאנחנו נכנסנו אליו, כשפעם לשכות הרווחה היו בקרוואנים ובכל למיני מקומות ואני מודע לעבודה שנעשית.

<פיני קבלו: אני מסתובב יחד עם אסא וחברים אחרים.

<פיני קבלו: אין ספק שהעבודה שלכן היא עבודה קשה.

<פיני קבלו: אנחנו עושים בכמה תחומים, גם באמצעות האיגוד, אנחנו יוצרים לחץ משותף על מנת להוסיף תקנים, לחץ משותף על מנת לבצע את מה שנקרא בהסכמי השכר שכר נאות לעובדים, ומכאן זה מתחיל ולכן, אם אני רוצה לומר מה בעצם עומד על הפרק, אז הנושא של העצמת העובד הסוציאלי, הפסקה של ההפרטה של כל הגופים האחרים בתוך התחום הזה, העצמה מבחינת שכר שזה נושא שגם אנחנו מודעים לו כשלטון מקומי ואנחנו פועלים יחד עם האיגוד וגם עם ההסתדרות.

<פיני קבלו: הנושא שדובר עליו – המצ'ינג.

<פיני קבלו: לגבי מצ'ינג, אין פגישה, אין פורום שזה לא עולה וזה לא רק ברווחה אלא גם בחינוך ובכל מיני דברים אחרים.

<פיני קבלו: הממשלה רוצה להשית את זה עלינו, היא אומרת לנו: אתם רוצים מצ'ינג?

<פיני קבלו: בואו ניקח מהערים הגדולות, עיר שמכלכלת את מעשיה בצורה טובה ומנהלת את העיר בצורה שיש לה אפילו קצת רווחים, אז לקחת ולתת לעיר אחרת – דבר שלא מקובל על השלטון המקומי.

<פיני קבלו: אנחנו לפחות מתמודדים ולהערכתי אנחנו נגיע למצב שבו מ-1-4 הנושא של המצ'ינג יילך ויתבטל, ששם האוכלוסייה החלשה נמצאת והקבוצות מבחינה סוציואקונומית מאוד חלשות.

<פיני קבלו: אנחנו נאבקים על נושא של תקנים - - -

עאידה תומא סלימאן: האם יש כיוון לשאלה מתי זה יכול - - -

<פיני קבלו: השר בדק את זה, השר הופיע בוועידת השלטון המקומי, הנושא של 1-4 לדעתי, נכנס לתהליך מאוד מאוד מתקדם ולדעתי זה הולך להיפתר, אנחנו מחכים לעבודה שהשר עושה עכשיו, הוא רק נכנס למשרד ומינה מנכ"ל.

<פיני קבלו: אנחנו מנסים דברים אחרים על מנת להקל, אנחנו מנסים לקדם חקיקה.

<פיני קבלו: בנושא של הביטחון שלכן, אנחנו יודעים את הנושא של האלימות שזה תמיד עולה, אנחנו העברנו הצעת חוק שלנו, יחד עם השר הקודם, שבה אנחנו קבענו שרמת הביטחון בלשכות הרווחה תהיה של מאבטח כמו שקיים בבתי חולים, שיש לו סמכות גם לעצור את האיש שהאלימות שלו מתבצעת, לא בכניסה אלא בתוך כותלי משרד הרווחה.

<פיני קבלו: לצערנו הממשלה כבר שנתיים לא תיקצבה את זה, אנחנו הגשנו עכשיו הצעת חוק בכדי שנוכל לתקצב את זה, היו עכשיו עיצומים בלשכות הרווחה, יחד עם האיגוד, הם היו מתואמים אתנו, כשלטון המקומי, ופעלנו על מנת לקדם.

<פיני קבלו: בשבוע שעבר הייתה פגישה עם המנכל ועם האיגוד, אני מקווה שנימצא פתרון, אולי לקראת תקציב 2016, שבו יהיה מאבטח מקצועי בכל מקום ומקום.

<פיני קבלו: בנושאים אחרים של מעורבות של ראשי רשויות בתיקים, אני חושב שלא צריכה להיות מעורבות, אני גם הייתי ראש עיר וכשהיה לי סגן שהייתה לו אחריות על רווחה והוא התחיל להתערב בתיקים והתחיל לקבוע למי לתת, אני - - - אותו.

<פיני קבלו: ואני חושב שבנושא של רשויות או מחזיקי תיקים שפועלים באופן מקצועי, התערבות לא צריכה להיות.

<פיני קבלו: אנחנו, כשלטון מקומי, לא אמורים להעמיד ראשי רשויות למשמעת.

