הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 52, 2016-02-29 12:30

יפעת שאשא ביטון: צהריים טובים לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אני ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם פותחת את דיון הוועדה בנושא המזון המסופק בצהרונים ובתכנית ההזמנה במוסדות החינוך – איכותו והפיקוח עליו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו למעשה בישלנו, אפרופו הזנה, את נושא ההזנה במוסדות החינוך בכלל ובצהרונים הלא מפוקחים בפרט והצטרפה בעצם לדיון הזה הצעה לסדר שביקשנו חבר הכנסת מאיר כהן, חבר הכנסת אורן אסף חזן, חברת הכנסת רחל עזריה, חברת הכנסת יואב בן צור, חבר הכנסת טלב אבו עראר וחבר הכנסת יחיאל חיליק בר, וכולם בעצם הצטרפו ואנחנו נקיים דיון משולב.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של יום אני חושבת שהמטרה של כולנו היא אחת, לראות איך אנחנו דואגים לכך שהמזון שמקבלים הילדים שלנו במוסדות החינוך יהיה איכותי, מזין ובטח לא כזה שפוגע או עשוי לפגוע בבריאותם של הילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: נוסיף לכך את סוגית הצהרונים, ש-Once הם מופעלים מעבר לשעות הלימודים, אבל לא כולם מפוקחים על ידי משרד החינוך או משרד הבריאות והשאלה איך אנחנו בעצם מרחיבים את הפיקוח גם למסגרות האלה.

יפעת שאשא ביטון: אני בתפיסה שלי, כל מסגרת או כל מוסד חינוכי שמכניס בשעריו ילדים, הוא אחראי לשלומם ובטיחותם וביטחונם ובתוך כך גם כמובן למזון שהם אוכלים.

יפעת שאשא ביטון: לא צריך לראות דו"חות ותמונות, מספיק להסתובב בכיתות בבתי הספר כדי לראות את עשרות אם לא מאות המנות שנזרקות לפח מדי יום.

יפעת שאשא ביטון: הילדים לא אוכלים את זה וזה עוד מבלי שנכנסנו לעניין התברואתי שגם בו, ככל שאנחנו בודקים אנחנו רואים שיש מקומות שהנושא הוא בהחלט לקוי.

יפעת שאשא ביטון: ונשאלת פה שאלה שאולי היא לא פופוליסטית, אבל היא מאד חשובה.

יפעת שאשא ביטון: האם מפעל ההזנה במתכונתו הנוכחית משיג את המטרה שלשמה הוא נועד, כי ככל שמסתובבים משנה לשנה במערכת החינוך, אנחנו רואים שאם הילדים לא באמת אוכלים את האוכל הזה, אז בעצם מה אנחנו משיגים כאן?

יפעת שאשא ביטון: וכל השאלות האלה אני מקווה יעלו על שולחן הדיון היום ואנחנו נוכל אולי, אם לא למצוא תשובות, אז לפחות לראות באיזו דרך אנחנו רוצים ללכת כדי שאנחנו נפתור גם את הסוגיה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מאיר כהן, שהוא הראשון בעצם ליזום את ההצעה לסדר, בבקשה.

מאיר כהן: תודה רבה גברתי יושבת הראש, תודה שאת מקיימת במהירות שמגיע אליך עוד פעם.

מאיר כהן: אני בא עכשיו מנשיאות הכנסת וששמעתי שבשבוע שעבר זה עלה וד"ר ביטון מקיימת דיון, אז הרימו גבה.

מאיר כהן: אמרו וואלה, במקום לחכות חודשיים אז עשית את זה ותודה רבה לך.

יפעת שאשא ביטון: כן, זה משתלב ביחד בהצלחה.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד משהו.

מאיר כהן: אלף, שלא יהיה ספק לכולנו שיש ילדים בתוך מערכת החינוך שזאת הארוחה החמה היחידה שהם מקבלים.

מאיר כהן: כלומר, צריך תמיד לצאת מתוך ההנחה הזאת ולהיות זהירים באמירות שנאמרות, כי לא נעים לשפוך, גברתי יושבת הראש, את האמבטיה עם התינוק.

מאיר כהן: אנחנו באים לשפר את מה שצריך לשפר.

מאיר כהן: אני כשר רווחה, הייתה לי באמת הזכות להגביר ולהוסיף עוד, כמדומני 72,000 מנות של ילדים שיוכלו לאכול מתוך המציאות הקשה הזאת, גברתי יושבת הראש.

מאיר כהן: ולכן הדברים שלך הם בולטים עוד יותר.

מאיר כהן: השאלה היא מה מידת הפיקוח שלנו.

מאיר כהן: מה מידת הפיקוח.

מאיר כהן: האם החברה הישראלית יכולה להסכים למציאות שבה חברת קייטרינג ושוב, אם יש כאן נציגים של חברות קייטרינג, אין לי שום ספק שרובכם הגדול עושים עבודה מצוינת, אבל אנחנו תמיד מדברים על היוצאים מן הכלל, שהם בעצם התפוחים הרקובים בתוך הארגז הזה, שנותנים את התחושה שהכל מסוכן.

מאיר כהן: אבל האם זה נכון שחברת קייטרינג טורחת המון בכדי לקבל את האישורים ממשרד הבריאות, אבל מהרגע שהיא קיבלה את האישור עד לפעם הבאה שמפקחים עליה יש עוד המון זמן.

מאיר כהן: עכשיו, אני יצאתי לבדוק בבתי הספר, לא רק בדימונה, ולשאול את התלמידים ולשאול את ההורים ולשאול את ועדי ההורים.

מאיר כהן: וכמו שאמרת, חברת הכנסת ביטון, זאת המציאות.

מאיר כהן: במקומות שאין פיקוח, במקומות שלא קיים שיח בין ההורים לבין הרשות לבין משרד החינוך, גם אוכל נזרק וגם יש תחושה של ניכור ונשמעות קריאות של אנשים שבאים ואומרים – אנחנו לא מוכנים יותר להיכנס לשם.

מאיר כהן: לא לדבר על כך שילדים אוכלים בתוך כיתות, על אותו שולחן שהוא כותב עליו ולא בכל מקום מקפידים על הגינה וניקיון – המורים של בתי הספר והמנהלים של בתי הספר.

מאיר כהן: מצאתי כבר כמה ממנהלי בית הספר שהקצו מקום מיוחד, אולמות שהסבו אותם, אבל עדיין הילדים אוכלים על אותו שולחן, עם הנסורת של המחדדים וכו' וכו'.

מאיר כהן: הדבר השני שמאד מאד מטריד אותי, וגברתי, אני מבקש שבאמת תבקשי תשובה על כך, זה שבעצם לא מופעלות סנקציות משמעותיות כנגד המפרים למיניהם.

מאיר כהן: אני לא ראיתי קייטרינג שנסגר לתקופה ארוכה ובעלי הקייטרינג הועמדו לדין.

מאיר כהן: יש הקלה, יש איזו קלות בלתי נסבלת שבה, מתוך תחושה של מה נעשה מחר ואיך ונפגע בעובדים של הקייטרינג, ויש איזו תחושה שלא מספיק ממצים איתם את הדין.

מאיר כהן: אני חושבת שבנושא הזה, כשיש באוכל עובש וכשיש באוכל גלמים ושאוכל לא מסיעים אותו בטמפרטורה הנכונה וכשאוכל מבשלים אותו בחברת קייטרינג באחת לפנות בוקר והוא עומד בצד - אלה דברים שראיתי - הוא עומד בצד ובשעה 10 מעמיסים אותו למשאית.

מאיר כהן: בין אחת בלילה לבין עשר, גברתי יושבת הראש, שום פיקוח.

מאיר כהן: הוא עומד בצד; והוא מגיע לבתי הספר בשעה 12 ואף אחד לא מפקח על התהליך.

מאיר כהן: משהו לקוי בדבר הזה.

מאיר כהן: אז זהו.

מאיר כהן: אני אתן לשאר החברים לדבר.

מאיר כהן: אני מודה לך על הדיון הזה.

מאיר כהן: אני מאד מקווה שבאמת תצא מכאן קריאה מאד מאד ברורה של מה שצריך לעשות, אבל אני אסיים את הדברים שלי ואנחנו צריכים להיות הוגנים עם יד על הלב.

מאיר כהן: יש חברות קייטרינג שעושות את עבודתן נאמנה ויש שיח, בכמה מקומות שיח שלא רק על האם האוכל נקי או לא נקי, אלא גם איזה אוכל, האם הוא בריא או לא בריא.

מאיר כהן: אבל לצערי הגדול, ככל שאנחנו מעמיקים לתוך הפריפריה, ככל שאנחנו מעמיקים למקומות שהם בסוציו אקונומי נמוך, אני מוצא שם אנשים שמקבלים את הדברים האלה כגזרה משמיים.

מאיר כהן: תודה רבה לכם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת מאיר כהן.

יפעת שאשא ביטון: אני קצת אחדד את הדברים, כפי שאתה הצגת אותם בראשית הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שיש ילדים שזו המנה היחידה החמה שהם אוכלים במשך היום, וזה רק, אני חושבת, מעצים את מה שאני אמרתי בסיפא של דברי.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא משיגים את המטרה הזאת, אז אנחנו בעצם נכשלים כמה וכמה פעמים, כי זה לא רק סוגיית איכות האוכל, ולכן מוטלת עלינו חובה ואחריות עוד יותר גדולה לוודא שזה באמת יהיה נכון.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת רחל עזריה שהצטרפה אלינו, את רוצה עכשיו?

רחל עזריה: כן, אני אשמח לומר כמה מילים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

רחל עזריה: קודם כל חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, אני מברכת אותך על הדיון.

רחל עזריה: אני יודעת גם שהנושא מאד קרוב לליבך ואת עוסקת בו הרבה מאד וגם חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: וגם ברכות על זה שעכשיו ציינו בנשיאות שהתגובה, מהירות התגובה שלה היא מעוררת כבוד.

יפעת שאשא ביטון: כן, אתה יודע, אני - - - מהבית.

רחל עזריה: זה כולם ככה בכולנו.

רחל עזריה: סתם, סתם.

רחל עזריה: בקיצור, לענייננו.

רחל עזריה: הנושא של האוכל הוא קודם כל נושא שהולך ומעניין את הציבור הרבה יותר.

רחל עזריה: אני חושבת שזה מאד טוב, הגיע הזמן.

רחל עזריה: כי באמת בעבר רוב הילדים אכלו בבתים שלהם והיום הרוב המוחלט של הילדים אוכלים במערכת החינוך והגיע הזמן שאנחנו גם נתייחס לזה.

רחל עזריה: זאת אומרת נבין שבעצם הארוחה העיקרית נמצאת במערכת החינוך והשאלה היא איך אנחנו לוקחים אחריות על העניין הזה.

רחל עזריה: אני הגעתי לעסוק בזה כשהבנתי, וזה היה לפני 12 שנה, לא 12, הילדה בת 3, אז לפני 9 שנים, כשבתי הבכורה, הבנתי שהיא אוכלת בגן את מה שאני לא רוצה שהיא תאכל בבית.

רחל עזריה: זה רגע של חוסר אונים מאד גדול להורה, כי מה עושים עם זה?

רחל עזריה: אני אשלח איתה אוכל שאני הכנתי?

רחל עזריה: ממש, היא תאכל כשכולם אוכלים אוכל אחר.

רחל עזריה: אני אוציא אותה באחת?

רחל עזריה: ממש, אין שום סיכוי.

רחל עזריה: ובעצם זה אומר שהרשויות צריכות להיות הרבה יותר מעורבות.

רחל עזריה: בירושלים עשינו מהלך מאד משמעותי.

רחל עזריה: יושבים פה גם ההורים שהובילו את המהלך, גם בכפר סבא היה מהלך מאד משמעותי, ברעננה סליחה, ויושבת פה חברת מועצה שהובילה את המהלך.

רחל עזריה: וגם - - - לוי, חבר מועצה בירושלים שהיה ממובילי המהלך.

רחל עזריה: נעשו מהלכים בערים שבהן ההורים היו מאד מעורבים, ואנחנו גם רואים, יושב פה חיים הלפרין ממשרד החינוך, שעבדנו איתו ישירות כדי לגרום למהלך הזה לקרות.

רחל עזריה: עכשיו כשההורים מעורבים אפשר לנהל תהליך בריא שבו האוכל נהיה טוב יותר, המכרזים נהיים פתוחים יותר, שקופים יותר, בהירים יותר, והעניין הוא למצוא את קבוצת ההורים.

רחל עזריה: אבל זה פתרון נקודתי לשלבים הראשונים.

רחל עזריה: כשאנחנו רואים שזה אפשרי, עכשיו השלב הבא צריך להיות שהכנסת והממשלה, אנחנו בעצם נקבל את ההחלטה מה התנאים, תנאים הרבה יותר בהירים לגבי כלל המכרזים וגם תנאים הרבה יותר בהירים לגבי טיב המזון.

רחל עזריה: הבעיה מהניסיון הזה, זה שבעצם יש הרבה מאד גופים שאחראים על האוכל שמוגש בבתי הספר ובגני הילדים.

רחל עזריה: יש את משרד החינוך, ששם אני חייבת לומר שנעשית עבודה מאד טובה לדעתי, גם עבדתי עם חיים הלפרין.

רחל עזריה: יש את משרד הכלכלה, שהוא אחראי על הצהרונים שהם בסבסוד של משרד הכלכלה.

רחל עזריה: יש הרבה מאד מתנ"סים שהם בעצם מנהלים את הצהרונים, יש רשויות מקומיות שעושות את זה, ובעצם אני חושבת שאנחנו צריכים ליצור איזו שהיא אחידות, סטנדרט אחיד, למה צריך להיות ומה צריך להיות אופן הפיקוח ומה צריך להיות אופן האכיפה אם הפיקוח לא נעשה כמו שצריך.

רחל עזריה: בעצם זה - - -

מאיר כהן: גם תיאום בין משרד החינוך למשרד הבריאות.

רחל עזריה: בדיוק, גם תיאום בין משרד החינוך למשרד הבריאות.

רחל עזריה: כל הדברים האלה זה בעצם השלב שבו אנחנו צריכים להתערב, כי אנחנו רואים שכשעיר ספציפית לוקחת אחריות על זה, אז זה יכול להיעשות, כשנעשית עבודה משותפת עם משרד החינוך זה יכול לקרות, רשות מקומית וכו', אבל בסוף אנחנו צריכים לייצר איזו שהיא סטנדרטיזציה, ונראה לי שזה השלב שבו אנחנו נמצאים כעת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לחברת הכנסת רחל עזריה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס כן לסוגיות ולחדד.

יפעת שאשא ביטון: גם במקומות המפוקחים אנחנו מוצאים לקונות, אמר את זה גם חבר הכנסת מאיר כהן ולכן חשוב שניכנס לעובי הקורה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא הייתי מפצלת את המגזרים השונים, אני רוצה שנתייחס להכל כמקשה אחת.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו אחריות על הכל וככל שכך אנחנו נראה את הדברים, אז אנחנו נוכל לעשות את זה נכון יותר.

יפעת שאשא ביטון: חיים הלפרין, מנהל היחידה לתכניות משלימות למידה, משרד החינוך, בבקשה.

<חיים הלפרין: טוב, שלום לכולם.

<חיים הלפרין: אנחנו במסגרת תכנית ההזנה, מספקים היום, יחד עם תכנית צילה, שנותנת מענה לצהרונים של רשויות חלשות ולירושלים, סדר גודל של בערך בין 240,000 ל-250,000 מנות ביום.

<חיים הלפרין: אתם יכולים לעשות את החשבון, בשנה אנחנו מגיעים לבין 40 ל-50 מיליון מנות, שילדי ישראל נהנים מהן.

<חיים הלפרין: אני חושב שכולנו יכולים להיות גאים במפעל הזה.

<חיים הלפרין: חבר הכנסת כהן מכיר אותו היטב עוד מדימונה כראש עיר, במובן הזה שבדימונה זה נתן מענה גם לקייטרינג בדימונה, שהעסיק אנשים מדימונה שהתפרנסו ממנו וגם ילדי דימונה שאכלו מהאוכל הזה.

מאיר כהן: שאוכלים.

<חיים הלפרין: שאוכלים עדיין.

<חיים הלפרין: אני חושב שאנחנו מצליחים לייצר שולחן משותף גם עם החברים שלנו ממשרד הבריאות.

<חיים הלפרין: הם השולחן ערוך שלנו, הם המומחים גם לנושא בטיחות המזון וגם לנושא איכות המזון, ובהתאם לזה אנחנו עובדים.

<חיים הלפרין: אנחנו מגדירים לכל 50 בערך הקייטרינגים שעובדים איתנו, מה הם כללי המשחק שבתוכם הם חייבים לעבוד וכך העסק עובד.

<חיים הלפרין: רמת הפיקוח שלנו היא רמה מאד הדוקה.

<חיים הלפרין: אני יכול לתת דוגמא, שהיה לנו איזה קייטרינג אחד בדרום, אני לא אגיד את שמו, שאמר אני רוצה להפסיק לעבוד איתכם.

<חיים הלפרין: שאלנו למה, אמר כי אתם מבלבלים את המוח.

<חיים הלפרין: כאילו, אלה מגיעים פעם ב-, אני מספק גם לצבא, הם מגיעים פעם ב-, אתם מגיעים כל שבוע, אני לא עומד בזה.

<חיים הלפרין: ומילא אם הייתם רק מבקרים וטועמים, אתם נותנים לנו הנחיות.

<חיים הלפרין: אז צריך להבין שמקומות שעובדים איתנו, אנחנו מבקרים אותם בביקורים של בערך אחת לשבוע, בהפתעה תמיד.

<חיים הלפרין: במקביל לזה עובדת גם מעבדה שעובדת איתנו בצמוד, שאחת לחודש באופן רנדומאלי בודקת כל קייטרינג, מלמעלה עד למטה, ובהתאם לזה הקייטרינג מקבלים ציונים ורק על בסיס זה הם מתקדמים ברמה של כמות המנות.

<חיים הלפרין: עם כל מה שאמרתי - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לומר, חיים, שבעצם אתם כל שבוע בפרישה ארצית, כי אני מכירה אזורים שאני לא זוכרת שמגיעים לשם כל שבוע, בפרישה ארצית אתם מגיעים בעצם לקייטרינג שמספק לאותו אזור?

<חיים הלפרין: אנחנו לא מספקים לכלל המערכת.

<חיים הלפרין: אנחנו מספקים רק למי שמוגדר כזכאי על פי הקריטריונים של משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: כן, כן.

<חיים הלפרין: אז זה לגבי הבקרה הזאת.

<חיים הלפרין: ויחד עם זה אני רוצה צריך להגיד עוד כמה דברים מאד חשובים.

<חיים הלפרין: אחד, בסופו של דבר צריך לוודא שהילדים יאכלו.

<חיים הלפרין: ועל כן, חלק גדול מהתהליכים שמשרד הבריאות ואנחנו מנסים להוביל יחד, זה - - - תהליכים.

<חיים הלפרין: למשל הפחתת נתרן, שזו משימה לאומית שמשרד הבריאות מוביל.

יפעת שאשא ביטון: כן, זהו, צריך לזכור שהאוכל גם צריך להיות טעים.

יפעת שאשא ביטון: בלי סוכר, בלי מלח, בלי, בלי, בלי, מסכנים הילדים.

<חיים הלפרין: עשינו הפחתה של נתרן, ואז הורים במגזר הבדואי אמרו האוכל שלכם מאד טוב, אבל לא טעים.

<חיים הלפרין: אמרנו מה זה לא טעים, אז אמרו חסר טעם.

<חיים הלפרין: אז אמרנו טוב, תגידו מה הטעם, מלח.

<חיים הלפרין: אז צריך להבין שאנחנו מדברים על ילדים והילדים הם בשונות מאד גבוהה, וגם בירושלים בניסויים שעשינו, צריך להבין שהוא היה מאד מבוקר.

<חיים הלפרין: זה עזר לנו כי עשינו השתלמות לכל הגננות והסייעות בגנים כדי שיתווכו נכון את האוכל.

<חיים הלפרין: כי פתאום - - -

יפעת שאשא ביטון: איך לתווך את האוכל?

יפעת שאשא ביטון: האוכל נכנס לפה, הוא מתווך.

יפעת שאשא ביטון: להגיד אם הוא טעים או לא.

<חיים הלפרין: אני אסביר לך, זה מאד פשוט.

<חיים הלפרין: כשאתה נכנס לגן, הגנים הם קהל היעד העיקרי, אתה נכנס לגן ואתה רואה פתאום שהקופסא של נתחי עוף עומדת בצד והיא כמעט מלאה.

<חיים הלפרין: ואתה שואל הגננת למה הילדים לא אוכלים?

<חיים הלפרין: כי דווקא טעמנו וזה היה מאד טעים.

<חיים הלפרין: אז היא אומרת אני צמחונית, אני לא מגישה בשר.

<חיים הלפרין: ואז הסייעת – למה את לא?

<חיים הלפרין: והסייעת אומרת אני ניסיתי ככה בין הילדים ואף אחד לא רצה, החזרתי למקום, אמרתי מי שרוצה יקום וייקח.

<חיים הלפרין: אז את מבינה שתיווך הוא רכיב מהותי.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי.

<חיים הלפרין: עכשיו בטח כשאתה עושה שינוי באוכל ואתה נותן להם ביקורת פעם בשבוע - - -

מאיר כהן: איזה מזל שאני גר בדימונה.

מאיר כהן: אין גננת טבעונית.

<חיים הלפרין: אז אני אומר, במיוחד כשאתה משנה את המזון ואתה אומר עכשיו פעם בשבוע או שבועיים יאכלו שעועית כמנה עיקרית, כי היא מלאה חלבון ולא בשר ותמורת זה אנחנו נעבה את מנת הבשר שתהיה יותר איכותית, כל המהלך הזה חייב להיות מגובה גם באנשי הצוות שמתווכים את זה, וגם בהורים שלא ייבהלו, כי לפעמים הורים רואים משהו, אומרים, וואו, זה לא זה, אבל קבענו וכו' וכו'.