<פיני קבלו: יש מפקחים של משרד העבודה והרווחה, תעבירו להם את המסרים האלה, השר והמנכל יכולים להתערב מול אותה ראשות ולכן הנושאים האלה הם לא כפופים אלינו, אנחנו מסייעים לראשי רשויות אבל אנחנו לא יכולים לקבוע להם את המדיניות שלהם.

<פיני קבלו: אני רוצה לסכם.

<פיני קבלו: אני חושב שלגבי הנושא של העובדים הסוציאליים ומנהלי הרווחה, אנחנו פועלים בכל המישורים, באמת, בכל המישורים, אני חושב שחלה איזושהי התקדמות, כמובן שזה מוריד לכולנו כשיש כתבה, אני גם צפיתי בכתבה, לא ראיתי שהיא מכוונת בעיקר לעובדים הסוציאליים, זה היה איזשהו נושא מסביב להפרטות, של נושאים שהפריטו, ושם באמת הייתה התבטאות, אבל היא הייתה כתבה קשה שצריך להגיב עליה, אנחנו הגבנו עליה, ניסינו להתמודד אתה, ניסינו לבצע דברים לפני כן אבל, אנחנו יודעים מהי עוצמת התקשורת.

<פיני קבלו: אני רוצה להודות לכל האנשים שעוסקים במלאכת הקודש.

<פיני קבלו: אנחנו, כשלטון מקומי, באמת הולכים יד ביד אתכם, ההסתדרות הולכת לקראתכם בנושא הזה של הסכמי שכר ואפילו עם החרגות בשכר הקיבוצי, בדיונים שמתקיים בימים אלה יחד עם האיגוד, אנחנו, כשלטון מקומי, תומכים בזה.

עאידה תומא סלימאן: יופי, תודה.

<פיני קבלו: תודה רבה לכם.

עאידה תומא סלימאן: תודה, אני רוצה לשמוע התייחסות מהשר, למרות שאני הבנתי, רגע, סליחה, רק שם ותפקיד לפרוטוקול.

<גלי אמיר: שלום, שמי גלי אמיר, אני עובדת באגף שכר והסכמי עבודה, אני כלכלנית.

<גלי אמיר: דבר ראשון, אני רוצה לומר – וחבל לי שצפרא לא נמצאת כאן, שאמירות מקוממות כמו "עובדת סוציאלית היא המפרנסת השנייה במשפחה" מעולם לא נאמרו, לא על ידי ובוודאי שלא על ידי הממונים עליי.

<גלי אמיר: זו גישה מזלזלת שאין לה מקום - - -

עאידה תומא סלימאן: היא דיברה על התייחסות ולא על אמירות.

<גלי אמיר: היא אמרה שהאוצר דיבר ככה, אבל מפינו בוודאי שלא יצאו כאלו אמירות מקוממות - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, אני רוצה לדייק, סליחה, אני רוצה לדייק, סליחה.

<קריאה: היא לא אמרה את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לדייק.

עאידה תומא סלימאן: צפרא בדיוק אמרה שהיחס של האוצר הוא יחס כאילו העובדות הסוציאליות הן כך ולצערי הרב, זה יחס של כלל החברה, זה לא רק היחס של האוצר.

<קריאה: כנשים, כאל נשים, נכון.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, בואו נעבור הלאה.

עאידה תומא סלימאן: מה שמעניין אותי, הרי שמעתי – ולמרות שאני מבינה שזה לא מהתפקיד שלך אבל, שמעתי על כל הנושא של אבטחה, 42 מיליון שקל עולה בשנה.

<גלי אמיר: אלה תיקים שהם לא בתחום הסמכות שלי, אין לי ידע לגביהם.

<גלי אמיר: אני לא יכולה להתייחס לזה.

עאידה תומא סלימאן: בנושא של שכר העובדות הסוציאליות.

<גלי אמיר: לנושא של שכר אני יכולה להתייחס, בהסכם המסגרת הקודם משנת 2011 העובדים הסוציאליים הוחרגו, ובעוד ששאר העובדים קיבלו תוספת שכר של 7.5% העובדים הסוציאליים קיבלו תוספת של 7.5% ועוד תוספת של 1,000 שקל, כשבסך הכול זה מייצג תוספת שכר של 22%.

<גלי אמיר: בניגוד ליתר העובדים האחרים.

<גלי אמיר: מה גם, שתוספת שכר - - - משפיעה יותר על עובדים שהם בתחתית טבלת השכר - - - התיפקוד וששכרם נמוך יותר.

<גלי אמיר: בהסכם המסגרת שמתגבש בימים האלה, סוכם על 7.5% שכמובן יחולקו לעובדים הסוציאליים.