<חיים הלפרין: אז כל המהלך הזה צריך להבין שהוא בתהליכים, ואנחנו מתקדמים בו אט אט.

<חיים הלפרין: ובשורה התחתונה אני רק רוצה להגיד דבר אחרון.

<חיים הלפרין: הספקים שלנו - - - באחריות משרד הבריאות יודעים, מי שפעם אחת אנחנו יודעים שגם מי שהיה 100 ימים מוצלח ולא הייתה שום בעיה, ביום ה-101 יכולה לקרות תקלה ותקלה יכולה להיות כל מיני.

יפעת שאשא ביטון: כן, כשזה חד פעמי זה בפרופורציות.

<חיים הלפרין: לא, אז אני אומר, ואני מתכוון לומר שאנחנו מתייחסים לכל יום כאירוע נפרד.

<חיים הלפרין: גם אם היית 100 פעם נפלא וביום ה-101 קרתה תקלה, אתה חוטף עליה.

<חיים הלפרין: והסנקציה מבחינתנו הכי פשוטה היא שהספק הזה במקרה החד פעמי מקבל קנס לאותו יום ובמקרה המצטבר פשוט מוציאים אותו.

מאיר כהן: מה הם הקנסות, אתה יכול להגיד לנו?

יפעת שאשא ביטון: הקנסות יוצא ששווה לקבל קנס, כי זה - - -

<חיים הלפרין: ממש לא.

<חיים הלפרין: קודם כל יש ספקים - - - שלנו, - - - של ספק יכול - - - ממש לא כדאי לו, כי לפעמים פשוט לא משלמים לו את היום הזה.

<חיים הלפרין: אומרים לו את היום הזה בעצם לא סיפקת ובכלל לא משלמים לו.

מאיר כהן: מה זה לא משלמים לו את היום?

<חיים הלפרין: את היום הזה, שהוא בעצם לא סיפק את מה שהיה אמור לספק, הוא לא מקבל שכר עבורו.

<חיים הלפרין: לא קיבלת.

<חיים הלפרין: מבחינתנו לא - - -

רחל עזריה: כמה זה?

רחל עזריה: על איזה סכום מדובר?

רחל עזריה: מה זה אומר?

<חיים הלפרין: זה תלוי בכמות המנות.

<חיים הלפרין: אם מישהו מספק 5,000 מנות, תכפילי.

<חיים הלפרין: אומרים לו תשמע, ביום הזה לא סיפקת את המנות.

רחל עזריה: אז זה הרבה כסף.

<חיים הלפרין: 150,000 שקלים, זה לא מעט.

<קריאה: אז הוא חושב איך לממן את זה במנות הבאות.

רחל עזריה: עדיף לך לא להגיע למצב כזה.

<עופר ברקוביץ: כמה פעמים קנסות כאלה ניתנו?

<חיים הלפרין: אנחנו לא מנהלים רישום, אבל זה קורה והספקים מתיישרים.

<חיים הלפרין: יש גם ספקים אגב שאנחנו מוציאים אותם מהמאגר.

<חיים הלפרין: פשוט אומרים תודה רבה, היה נחמד עד אתמול, ממחר אנחנו מסתדרים.

מאיר כהן: ברשותך, אני רוצה להעיר הערה.

מאיר כהן: אני חושב שאתם מאד לא ברורים.

מאיר כהן: אני מציע את זה כהערה בונה, כי אתם באמת עושים עבודה מצוינת ואמרתי את זה.

מאיר כהן: אני חושב שאתם לא ברורים בסוגית הסנקציות.

מאיר כהן: אני חושב שהסנקציות צריכות להיות הרבה יותר ברורות, הרבה יותר משמעותיות ולא להסתפק בזה שהוא לא ישלם יום אחד, אלא להרחיב את זה.

מאיר כהן: ממש לשבת במשרד החינוך, במשרד הבריאות ולבנות - אנחנו מוכנים כמחוקקים לתת לזה גיבוי - לבנות סנקציות מאד מאד ברורות, כי הנזק יכול להיות נזק מטורף.

מאיר כהן: והם משחקים עד הקצה.

מאיר כהן: יש גם כאלה שמשחקים עד הקצה.

מאיר כהן: אני לא יודע עד כמה אתם באים, ואתה ידעת את זה, אבל כראש עיר היו לי שני אנשים שהייתי בהפתעה מגיע אליהם בשתים עשרה בלילה, אני כראש עיר, ובודק להם את השומן על התנור ובודק את איכות המזון.

מאיר כהן: אבל יש הרבה ראשי ערים שאין להם זמן או שלא משוגעים מספיק.

מאיר כהן: אני לא תמיד מצאתי שם אנשים שיחליפו אותם.

מאיר כהן: אני טיילתי במגזר מסוים, נכנסתי לחדר האוכל, לא מזמן, ואני לא בטוח שאני הייתי, שחשבתי שמישהו מכם הגיע לשם.

מאיר כהן: כי אם מישהו מכם היה מגיע לשם הוא היה סוגר את המטבח.

רחל עזריה: כדאי שתגיד באיזה מגזר, כי יש מגזרים שבאמת לא מגיעים.

מאיר כהן: לא.

רחל עזריה: לא, באמת.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מגזרי, רחל.

יפעת שאשא ביטון: אני גם מגיעה למקום שאני אומרת לך שהרבה פעמים האוכל הוא בעייתי.

מאיר כהן: השאלה מה הפיקוח, השאלה - - -

רחל עזריה: אתה אחראי על בתי הספר החרדים?

<חיים הלפרין: לא.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא בהכרח רק בבתי הספר החרדיים.

יפעת שאשא ביטון: על פניו, כאילו מהתמונה שמוצגת כאן, חיים, לא היינו אמורים לפגוש תקלות, לא בקנה המידה שאנחנו פוגשים אותן.

יפעת שאשא ביטון: זה פעם אחת.

<חיים הלפרין: לא, השאלה כמה מתוכם קשורים למערכת החינוך וכמה הם מגזרים - - -

יפעת שאשא ביטון: עזוב, אני מסתובבת בבתי ספר.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך, המנות נזרקות.

יפעת שאשא ביטון: נזרקות.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה ל - - -

<חיים הלפרין: אני אשמח לדוגמאות.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא רוצה לפגוע במקומות ספציפיים.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך - - -

מאיר כהן: סליחה, אני מבקש את סליחתך, יש לי דיון באחת.

מאיר כהן: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נצא לסיור ואנחנו נעשה אותו במוסדות החינוך באופן אקראי, בהפתעה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא אודיע לאף אחד שאני מגיעה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו פעם ראשונה שאני אנצל את סמכותי במקום שאני נמצאת בו, כדי לראות בעיניים כמה מנות נזרקות מדי צהריים ונסות לברר למה.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו שוב, נכון שאנחנו מאד רוצים שהילדים שלנו יאכלו בריא ושהאוכל לא יטבע בשמן והכל בסדר, אבל אנחנו צריכים לראות גם איך אנחנו מווסתים ויוצרים את האיזונים הנכונים, כי בסוף הוא גם צריך להיות אכיל וטעים והילדים אוכלים בצהריים, אז צריך גם לראות ששם אנחנו לא מפספסים.

יפעת שאשא ביטון: יש לי סוגיה נוספת, סוגית הצליאק.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי תוך כדי שאנחנו מקיימים את הדיון, אז באמת נשאלה השאלה איך אנחנו דואגים לילדי הצליאק.

יפעת שאשא ביטון: יש להם מענה בתוך המערכת?

<חיים הלפרין: לא רק לילדי הצליאק, יש גם עוד בעלי רגישויות שברגע שהם באים עם מכתב של רופא שמגדיר את הרגישות שלהם, הם מקבלים מנה מיוחדת, שיש מפעל שמייצר את זה במיוחד עבורנו והקייטרינג שמספק לכלל הילדים, מספק גם לילד הזה.

<חיים הלפרין: פשוט הוא מוציא מהפריזר מנה מוכנה, מצרף אותה, מחמם אותה עם שאר המנות והילד מקבל מנה באריזה לבנה, כולל - - - וזה לילד מכיתה ג/2, הוא מקבל את המנה שלו.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הזה מוקפד?

<חיים הלפרין: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מאה אחוז.

<חיים הלפרין: אגב, זה מגוון, יש שישה סוגים.

יפעת שאשא ביטון: בסדר גמור, אני שמחה וחשוב שזה גם יירשם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חיים.

יפעת שאשא ביטון: עירית ליבנה.

<חיים הלפרין: היא ירדה שנייה.

<חיים הלפרין: אני יכול לייצג גם אותה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נחכה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעבור למשרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: ד"ר רונית אנדלווט.

<חיים הלפרין: פרופסור.

<רונית אנדלווט: בסדר.

<רונית אנדלווט: אני מנהלת את המחלקה לתזונה במשרד הבריאות ואנחנו בעצם אלה שקובעים את ההנחיות התזונתיות למפעלי ההזנה.

<רונית אנדלווט: אנחנו יושבים עם משרד החינוך ובעצם בונים את ההנחיות המקצועיות.

<רונית אנדלווט: אני רוצה להוסיף למה שאת אמרת קודם, על זה שזה צריך להיות טעים ולא רק בריא.

<רונית אנדלווט: אנחנו חושבים שאפשר להיות בריא וטעים וזה המטרה שלנו, כי בעצם אחת הבעיות שאנחנו מתמודדים איתה בשנים האחרונות זה הבעיה הבריאותית של הילדים שלנו, ש-30% מילדי ישראל סובלים מהשמנת יתר וההשמנה הרבה יותר שכיחה באוכלוסיות היותר עניות ובאוכלוסיות מהמגזרים השונים, ולכן אנחנו מאד מודאגים גם מהעניין הזה.

<רונית אנדלווט: וגם מפעלי ההזנה מגיעים מהאזורים שיש בהם השמנת יתר גדולה, ולכן חשוב לנו שהתזונה תהיה בריאה, וזה חלק מהמודל.

<רונית אנדלווט: אחד הדברים שחשוב לנו גם שייכנס, זה הנושא של החינוך תזונתי במסגרת בבית ספר.

<רונית אנדלווט: כי נאמר כאן גם קודם לכן שאי אפשר לשנות הרגלי אכילה לאכילה בריאה יותר, בלי שמלווים את זה בחינוך הבריאותי במסגרת בית הספר, שזה נושא מאד מאד חשוב, והיינו רוצים שיוסיפו שעת לימוד תזונה כל שבוע לכל ילדי מערכת החינוך.

<רונית אנדלווט: אני חושבת שזה נושא מאד מאד חשוב.

<רונית אנדלווט: אנחנו מנסים לקדם את זה מול האקדמיה.

<רונית אנדלווט: אנחנו נשמח שמשרד החינוך גם ייקח את זה על עצמו, כי זה נושא מאד חשוב.

<רונית אנדלווט: אנחנו כתבנו הנחיות לגבי התזונה בצהרונים.

<רונית אנדלווט: ההנחיות האלה הן עדיין לא חוק.

<רונית אנדלווט: אנחנו מנסים ביחד לקדם שגם כאן תהיה חקיקה, בכדי שאפשר יהיה גם לעשות פיקוח.

<רונית אנדלווט: אנחנו חושבים שהפיקוח על הצהרונים שהם מחוץ למשרד החינוך, צריכים להיות בידי משרד הבריאות, גם בצד התברואי אם גם בצד התזונתי.

<רונית אנדלווט: וזהו, זו ההצעה שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני רוצה ברשותך רגע לחדד.

יפעת שאשא ביטון: גם הסוגיה של אוכל בריא ואוכל טעים ובכלל המגמות שאנחנו הולכים לקראתן.

יפעת שאשא ביטון: אז קודם כל השמנת יתר היום זה לא רק תוצר של תזונה, אנחנו גדלנו גם לצורך העניין בתזונה המסוימת ולא כולנו בהשמנת יתר.

יפעת שאשא ביטון: יש פה עוד דברים שאנחנו צריכים לטפל בהם ויוצא לנו לדבר בוועדה על כל הנושא של זמן מסך של ילדים ועד כמה הם באמת פעילים היום אל מול מה שהיו פעילים הילדים פעם, כך שזה איזה שהוא מכלול שלם שצריך לגעת בו.

יפעת שאשא ביטון: יחד עם זאת, באמת אני אומרת, אני אחזור ואני אחדד את זה כל הזמן, התמונה היא ואם אנחנו לוקחים את הדיון כמו שהוא, מאד פסטוראלי וכאילו הכל בסדר, ואני אומרת לכם, מסתובבים במערכת החינוך ורואים שהילדים כעובדה – לא אוכלים את האוכל הזה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שמשהו שאנחנו עושים אנחנו עושים אותו לא נכון.

יפעת שאשא ביטון: ולכן גם את האיזונים במקום של הבריא והטעים ומשהו שבאמת הילדים יוכלו לקבל אותו באהבה, אנחנו מאד מאד צריכים להקפיד ולראות איך אנחנו עושים את זה במינונים הנכונים ובאיזונים הנכונים.

<רונית אנדלווט: אני רוצה להוסיף עוד משהו.

<רונית אנדלווט: קודם כל אני מסכימה איתך, וגם אני חושבת שהנושא - - - שהאוכל - - - בתפזורת, אז זה במגשים אישים וכו', תהיה יכולת התאמה לילדים וזה מאד חשוב.

<רונית אנדלווט: הנושא של חדר שבו אוכלים, שהוזכר קודם לכן.

<רונית אנדלווט: בבתי ספר, לפחות חדשים, אני לא מדברת על בתי ספר קיימים, בסדר, אולי יש יותר בעיה.

<רונית אנדלווט: אבל כמו שמפעל הפיס מממן אולמות ספורט, שיממן חדרי אוכל בבתי הספר ומטבחים - - - שאפשר יהיה באותו מקום גם לבשל וגם להגיש, ואז גם האוכל יהיה טרי ויהיה יותר טעים וגם יהיה מקום הוגן לילדים לאכול, שנעים לשבת.

איילת נחמיאס ורבין: אף פעם לא ראיתי את אחד הצלמים לא מתאפק וצוחק.

<רונית אנדלווט: למה?

איילת נחמיאס ורבין: לא, את אומרת דברים נכונים.

איילת נחמיאס ורבין: זה פשוט - - -

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, יותר חשוב שנדע שהיא פה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אנחנו יוזמות הדיון הזה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, ציינו את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי מסכימה איתך.

יפעת שאשא ביטון: אגב, את נוגעת בנקודה שיש ראשי רשויות שכבר הלכו לכיוון הזה ובאמת מבשלים בתוך המוסד החינוכי.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת מצאו את העניין של תעסוקה לנשים, ככה שאנחנו מרוויחים גם פה כמה פעמים.

יפעת שאשא ביטון: יש בקרה על האוכל, אנחנו יודעים מה איכות החומרים, חומרי הגלם שמהם אנחנו מבשלים לילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: זה נעשה באותו מקום, לא נעשה שעות לפני אלא באמת הם מקבלים את זה יחסית מאד טרי, וגם מן הסתם התזונה עצמה נעשית במקום שמיועד לכך ולא על השולחנות שעליהם אחר כך הם כותבים וממשיכים את יום הלימודים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו נקודה מאד חשובה למקומות שכן יכולים להרשות את זה לעצמם ולפתח את המנגנון הזה בתוך הרשות.

יפעת שאשא ביטון: כדי שנלך לכיוון הזה אני בטוחה שלפחות 50% מהבעיה הוא יכול לפתור.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה על ההערה החשובה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין הצטרפה, גם היא מיוזמות הדיון, הנושא הזה מאד בוער בה ואני שמחה שהצלחת להגיע.

יפעת שאשא ביטון: מרכז השלטון המקומי, מיכל מנקס.

<מיכל מנקס: אני מיכל.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה מיכל, בואי תצטרפי אלינו.

<מיכל מנקס: אני מתנצלת שהגעתי עכשיו, הייתי בישיבת ועדת החינוך של הכנסת והדר ייצגה אותי נאמנה.

<מיכל מנקס: אז גם קצת חסר לי מידע על מה היה בדיון.

<מיכל מנקס: מה שאני יודעת זה שאנחנו עובדים יחד עם ההורים, עם נציגי האגודות בעיקר לסוכרת נעורים וכו' וגם עם חברת הכנסת בזמנו, שמענו רוב קשב.

<מיכל מנקס: מרכז השלטון המקומי, יחד עם משרד החינוך, עירית ליבנה שכאן איתנו, שותפים לדיונים ולתקנות, החל מתחילת ה - - -.

<מיכל מנקס: מה שאני יודעת כרגע, זה שהנתיב של הפיקוח כרגע עוד לא הוסדר וצריך להיות מוסדר בתקנות.

<מיכל מנקס: אנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על צהרונים.

<מיכל מנקס: אז זהו, אז אנחנו מבקשים להסב את תשומת הלב וגם לכתוב את זה ככל שצריך.

<מיכל מנקס: גם כתבנו את זה בהתייחסות להצעה של התקנות שפרסם משרד הבריאות.

<מיכל מנקס: אנחנו סבורים שמשרד החינוך לא יכול לבחור לפקח רק על התכניות שהוא מממן.

<מיכל מנקס: אנחנו מבקשים להרחיב בתקנות את סמכות ואחריות משרד החינוך על פיקוח של כל ההזנה המתקיימת בכותלי המוסד החינוכי – גן ילדים ובית ספר יסודי.

רחל עזריה: בדיוק.

<מיכל מנקס: גם בבתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: זו הסוגיה בעצם שעלתה כאן בתחילת הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על שני היבטים.

יפעת שאשא ביטון: פעם אחת באמת ההזנה במסגרת מוסדות החינוך שהעלה מפקח משרד החינוך וגם שם יש לקונות.

יפעת שאשא ביטון: אני תיארתי תמונה של עשרות אם לא מאות מנות שנזרקות מדי יום.

יפעת שאשא ביטון: פשוט מספיק לסייר בכיתות כדי להבין שזה קורה, וזה עוד מבלי שאנחנו נכנסים להיבטים תברואתיים שגם בהם אנחנו מוצאים כשלים.

יפעת שאשא ביטון: ובאמת העניין השני זה סוגית הצהרונים.

יפעת שאשא ביטון: ואני אמרתי באופן מפורש, כל מוסד חינוכי, כל מסגרת שכוללת בתוכה ילדים, היא מחויבת ואחראית לשלומם, לביטחונם וגם לתזונה שהיא בעצם מעניקה להם באותה מסגרת ולכן אנחנו רואים את זה כמקשה אחת ואני מסכימה איתך שהם צריך בחקיקה, אז צריך להרחיב את זה גם בחקיקה וחברת הכנסת רחל עזריה, אני יודעת שמטפלת בסוגיה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו רואים פשוט שצריך להגיד את האמת, שבכל הנושא של המזון, אנחנו רואים שחוזרי מנכ"ל ורחל ואני מטפלות בעוד נושא שקשור למכונות הממכר במוסדות החינוך ובמתנ"סים.

איילת נחמיאס ורבין: זה בסוף פשוט לא מיושם ולא נאכף.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת אז מה התועלת בחוזר, וסליחה שאני שואלת, אבל מה התועלת בחוזרי מנכ"ל אם הם בסוף לא מיושמים?

רחל עזריה: לא, לכן זה צריך להיות חוק ולכן - - -

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

רחל עזריה: לא, החוק מדבר רק על המזון שנמצא באחריות משרד החינוך והחוק הזה הוא עכשיו בעבודה על התקנות, ואנחנו רוצים שזה יהיה גם בצהרונים שבהם הביקורת היא באחריות של הרשות המקומית, של המתנ"ס, של משרד הכלכלה, של ניהול עצמי, לא משנה מה.

רחל עזריה: ההורים צריכים לדעת שהם יכולים להיות רגועים שהאוכל שהילדים שלהם אוכלים הוא אוכל בריא, שהאוכל מפוקח - - -

<קריאה: שאין בו תולעים.

רחל עזריה: נכון.

רחל עזריה: ובשביל זה אנחנו צריכים אותך.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להכניס סוגיה נוספת בהקשר של השלטון המקומי.

יפעת שאשא ביטון: דיבר כאן מקודם חבר הכנסת מאיר כהן ואני חושבת שהנקודה היא מאד חשובה.

יפעת שאשא ביטון: הרשות גם צריכה לדעת שיש לה אחריות.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר הילדים האלה נמצאים בתחומה, אני חושבת שהם גם צריכים לקחת חלק בלרדת, לסייר, לראות איזה אוכל הילדים שלהם מקבלים, בנוסף על הפיקוח שנעשה על ידי משרד החינוך, כי רק אם אנחנו נצליח לסגור את זה בצורה הרמטית אנחנו נמנע את התופעות שנחשפנו אליהן לאחרונה, אבל אני אומרת שאנחנו כבר כמה שנים נמצאים בסרט הזה ואני חושבת שהגיע הזמן שכולנו ניקח אחריות עליו.

יפעת שאשא ביטון: עירית ליבנה, בבקשה.

<עירית ליבנה: אני מתנצלת, הייתי בוועדת החינוך ולכן לא-.

<עירית ליבנה: אבל היו לנו פה נציגים.

יפעת שאשא ביטון: זה בסדר.

<עירית ליבנה: אני רוצה רגע להסכים רק - - - לגבי החוק.

<עירית ליבנה: החוק נכנס לתוקף התקנות בימים אלה בתיאום עם, בטח רונית ציינה, עם משרד הבריאות והיום, מחר, מחרתיים, יתפרסם חוזר מנכ"ל חדש.

<עירית ליבנה: למרות שהוא יחסית מאד, רגע, לכן הגענו לחקיקה.

<עירית ליבנה: הוא מאד מאד רחב, עם המון היבטים חינוכיים שיש קודם כל לנו.