<גלי אמיר: לפי הבנות בין שר האוצר וההסתדרות, לפחות מחצית התוספת תינתן באופן שיקלי, כך שהיא תיטיב עם העובדים הסוציאליים ששכרם נמוך יחסית.

<גלי אמיר: לגבי עובדי הקבלן, בימים האלה עובדים על העניין של צו ההרחבה - - -

<פיני קבלו: אבל אני יודע שלפני - - -

עאידה תומא סלימאן: שניה, שניה, שהיא תמשיך.

עאידה תומא סלימאן: פיני, סליחה, אני רוצה לשמוע עד הסוף.

<גלי אמיר: מה - - - מה שאני מוסמכת להגיב לו.

<גלי אמיר: בימים האלה עובדים על העניין של צו ההרחבה לגבי העובדים דרך העמותות שהרשויות המקומיות מתקשרות איתן.

עאידה תומא סלימאן: והאוצר יכסה את ההרחבה הזו?

<גלי אמיר: זו כבר שאלה שאני לא יודעת לומר לך את הפרטים שלה.

<גלי אמיר: יש פה הרבה - - -

עאידה תומא סלימאן: אנחנו יודעים, אנחנו יודעים, אני מאוד מצטערת, אני חייבת לסכם - - -

<מלכה פרגר: מה קורה עם העובדים הסוציאליים של הבריאות?

עאידה תומא סלימאן: שאלה.

<גלי אמיר: העובדים הסוציאליים של הבריאות מבחינת השכר?

<מלכה פרגר: מבחינת ההסכם האחרון - - - קיבלו תוספת של 15%, עובדים סוציאליים של הבריאות קיבלו 7.5% - - - כי הם צוותי רפואה ואנחנו לא.

<מלכה פרגר: אנחנו יוצאים נפסדים כי ברווחה אנחנו בדרך כלל מקבלים רישוי ממשרד הבריאות, אז אנחנו לא נכללים בתקינה של הרפורמה של הרווחה ואילו בבריאות אנחנו לא במקצועות הבריאות.

<מלכה פרגר: זאת אומרת שהעובדים של הבריאות נמצאים באמצע ולא מקבלים לא מפה ולא מפה.

<גלי אמיר: יש מספר מקצועות בריאות שבאמת הוחרגו בהסכם הנוכחי אבל, העובדים הסוציאליים קיבלו החרגה בהסכם הקודם.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד דבר אחד.

עאידה תומא סלימאן: כל הנושא של החרגה ואת הצגת את זה כאילו החרגה, משתמע ממנה כאילו הטבה שהעו"סים קיבלו ושאר העובדים במשק לא קיבלו, כאשר המצב היה סגירת פערים שקיימים.

<קריאה: אז עכשיו סגרו פערים.

עאידה תומא סלימאן: תאמינו לי אני אתכן.

עאידה תומא סלימאן: רק חכו שניה.

עאידה תומא סלימאן: אז אני חושבת שבנושא של עו"סיות בריאות, הגיע הזמן, לעו"סיות או עו"סים שעובדים במערכות שונות, להתייחס אליהן – וזה תפקידו של האיגוד, סליחה שאני אומרת את זה, להתייחס לכלל העו"סים כאילו כולם הם מישהו שבא מאותו מקצוע, לא חשוב איפה הוא ממוקם או היא ממוקמת, איפה התפקיד שלו במערכת שבמדינה, להתייחס לכולם כאל עובדים סוציאליים ולכלול אותם בכל סוג של הסכם או הרחבה.

עאידה תומא סלימאן: נשאר רק דבר אחד שאני בטוחה שזה לא בתפקיד שלך לענות לי, לכן אני אחסוך אבל, כל העניין של מנגנון בקרה ואכיפה, של כל הסכם שמתקיים במיוחד כלפי הזכיינים למתן שירותים של המשרדים השונים.

עאידה תומא סלימאן: שם תהו ובוהו ואני מצטערת להגיד את זה.

עאידה תומא סלימאן: חבל לי שאין ממשרד הרווחה מי שיכול לענות לי על הנושאים האלה.

עאידה תומא סלימאן: היה מן הראוי שהם יהיו נוכחים בדיון כזה, שהיה בטוח, מן הכותרת שלו, היה ברור שאלה הנושאים שיעלו.

עאידה תומא סלימאן: חבל שלא נמצאים אתנו וחבל שגם מהאוצר לא יכולים לענות על דברים כאלה, כי זה כסף שלא אמור להגיע לזכיין אלא לעובדים והעובדות הסוציאליות.