<עירית ליבנה: לנו.

<עירית ליבנה: זה אומר כל מה שבתמורה או לא בתמורה.

<עירית ליבנה: זה כתוב בלשון החוק.

<עירית ליבנה: אז זה לא שנגיד לספק תעשה ככה או למכונה שתיכף נדבר, וביום הולדת נפציץ את הילדים.

<עירית ליבנה: לכן בלשון החוק דיברנו על בתמורה או שלא בתמורה.

<עירית ליבנה: וזה מחייב מאד גם את ההורים, שהרבה מתארגנים לכל מיני מסיבות.

<עירית ליבנה: אי אפשר שפה יהיה מותר ופה אסור.

<עירית ליבנה: וזה דבר שאנחנו יכולים בחוזר מנכ"ל ולא בתקנות או בחוק.

<עירית ליבנה: בימים הקרובים זה יאושר.

<עירית ליבנה: זה נמצא במשרד המשפטים, התקנות, ואנחנו נתקדם הלאה לאט לאט והמטרה היא לא, אני אומרת שוב.

<עירית ליבנה: למרות שהחוק הזה מדבר על עיצום כספי, המטרה היא לא להכניס, תסלחו לי, לכספי המדינה.

<עירית ליבנה: המטרה היא שהילדים באמת-.

<עירית ליבנה: ולכן אנחנו הולכים לעשות תהליך מאד מסביר, להבהיר לכל אחד מה תפקידו בכוח.

<עירית ליבנה: זה הרשויות, כמו שמיכל ציינה וזה מנהל המוסד החינוכי, שיש לו חלק מסוים.

<עירית ליבנה: זה המון ההורים.

<עירית ליבנה: זה המון המון ההורים ואנחנו.

<עירית ליבנה: אז אנחנו כן בדרך.

<עירית ליבנה: לגבי המכונות והקיוסקים, פה יש לנו אמירה מאד משמעותית גם בחוק וגם בחוזר, וכן, כמו שצוין, בהזנה עם כל היתרונות - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אני יודעת - - - אני שמחה שסוגית ההורים עולה גם כאן.

יפעת שאשא ביטון: בסוף בסוף ההורים גם צריכים להיות חלק מהאחריות שאנחנו לוקחים כאן.

יפעת שאשא ביטון: נכון, הילדים ם קודם כל שלהם ואני שמחה שזה כחוט השני כך עובר בוועדה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה קודם כל להעיר.

איילת נחמיאס ורבין: תודה לחברת הכנסת שאשא ביטון.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להעיר קודם כל משהו לעניין מה שאמרת.

איילת נחמיאס ורבין: בעיקרון אני מסכימה איתך.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מדברים הרבה על האחריות ההורית.

איילת נחמיאס ורבין: הייתה לי ממש הצעה לסדר בנושא השימוש המוגזם באלכוהול וכמובן שזה חוזר גם להורים, אבל אני מוכרחה לומר שלי זה מאד מאד מפריע, שבבתי ספר, שזה מקום שבו מערכת החינוך יכולה לבחור האם להכניס או לא להכניס מכונות לממכר משקאות ממותקים או חטיפים לא בריאים לילדים, בוחרים באופן אקטיבי להכניס מכונות כאלה.

<עירית ליבנה: אבל זה לא בית הספר בוחר.

<עירית ליבנה: סליחה.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר אני חושבת - - -

<עירית ליבנה: זה הבעלות.

<עירית ליבנה: זה לא המנהל ובואו נבהיר.

<עירית ליבנה: הבחירה היא לא של מנהל בית הספר.

<עירית ליבנה: בואו, המציאות לא טובה.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, סליחה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה בבקשה שלא יפריעו לי ברשות הדיבור.

איילת נחמיאס ורבין: לא הפרעתי לך והיה לי מה לומר.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לך משהו.

איילת נחמיאס ורבין: היום יש אפשרויות ויש תחליפים טובים יותר ובריאים יותר ואין סיבה שגם במקומות שבהם הבעלות בחרה להכניס מכונות לממכר, שלא יכפו עליהם לפחות להכניס משקאות יותר בריאים - - -

<עירית ליבנה: זה - - - בתקנות - - -

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת את זה, עירית, אני יודעת, תאמיני לי.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לך, בניגוד להרבה מאד ולנוהל הרגיל בבית הזה, אני לא מיהרתי להגיש הצעת חוק שיש לי בנושא הזה, כי אני כן מאמינה שהרבה פעמים משרדי הממשלה מטפלים בדברים, ומצער אותי אגב שחוזרי מנכ"ל לא נאכפים.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מאשימה אתכם לגמרי בעניין הזה, אבל אני אומרת את האמת.

איילת נחמיאס ורבין: החלופה הזאת של חוזרי מנכ"ל, שאת אומרת לי את זה בחקיקה, זה מצר כי בסוף אנחנו מגיעות לשאלה האם חוקים נאכפים.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר משהו בעניין הצהרונים, בתקווה שאני אוסיף משהו ולא אחזור על דברים שנאמרו.

איילת נחמיאס ורבין: אחת החלופות שאני חושבת שצריך לבחון אותן, וזה אפרופו השלטון המקומי, הוא הנושא של בניית מטבחים עירוניים.

איילת נחמיאס ורבין: אני הערתי על הנושא הזה במליאה ואני חושבת שזאת אלטרנטיבה יותר בריאה, יותר טובה, שגם יותר קל לאכוף אותה, יותר קל לפקח עליה ויותר קל גם לייצר, אתם יודעים – במקומות שבהם רוצים ומעוניינים – יותר קל לייצר מעורבות הורים.

איילת נחמיאס ורבין: אני עם כל ילדי הלכתי לראות מה הם אוכלים ואני מוכרחה לומר לכם, ולא אציין באיזה בית ספר, השתמשו באיזה קייטרינג ולא חשוב באיזה צהרון.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם בכנות, אני הבנתי למה הבן שלי לא אוכל.

איילת נחמיאס ורבין: לא היו לו שם תולעים, לא היו לו שם חיפושיות, אבל עדיין אני הבנתי למה הבן שלי לא צורך את המזון בקייטרינג שבו הוא היה בצהרון.

איילת נחמיאס ורבין: לעומת זאת, כשהוא היה בגן אני יכולתי לגמרי להבין למה שם, שהיה מטבח קרוב, אפשר היה לייצר אוכל משביע ואפשר היה לפקח עליו ואפשר היה לבוא לראות אותו ואפשר היה, תסלחו לי, אני לא מצפה באמת, אני אומרת את האמת, אני לא מצפה שהאוכל יהיה גורמה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שכולנו מצפים לאוכל סביר, מפוקח - - -

יפעת שאשא ביטון: שהאוכל יהיה אכיל.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה רק להשלים משהו.

איילת נחמיאס ורבין: דיברתי עם חברים בהרצלייה.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, באופן מדהים פנו אלי מהרצלייה לפני שהיה התחקיר, שאני אבוא לראות את המזון שהילדים שלהם צורכים שם בצהרונים.

איילת נחמיאס ורבין: תאמינו לי, שלחו לי תמונות, באמת אני אומרת לכם –לבכות.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר, תסלחו לי, מי שמספק קייטרינג לא בריא ואני כרגע, תסלחו לי, על הלא בריא אני לא חושבת שאנשים הם עבריינים, אבל זה בעיה על פי החוזרים ועל פי החקיקה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מי שמספק אוכל לילדים שבו יש חיפושיות, תולעים, מיני יבחושים וכו', תסלחו לי, הוא עבריין תזונה.

איילת נחמיאס ורבין: הוא עבריין תזונה.

<מיכל מנקס: מי שמחלק את האוכל.

<קריאה: ולא מתריע - - -

איילת נחמיאס ורבין: נכון, ולא מתריע.

איילת נחמיאס ורבין: הוא עבריין תזונה.

<מיכל מנקס: אבל יש אנשים בשטח, חברות לא עובדות לבד.

רחל עזריה: נכון, נכון.

רחל עזריה: זה לא רק הקייטרינג.

<מיכל מנקס: בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לכם, הם פשוט עברייני תזונה וזה דבר שצריך להבין אותו, להפנים אותו ו - - - עכשיו, התהליך של יצירת מטבחים עירוניים, עירית, הוא תהליך ממושך, הוא לא תהליך שיקרה מחר בבוקר, אבל הוא תהליך שצריך להתחיל לתת לו את הדעת באמת ולהשקיע בו אנרגיה, כי הוא יכול להיות הפתרון הנכון.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יפעת שאשא ביטון: זו אכן נקודה שאנחנו העלינו ויש חלק מהרשויות שגם הן בחרו בדרך הזו.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהיא דרך מצוינת ואם אנחנו נוכל להתקדם לשם, אז זה בהחלט הישג משמעותי.

יפעת שאשא ביטון: אני חייבת אבל לומר משהו באמירת סוגריים כאן.

יפעת שאשא ביטון: באמת, אני מבינה את השיח סביב אוכל בריא ואוכל כזה ואוכל אחר.

יפעת שאשא ביטון: אני בתור יושבת ראש הוועדה אומרת, אני נגד שיח של התנזרות.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר שהילדים שלנו יתנזרו מהכל.

יפעת שאשא ביטון: חשוב שהדברים האלה ייאמרו.

יפעת שאשא ביטון: יש פה את העניין של מידתיות.

יפעת שאשא ביטון: הילדים שלנו צריכים לדעת וגם בבית אני כל הזמן אומרת את זה – הם יכולים לאכול הכל, כל עוד שהם אוכלים את זה במידה.

יפעת שאשא ביטון: וכן, גם הג'אנק הוא טעים לפעמים וזה בסדר אם אוכלים אותו במידה וגם המתוק הוא טעים ואם עושים את במידה וגם שתייה מתוקה, אם פעם ב- שותים ועושים את זה במידה, זה בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: אבל לא במכונות ממכר בבתי ספר.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אני מבינה.

יפעת שאשא ביטון: יש פה עניין של איזה מסר אנחנו מעבירים במסגרת החינוכית.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו נשאיר את השליטה על מה אוכלים ושותים ומתי בידיים של ההורים זה גם בסדר, אבל חשוב גם בבית הספר שהשיח יהיה כזה שיהיה שיח של איזון.

יפעת שאשא ביטון: כי בסוף אתם יודעים, הילדים תופסים שזה קיצוני מדי והעולם מלא בשפע.

יפעת שאשא ביטון: אתם יכולים להסתיר את זה בבית הספר, תסתירו את זה בבית, אז הם יוצאים החוצה לחברים ופוגשים את זה והם יוצאים לסופר והם פוגשים את זה, ולכן חשוב שגם העניין החינוכי הזה יהיה על השולחן וגם בבית הספר, העניין הזה של מידתיות.

יפעת שאשא ביטון: אפשר לצרוך הכל, כל עוד שעושים את זה באיזונים נכונים ואני אשמח שהשיח הזה יישמר.

יפעת שאשא ביטון: מיכל, את רצית להוסיף לפני שנתקדם, בבקשה.

<מיכל מנקס: כן, אני רוצה להציע הצעה ולפני זה הערה בסוגריים.

<מיכל מנקס: בהרצלייה החליפו את חברת הקייטרינג לנוכח התלונות וחשובה המעורבות וחשוב שיהיה קשב ואסור לנו לשכוח, יש אדם מבוגר מול כל קבוצת ילדים שמקבלת לאכול.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<מיכל מנקס: וגם הוא צריך לפקוח עיניים.

<מיכל מנקס: אני רוצה להציע הצעה.

<מיכל מנקס: מרכז השלטון המקומי מוכן להרים את הכפפה שהצעתם כאן ולבחון יחד עם משרדי החינוך והבריאות וההורים, ונציגים שנמצא לנכון, ויבחן על הקמה, ממש להתחיל לבדוק, הקמה של מטבחים עירוניים מרכזיים, שיהיה בהם הכל, שיהיו מותאמים לתקן, שאפשר יהיה לעשות את זה כמו שצריך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ממש בעד ואני יותר ממברכת על כך שזה מגיע מהשלטון המקומי.

רחל עזריה: נעשה את הפיילוט בירושלים.

<עופר ברקוביץ: ירושלים מתנדבת לפיילוט.

רחל עזריה: ירושלים.

רחל עזריה: כמו תמיד ירושלים מתנדבת לפיילוט.

<עופר ברקוביץ: עוד שנייה הורגים אותי פה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: משרד הכלכלה.

יפעת שאשא ביטון: איטה.

<איטה עטייא: כן, בעיקרון משרד הכלכלה, הצהרונים שלנו נותנים להם הכרה, זאת אומרת אין לנו - - -

יפעת שאשא ביטון: לא שומעים אותך.

<איטה עטייא: אני אומרת שבמשרד הכלכלה אנחנו נותנים רישיון להפעלת צהרונים בכל שנה והצהרונים שלנו מפוזרים בכל הארץ.

<איטה עטייא: אין לנו מוקדים של צהרונים.

יפעת שאשא ביטון: זה מסביר למה אין פיקוח?

<איטה עטייא: לא, לא, למה אין פיקוח?

יפעת שאשא ביטון: לא, אני פשוט מנסה להבין.

יפעת שאשא ביטון: מערכת החינוך והילדים שלנו כעיקרון מפוזרים בכל הארץ.

<איטה עטייא: ההיפך, אני רוצה להסביר למה יש כן פיקוח.

<איטה עטייא: והקייטרינג שהצהרונים משתמשים בהם זה בעיקרון אותם קייטרינג שכולם משתמשים בהם – משרד החינוך וכולם – אין הבדל.

<איטה עטייא: לפני שנתיים או שלוש שנים הוספנו לנוהל הצהרונים שלנו, שאנחנו מבקשים שהתפריט יהיה מאושר על ידי תזונאית מוסמכת, מאחר שבשום מקום לא כתוב מה זה בעצם.

<איטה עטייא: אנחנו ממתינים לחוק, לתקנות.

<איטה עטייא: בינתיים אנחנו משתמשים בלגדול בריא והמצאנו כל מיני תפריטים משלנו וביקשנו, על מנת שיהיה עוד סוג של פיקוח, כי אנחנו כמובן לא יכולים להגיע לכל צהרון בכל זמן, אני אומרת בכל מקרה, בכל צהרון צריך להיות אישור של תזונאית מוסמכת לתפריט שנותנים לילד לאכול באותו יום.

<איטה עטייא: וככה אנחנו מנסים שזרוענו הארוכה תגיע גם לשם.

<איטה עטייא: זה מה שניסינו לעשות באמצעים שיש לנו ואני בינתיים רואה שזה די עובד, נכון לעכשיו.

<איטה עטייא: זהו.

יפעת שאשא ביטון: שמענו פה ממשרד החינוך שבעצם הם מסיירים בין הקייטרינגים השונים וכו' מדי שבוע.

יפעת שאשא ביטון: מה רמת הפיקוח אצלכם?

<איטה עטייא: אנחנו בכל אופן לא מפקחים על הקייטרינג.

<איטה עטייא: אנחנו מקבלים אישור ממשרד הבריאות ו - - -

יפעת שאשא ביטון: וזהו?

יפעת שאשא ביטון: ומה שקורה בשטח – עד שמישהו מתריע?

<איטה עטייא: לא, למה?

<איטה עטייא: יש לנו פיקוח שוטף על הצהרון.

<איטה עטייא: חלק מהפיקוח על הצהרון זה הפיקוח על המזון והאישור.

יפעת שאשא ביטון: כל כמה זמן בעצם מגיע פיקוח?

<איטה עטייא: לא מספיק, אבל אנחנו משתדלים מאד לפקח כמה שיותר.

<איטה עטייא: היה לנו סוג של מיקור חוץ של פיקוח בצהרונים שנבדקים.

<איטה עטייא: השעה זה הופסק לצערי ואני מקווה שהמלחמה שלי תחזיר את זה ואז הפיקוח יוגבר.

<איטה עטייא: זה לא פשוט.

<איטה עטייא: יש לנו 2,500 צהרונים ובערך 16 מפקחים שאמורים לפקח גם על המעונות, אז המספרים ברורים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת אבל שפה, לצורך העניין וזה עלה גם כאן, יש צוות מבוגר בתוך הגן ולכל אחד מהם זוג עיניים אני מקווה בריאות ורואות ואני חושבת שיש גם להם אחריות לראות את איכות המזון ולדווח ככל שהם רואים משהו שהוא לא סביר, או ככל שהם רואים שבעצם הילדים לא אוכלים את האוכל הזה.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר להשאיר את זה למפקח שמגיע פעם בכמה זמן.

<איטה עטייא: אלף, ההורים הם המפקחים הכי טובים שלנו, זה תמיד.

<איטה עטייא: ההורים - - -

<ישראל אליסף: זה מדהים - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים, קודם כל ההורים הם פקטור מאד משמעותי.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא בונה רק על ההורים, אבל בסופו של דבר אם יש לי פיקוח ויש לי גננת וסייעת שרואות וגם עליהן אני חושבת שמוטלת האחריות לדווח, ויש הורים ששומעים מהילדים שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אני מוזנת הרבה פעמים מאינפורמציה שאני מקבלת מהילדים שלי, ולפיכך אני יודעת לבוא ולשאול מה קורה, איך קורה, מה לא בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אז חברים, אנחנו חייבים בסופו של דבר לשלב ידיים ולא בכדי אתם נמצאים פה כקבוצת הורים, שותפים לשיח הזה, שותפים למהלך הזה וביחד נעשה את זה.

יפעת שאשא ביטון: לא יעזור כלום.

יפעת שאשא ביטון: אתם חלק מהסיפור.

<יצחק מנחם: יש אבל בעיה בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: מי כבודו?

<יצחק מנחם: יצחק מנחם מפורום וועדי ההורים היישוביים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, רק בקצרה כי אתה לא ברשות דיבור עכשיו.

<יצחק מנחם: קצר מאד.

<יצחק מנחם: הוזכר פה כמה המקום של ההורים חשוב.

<יצחק מנחם: חשוב שהמקום של ההורים יהיה גם בבחירת הקייטרינג, במעקב אחרי הקייטרינג, וההורים יכולים לעשות את זה הכי טוב, כמו שציינו פה.

<יצחק מנחם: פשוט, כל רשות מקומית עושה בדיקה לפני שהיא בוחרת קייטרינג.

<יצחק מנחם: נציג הורים צריך להיות בתוך הבדיקה הזאת, וגם צוות.

<יצחק מנחם: רשות מקומית בוחרת לה צוות שעושה בדיקה באופן שוטף ו - - -

<מיכל מנקס: לא.

<מיכל מנקס: אז זהו, שלא.

<יצחק מנחם: אז היא צריכה לעשות את זה.

<מיכל מנקס: זה לא כל רשות מקומית עושה, אז - - -

<יצחק מנחם: אז לא, אז שתצא מפה קריאה שזה צוות שיכלול נציג הורים ואז אני בטוח שכמו שעשינו בגדרה, פה לא הזכירו את גדרה, אבל גדרה אוכלת בריא ואנחנו עושים מעקב, גם נמצאים בבחירה וגם נמצאים במעקב והדברים נשמרים וכדאי שזה ייכנס לפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה שההורים הם חלק מהתהליך, אמרתי את זה אני חושבת בצורה ברורה.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר לומר את זה ברור יותר.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, אבל - - -

<יצחק מנחם: אז שיתנו להם גם סמכות.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: להורים - - - סמכות - - -מערכת החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה מקומות שההורים מובילים את כל המהלכים וטוב שכך לפעמים.

יפעת שאשא ביטון: יואב זימרן, סגן ראש מינהל חינוך, בבקשה.

<יואב זימרן: עיריית לירושלים.

<יואב זימרן: בעיר ירושלים יוצאות כל יום 20,000 מנות דרך משרד החינוך, זה לא גדרה, ולהערכתי עוד 20,000 מנות יוצאות אם אני לוקח את המגזר החרדי, שמה שלא דרך המשרד, כי חלק דרך המשרד ובמגזר הערבי, במוכר שאינו רשמי, שגם כן עובד באופן עצמאי.

<יואב זימרן: זה סדר גודל של 40,000 מנות ביום.

<יואב זימרן: תכפילו ב-180 ומשהו ימים של מזון ותבינו את ההיקפים.

<יואב זימרן: אני חושב שאנחנו לפחות כרשות, בחרנו לעשות את העבודה יחד עם משרד החינוך.

<יואב זימרן: זאת אומרת אני לא מכיר, אני לא עושה מכרזים לספקים.

<יואב זימרן: אנחנו בעצם באיזה הוא תהליך, בעבודה משותפת למול משרד החינוך ואני חייב לומר שדווקא כשעובדים ביחד, אני חושב שהחיבור של הורים, לא במסגרת מי צריך ללכת ולהסתכל על המנה, אלא איך עושים את התהליך ביחד של הבחירה, למשל העניין של מזון בריא.

<יואב זימרן: שנה שעברה התחלנו מהלך של כניסה למזון בריא.

<יואב זימרן: עשינו צוות.

<יואב זימרן: הובילו אותו הורים מוועד ההורים המרכזי ומקבוצת ארוחה 10, ובעצם בנינו איזה שהוא תפריט שהתחיל וזה לא היה פשוט.

<יואב זימרן: צריך להבין, העניין של תיווך אוכל הוא מאד משמעותי וההתחלה לא הייתה פשוטה.

<יואב זימרן: ואני כן יכול לומר שהשנה, בגנים ששנה שעברה היה לא פשוט, השנה זה עובד מצוין.

<יואב זימרן: לעומת זה בבתי הספר, שהתחלנו השנה, אז השנה לא פשוט.

<יואב זימרן: יש משמעות גם אם זה בתפזורת ולא בתפזורת.

<יואב זימרן: הצעתם מטבחים, לנו חסרים עוד 2,000 כיתות לימוד, עוד לפני שאנחנו מתחילים לבנות מטבחים, אז אני אומר, צריך להבין שאלה האילוצים ובאמת השולחן שכותב הוא גם השולחן שאוכל וזו המציאות של מערכת החינוך הישראלית ברוב המקומות.