עאידה תומא סלימאן: אני מודה לכולן על ההשתתפות בדיון.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שבימים שבהם – ואני מסכימה עם חבר הכנסת דב חנין במקריות טוטלית, שבעצם, תחת מדיניות שמובילות הממשלות השונות בשנים האחרונות, שמובילות להעמקת העוני – בעיניי – במדינת ישראל, יש גם עלייה דרמטית שאנחנו רואים במקרי האלימות וגם בירידת מעמדו של מעמד הביניים, ולצערי הרב, יש מדיניות שהיא מתווה תוצאות חמורות ביותר המשליכות על החלקים המוחלשים בתוך החברה הישראלית, על גווניה ועל קבוצותיה.

עאידה תומא סלימאן: אני רואה שבעצם, בין העובדים הסוציאליים והעובדות הסוציאליות, הרי 83% מהמקצוע הזה נמצא בידיים של נשים, אז העובדות הסוציאליות הופכות למן "שומר הסף" והמטפל העיקרי בתוצאות המדיניות הזו ומוטלת עליכן אחריות גדולה מאד, כאשר התגמול וההכרה וההוקרה לעשייה לא נעשים מספיק וזה לא מיטיב עם המצב שלכן.

עאידה תומא סלימאן: אני רואה בחומרה רבה בקשה מאנשים שלא יכולים לפעמים לסיים את החודש שלהם, לטפל בקבוצות מוחלשות ולתת מעצמם.

עאידה תומא סלימאן: זה פוגע ישירות ביכולת לתפקד באופן המקצועי הטוב ביותר ובאופן שאנחנו מצפים לו.

עאידה תומא סלימאן: הוזכרו פה כמה דברים.

עאידה תומא סלימאן: אני שמחה לשמוע שיש כוונה של שר הרווחה לטפל בנושא ה-matching ואני חושבת שאנחנו בוועדה נפנה, גם לשר וגם למרכז השלטון המקומי, ונבקש לפעול ביתר שאת, כדי לסיים את הנושא הזה, לפחות בעניינים הבסיסיים, של טיפול ברווחת האזרחים ובפיתוח שירותים לקבוצות המוחלשות, לפחות באשכולות שהם בין 1-4.

עאידה תומא סלימאן: הוועדה רואה בחומרה רבה את כל גלי האלימות וה'שיימינג' נגד עובדות סוציאליות ואני חושבת שהגיע הזמן שהאוצר יקצה 42 מיליון לביטחונן.

עאידה תומא סלימאן: אם הייתם פה בזמן של חלוקת ה-18 מיליארד שנמצאו ברגע האחרון, של עודפים מהאוצר ואיך נחטפו כמו לחמניות וחולקו מתוך הועדות השונות, היה אפשר להגיד ש-42 מיליון הם כסף קטן והיה אפשר להשקיע אותו בביטחונן של שומרות הסף, שנקראות עובדות סוציאליות, ובביטחונן של לשכות הרווחה, שממילא קורסות תחת המעמסה, המעמסה שנגרמת כתוצאה מן המדיניות הכלכלית גם כן.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נפנה גם למשרד הרווחה ונבקש להבין לעומק איך מתכוונים באמת לאכוף ומה המנגנון שיאכוף את החוקים.

עאידה תומא סלימאן: כמי שניהלה עמותה, שהיא אחת הזכייניות ממשרד הרווחה והייתי המנכ"לית האחראית, אני יודעת שכן כיסינו, כללנו את עובדות סוציאליות בהסכם הקיבוצי, ואני חייבת להגיד שאף אחד לא בדק אם עשינו את זה ואף אחד לא היה יכול לדעת אם עשינו את זה וחבל שזה כך, כי כמו שאנחנו טרחנו באותה עמותה כן לעשות את זה, כך אני יודעת טוב מאוד שהרבה מהזכיינים לא עושים את זה אלא מנצלים את הכסף הזה לרווח נטו שלהם, והגיע הזמן להפסיק את הסאגה הזו.

עאידה תומא סלימאן: מבחינתי, אפשר להפסיק את כל מדיניות ההפרטה, אני בעד בכלל, לשלול את קיומה של המדיניות הזו אבל, עד אז, שהמדינה תעשה משהו ותעשה סדר בעניין הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני מודה לכולן על עצם העובדה שהגעתן ואני מקווה, שהיום הזה ייתן לכן קצת נחת וקצת הרגשה, שאכן אנחנו מכירים ומוקירים את העבודה שלכן ואני אשתתף אתכן בטקס אחר כך.

עאידה תומא סלימאן: תודה לכולן.

עאידה תומא סלימאן: אני נועלת את הישיבה.