<יואב זימרן: יכול להיות שיש מקומות שלא, אבל אני אומר, בתוך כל זה אני חושב שיש משמעות גדולה לעניין של מזון בריא.

<יואב זימרן: ומצד שני לזכור שיש ציבור גדול מאד של ילדים שזו הארוחה החמה שהם מקבלים ביום.

<יואב זימרן: וצריך לזכור, והייתי הרבה בדיונים האלה, שיש ילדים שזה הבשר שהם ייראו ומה שהם לא ייראו שם, הם לא יראו.

<יואב זימרן: אנחנו נמצאים במתח הזה כל הזמן, של איך מצד אחד – המזון יהיה בריא ומצד שני שיאכלו.

<יואב זימרן: זה נכון שאוכל נזרק, אבל אני אומר ואני כן לוקח אחריות על מה שאני אומר, ב-20,000 מנות ביום רוב הילדים אוכלים, גם אם הם לא אוכלים את התוספת הזאת או התוספת השנייה, הם אוכלים.

<יואב זימרן: תמיד צריך לשפר.

יפעת שאשא ביטון: אתה לא מכיר את תמונת המצב במקומות אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך את זה מידיעה ולא מעדויות של אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אני הסתובבתי בשטח ואני אומרת לך – מאות מנות נזרקות מדי יום.

<יואב זימרן: אני לא מתווכח.

<יואב זימרן: אנחנו אחראים מהקסטל פנימה מאז המצור, אבל אנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אני שמחה שבירושלים אוכלים.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה רק לברך אתכם על זה שהצלחתם להביא למציאות כזו, אבל יש עוד הרבה - - -

<קריאה: גם בירושלים יש בעיות.

<יואב זימרן: ועדיין, כשמדובר על 20,000 מנות, זה 20,000 טעמים ואני מבדיל בין בעיות שיש באמת של אותה חיפושית שצריך לטפל.

<יואב זימרן: יש מצבים ורק השנה הורדנו, יחד עם משרד החינוך, לספק למעלה מ-1,000 מנות ביום כי ראינו שהוא לא עומד בקצב ושהוא מאחר בהגשת המזון וקנסנו פעמיים קבלן על בעיות שהיו לו.

<יואב זימרן: והיה לנו גם את האירוע האחרון עם החיפושית שכולם מזכירים.

<יואב זימרן: ועדיין אני אומר, אני מבדיל בין בעיות של בריאות לבין בעיות של טעם.

<יואב זימרן: והסוגיה של טעם היא סוגיה מורכבת כשמדובר על 20,000 מנות, שזה 40,000 הורים וזו סוגיה שהיא בעייתית במערכת כמערכת כזאת גדולה באמת נעה בעדינות בתוך התהליך הזה.

<יואב זימרן: כי אי אפשר לספק רצון של 40,000 טעמים ואת הפניות - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל יש דברים, אתה יודע, יש מזנונים שלמים שמוכרים ועולם שלם אוכל שם.

יפעת שאשא ביטון: יש דברים שאנחנו יכולים לקלוע, ושוב, זה מחזיר אותי לשיח שאנחנו דיברנו מקודם.

יפעת שאשא ביטון: אז בלי סוכר ובלי מלח ובלי נתרן ובלי ובלי ובלי, ובלי צבע ובלי ויש מגזרים אגב שגם הולכים בעיניים ורואים את זה והם לא נוגעים מלכתחילה.

יפעת שאשא ביטון: זה יכול להיות פנטסטי, אבל הם מלכתחילה לא נוגעים בזה והשאלה היא איך אנחנו עושים את ההתאמות גם במקום הזה, וכן, זה העניין התברואתי אל מול עניין הטעם, אני מסכימה שזה סיפור מאד מורכב וצריך לראות איך משלבים אותם.

יפעת שאשא ביטון: גולדי אורלן ואחר כך הרב אהרון לייבוביץ ואחר כך עופר מעיריית ירושלים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<גולדי אורלן: היי.

<גולדי אורלן: אני אמא לשני ילדים.

<גולדי אורלן: אני גרה בירושלים.

<גולדי אורלן: אני מתעסקת באורח חיים בריא והעיסוק שלי, גם בפעילות שלי בארוחה 10, התחיל עוד הרבה שנים לפני זה, גם זימי יודע, בניסיון שלנו לעשות משהו אחר בירושלים, במיוחד לילדים שלי שהגיעו לגני עירייה, שבגינו הם צריכים לאכול אוכל של ספק ולא אוכל שבושל במקום.

<גולדי אורלן: לא הצלחנו לעשות כלום.

<גולדי אורלן: אמרנו נבשל בגן, אי אפשר היה לבשל בגן.

<גולדי אורלן: עשינו סקר להורים לראות מה הם רוצים, לא הייתה שום מגמה עם זה.

<גולדי אורלן: בסופו של דבר כל משפחה התנדבה פעם בשבועיים והביאה סיר, הגישה סיר והוסיפה אותו לשולחן וזה עבד כמה זמן.

<גולדי אורלן: אחר כך הצטרפתי לארוחה 10 ובארוחה 10 אנחנו עשינו מהפכה שלמה בירושלים, ברכיבי התזונה שיש, שמגיש מפעל ההזנה.

<גולדי אורלן: עשינו את זה יחד עם משרד החינוך ועם ירושלמים.

<גולדי אורלן: אני מוכרחה לציין שאנחנו נמצאים במקום אחר לגמרי מאשר כל המדינה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: שאלה רק בסוגריים.

יפעת שאשא ביטון: עשית את זה כהורה מעורב במערכת, או תחת סמכות מקצועית אחרת?

<גולדי אורלן: לא, לא, לא, כאמא.

יפעת שאשא ביטון: כאמא.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<גולדי אורלן: אני רוצה שהילדים שלי יאכלו אוכל מבושל, אוכל צמחוני, את יודעת, כאילו כמה שיותר בריא.

יפעת שאשא ביטון: צמחוני זה לא בהכרח בריא, אל תערבבו.

יפעת שאשא ביטון: אתם כל פעם מערבבים פה.

<גולדי אורלן: מבחינתי זה יותר בריא.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת, יש אלפים בתוך המערכת.

יפעת שאשא ביטון: בואי, יש אחרים שיגידו אנמיה, עניינים.

<קריאה: ויש שיגידו שזאת מנת הבשר היחידה.

<גולדי אורלן: אבל מה שעשינו בפיילוט הזה, בעצם עשינו פיילוט ביחד עם משרד החינוך ועם רחל עזריה, כשהיא הייתה סגנית ראש העירייה.

<גולדי אורלן: מה שעשינו זה במשך חודשיים תעדנו ב-38 גנים את המזון המוגש ושאלנו צהרוניות, גננות ואמהות, להגיב כל יום מאחת עד חמש על המראה של כל מנה, על הריח של כל מנה, על הטעם של כל מנה, על כמות השמן, על כמות המלח והאם יותר ממחצית מהילדים אוכלים את המנות האלה.

<גולדי אורלן: אחר כך תיעדנו עוד 15 גנים בתוך הפיילוט, שהחלפנו לגמרי את התזונה לתפריט בריא, שזה התפריט שיש היום בירושלים, במשך חודשיים.

<גולדי אורלן: במסגרת הזאת הורדנו את כל החומרים הסינטטיים, הורדנו בשר פעמיים בשבוע ושמנו קטניות כמנת חלבון.

רחל עזריה: זה היה כדי שאפשר יהיה לשים בשר אמיתי בימים אחרים ולא כאילו בשר שיש בו 20% בשר.

<גולדי אורלן: נכון, נכון, שלושה ימים בשבוע יש בשר, וזה 100% בשר.

<גולדי אורלן: הורדנו בכמויות של השמן והורדנו בכמויות של המלח.

<גולדי אורלן: אנחנו בארוחה 10 חשבנו שהילדים יאכלו את זה.

<גולדי אורלן: היו אנשים סקפטיים שחשבו שהילדים לא יאכלו גנים מלאים ולא יאכלו מנות של קטניות במקום בשר, ומה שנוכחנו לדעת זה שזה עובד ובעקבות זה כל המערכת בירושלים עברה לתפריט הבריא.

<גולדי אורלן: ומה שהכי חשוב שנוכחנו לדעת, שהתיווך הוא הגורם העיקרי בסיפור הזה.

רחל עזריה: כן, נכון, נכון.

<גולדי אורלן: אני אתן לכם שתי דוגמאות.

<גולדי אורלן: ביום הראשון שהגשנו קוסקוס מלא, הקוסקוס הוא חום, הקוסקוס הקודם היה לבן.

<גולדי אורלן: הילדים הסתכלו על הגננת ואמרו – אבל הצבע חום והיא אמרה כן, אבל זה יותר בריא, זה מה שאני עושה בבית והיא ישבה ואכלה איתם.

<גולדי אורלן: זהו.

<גולדי אורלן: 100% מהילדים בפיילוט אכלו קוסקוס מלא.

<גולדי אורלן: היום אוכלים חצי-חצי.

<גולדי אורלן: הם אכלו קוסקוס מלא בגלל שהגננת אכלה איתם.

<גולדי אורלן: וכשבית הספר של הילדים שלי עבר, הוא ביוח"א וכל בית הספר אוכל בשעות הצהריים את המזון, אז הבאנו הרצאה של מפעל ההזנה והיא עשתה להם הרצאה – מנהלת מחוז מרכז של מפעל ההזנה – עשתה הרצאה במשך שעה והסבירה להם על המעבר לתפריט הבריא, לכל צוות המחנכים בבית הספר.

<גולדי אורלן: מפעל ההזנה הביא את כל המנות וכולם אכלו בחדר המורים את כל המנות ואחרי זה הוצאנו מכתב להורים.

<גולדי אורלן: מזה שפחות משליש מהילדים בבית הספר אכלו את האוכל הזה, כמעט רוב הילדים בבית הספר אוכלים היום.

<גולדי אורלן: לא הייתה שום מחאה של הורים.

<גולדי אורלן: הסיפור העיקרי שלנו קודם כל זה לחנך את הצהרוניות, את הגננות, להכשיר אותם איך לתווך את האוכל.

<גולדי אורלן: ואני יודעת מניסיונות גם במקומות אחרים בארץ זה אותו סיפור – איך לתווך את האוכל.

<גולדי אורלן: זה דבר אחד.

<גולדי אורלן: דבר שני, בירושלים בגלל שאנחנו נמצאים כבר במקום אחר - - -

יפעת שאשא ביטון: רק במשפט סיכום, כדי שנאפשר לעוד לדבר.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<גולדי אורלן: אני חושבת שמאד מאד חשוב הפיקוח והאכיפה ולפתוח את המכרז.

<גולדי אורלן: יש לנו רק שלושה ספקים בירושלים, זה לא מספיק.

<גולדי אורלן: לגנים ולבתי הספר אין נקודות יציאה.

<גולדי אורלן: זאת אומרת הם יכולים להחליף ספק אם הם רוצים, אבל זה בסך הכל עוד פעם שלושת הספקים היחידים.

<גולדי אורלן: אנחנו רוצים לפתוח את זה ושאפשר יהיה להכניס אין סוף ספקים שיעמדו בפיקוח של משרד החינוך, שיהיה פיקוח מהתחלה.

<גולדי אורלן: עד היום אין פיקוח.

<גולדי אורלן: מפעל ההזנה לא מפקח על האוכל עד היום.

<גולדי אורלן: אנחנו באמצע השנה.

<גולדי אורלן: שיהיה פיקוח מתחילת השנה עד סוף החודש ה-11 ואנחנו רוצים לראות בדיקות מעבדה.

יפעת שאשא ביטון: את מדברת על הצהרונים.

<גולדי אורלן: על צהרונים ו - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, כי ממה שאני שומעת, אלא אם כן אני שומעת פה סתירה.

יפעת שאשא ביטון: אמר פה משרד החינוך אנחנו מפקחים כל שבוע.

יפעת שאשא ביטון: את אומרת אין פיקוח.

<גולדי אורלן: עדיין לא.

<חיים הלפרין: אני אעשה את החידוד.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<חיים הלפרין: ירושלים הפעילה את הצהרונים מיזמתה ורק השבוע זה עובר להנחיות משרד החינוך ורק אז - - -

<גולדי אורלן: אבל אנחנו באמצע השנה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אבל זה על הצהרונים.

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה שאלתי וחידדתי.

<חיים הלפרין: במפעלים אנחנו כל שבוע.

<חיים הלפרין: לא, לא, שנייה, אני רוצה לדייק.

<חיים הלפרין: במפעלים אנחנו מבקרים גם היום כיוון שהם מספקים, אבל ביחידות הקצה אנחנו עד היום לא - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, שאת זה הבנו מלכתחילה וזה משהו שאנחנו ביקשנו להרחיב.

<חיים הלפרין: את זה אנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: הרב ליבוביץ ואחר כך עופר ואחר כך זאב פיש.

<אהרון ליבוביץ: אני מדבר כחבר מועצה בירושלים שמעסיק בתיק חינוך וגם בתיק הגיל הרך וגם יושב ראש הוועדה למעמד הילד בעיריית ירושלים.

<אהרון ליבוביץ: הנושא הזה הוא נושא שמעסיק אותנו משלושה כיוונים.

<אהרון ליבוביץ: אני רוצה לומר קודם כל שימו לב, גם גולדי וגם רחל וגם לחיים וגם לזימי, זה פשוט מדהים איך דבר שהיה חידוש שלא האמנו שיכול לקרות בירושלים לפני שנה וחצי, היום חברת כנסת יושבת ואומרת – מי שלא מביא אוכל בריא לבית הספר הוא עבריין מזון.

<אהרון ליבוביץ: עבריין הזנה.

<אהרון ליבוביץ: ויש כאן מהפכה ואני עסוק כל הזמן בלוודא שהמהפכה הזאת עושה שם טוב למעמד של להביא את האוכל הבריא.

<אהרון ליבוביץ: מאז שנכנסתי למועצה, בעצם ביום שרחל עזריה עברה לכנסת, מהיום שנכנסתי למועצה אני ביקרתי בכל שלושת המפעלים בירושלים.

<אהרון ליבוביץ: אני מוכרח לומר שיש דברים שהטרידו אותי מאד בעקבות הביקורים.

<אהרון ליבוביץ: הייתי בגנים ואכלתי מהאוכל ובדרך כלל האוכל היה טעים.

<אהרון ליבוביץ: היה בית ספר אחד שהאוכל איחר מאד באותו יום ומהרגע שהתחלתי להיכנס לעומק העניין, קודם כל דבר אחד ברור.

<אהרון ליבוביץ: זה מורכב.

<אהרון ליבוביץ: זה מורכב וזה עיסוק לאנשי מקצוע, כי אם אתה נכנס דרך חלון צר ואתה רואה רק מציאות של בן אדם אחד, מקום אחד, אתה לא יכול להבין את הסיפור.

<אהרון ליבוביץ: בנוסף לזה אני צריך לומר שאפשר לזהות בהחלט את הכפתורים שצריך ללחוץ עליהם ודיברו עליהם פה.

<אהרון ליבוביץ: הנושא של הפיקוח הוא קריטי, דווקא בגלל המורכבות.

<אהרון ליבוביץ: אם אין פיקוח אחיד מההתחלה ועד הסוף והכרחי שזה יהיה מגובה בחקיקה ואני שמח לשמוע שזה השיח כאן בוועדה, שבית המחוקקים הבין שפיקוח שמגובה בחקיקה הוא הכרחי.

<אהרון ליבוביץ: המשוב של המסגרות, כדי שלא נתבלבל מאירוע אחד ונאבד ממדים, משוב מקצועי ומתמשך, מהמסגרות – מה קורה, כמה אכלו, כמה לא אכלו, האם הסיפור הזה הוא סיפור חריג או האם הסיפור הזה הוא מאפיין את המפעל.

<אהרון ליבוביץ: וזה שהוא מתפשט בפייסבוק לא בהכרח אומר שהוא מאפיין את המפעל.

<אהרון ליבוביץ: חודש שלם צריך לייצר תחרות כדי שהשוק ייצר את הלחץ.

<אהרון ליבוביץ: כי ספק מזון, רבותי וגברותי, ספק מזון הוא איש עסקים.

<אהרון ליבוביץ: אם הוא לא מבין שהוא יאבד את העסקים, אם הוא לא מבין שהוא שגם הוא ישלם מחיר למחרת אם הוא מתעצל בטריות של הגמבה שהוא שולח למקום, אז אותו איש עסקים לא יעמוד בציפיות שלנו.

<אהרון ליבוביץ: ולכן הנושא של התחרות זה טעון פיקוח.

<אהרון ליבוביץ: אני אומר ככה, בירושלים זה לא שחור לבן.

<אהרון ליבוביץ: יש לנו הרבה מאד מה לשפר, אבל השיפורים האלה צריכים להיעשות על ידי הגורמים המקצועיים.

<אהרון ליבוביץ: בירושלים יודעים לעשות את זה ואני רוצה לומר לכם שאני בטוח שכמו שבירושלים היום כל הארץ לומדת שצריך לתת אוכל בריא, בעוד כמה שנים אני מבטיח גם לוועד ההורים, שבכל הארץ ילמדו מירושלים איך לנהל את העסק כדי שהילדים יאכלו אוכל טרי ובריא.

<אהרון ליבוביץ: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה הרב ליבוביץ.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה חבר כנסת שצריך לחזור להצבעה ברביזיה, אז אנחנו ניתן לו.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה.

יואב בן צור: כן, האמת שההצגה הכי טובה הייתה למטה עכשיו ואני פספסתי פה כמה דברים.

יואב בן צור: יכול להיות שאני אחזור עליהם.

יואב בן צור: קודם כל אני שמח, גברתי יושבת הראש, שדווקא בוועדה שלך הדיון הזה מתבצע.

יואב בן צור: אני חושב שאין ראויה ממך לקיים דיון כזה בוועדה בהיותך דואגת באמת לזכויות הילד וזה חלק מזכויותינו.

יואב בן צור: בהצעה לסדר שדיברנו, אז דיברנו על הנושא שצריך להדק את הפיקוח, כדי שספק מזון יידע שהסיכון שלו להפסיד גדול מהסיכוי להרוויח.

יואב בן צור: אחרי הכל אנחנו פועלים במסגרת כלכלית ובכלכלה כמו בכלכלה, בעל עסק מחשב רווח מול הפסד.

יואב בן צור: יחד עם זאת, לאחרונה קיבלנו מכתב מחברת מבושלת, עם טענות רבות אבל אני אתייחס לשתיים מתוכן שלדעתי הן נכונות וזו בעיה.

יואב בן צור: הם מלינים על ההבדלים שקיימים בין משרד החינוך לדרישות משרד הבריאות, אולי דיברתם על זה.

יואב בן צור: למשל אחוז החלבון במנת שניצל על פי משרד החינוך צריך להיות 16 גרם ל-100 גרם, לעומת הנחיות משרד הבריאות שמדברות על 24 גרם.

יואב בן צור: כמו כן הם מלינים על כך שישנן דרישות שאינן יכולות להיות מיושמות, שלדבריהם מנת שניצל לא יכולה להגיע לרמות שמדוברות, ולא ניכנס עכשיו למספרים.

יואב בן צור: לכן אני חושב שדבר ראשון שצריך להיות זה הנחיות ברורות ואחידות, ולא פחות חשוב מכך – ישימות.

יואב בן צור: לא יתכן שיהיו הנחיות משני גופים שלפעמים הן הנחיות שסותרות אלה את אלה או הנחיות שאינן ישימות.

יואב בן צור: ההנחיות אמורות להתפרסם לכל הגופים והגורמים הרלבנטיים.

יואב בן צור: במקביל להגביר ולהעמיק ולהדק ככל הניתן את האכיפה והפיקוח על קיומן של ההנחיות.

יואב בן צור: רק כך נוכל להבטיח אוכל איכותי יותר לילדינו.

יואב בן צור: שני הדברים צריכים להיות שלובים מחד, הנחיות ברורות וישימות ומאידך פיקוח צמוד.

יואב בן צור: ונקודה נוספת שצריך לשקול, ויתכן שכבר היום היא קיימת, אבל אם לא אז רצוני לחשוב על זה.

יואב בן צור: במידה וספק נמצא באירוע תברואתי הנובע מרשלנות, תישלל זכותו להשתתף במכרזים מוסדיים למשך שלוש שנים לדוגמא.

יואב בן צור: לדעתי כעומק האכיפה וההתרעה תהיה איכות המזון.

יואב בן צור: אני רוצה גם לברך את חיים הלפרין ידידי, שאני חושב שהוא עושה בסך הכל עבודה טובה, אבל אני בטוח שכולם, כל אחד עם החברים שלו, אני בטוח שכולם רוצים את אותן מטרות ואני מקווה שבעזרת השם ילדינו יקבלו באמת אוכל יותר בריא וגם לא יזיק אם זה יהיה גם יותר טעים.

איילת נחמיאס ורבין: לא, נורא.

איילת נחמיאס ורבין: לא נורא.

יפעת שאשא ביטון: מה זה לא יזיק?

יפעת שאשא ביטון: חשוב שזה יהיה טעים.

יפעת שאשא ביטון: לא יהיה טעים הם לא יאכלו, אז זה גם לא יהיה בריא.

יואב בן צור: אמרתי, קודם כל שיהיה בריא.

יואב בן צור: בדרך כלל בריא זה לא טעים.

יפעת שאשא ביטון: לא, אז אני נגד.

יפעת שאשא ביטון: שיהיה קודם טעים ואחר כך בריא - - - שלא מאבדים את שניהם.

יואב בן צור: זה כמו שאומרים על כשר שהוא לא טעים.

יואב בן צור: תודה.

יפעת שאשא ביטון: עופר ברקוביץ ואחר כך זאב פיש ואחר כך מיכל ברם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה עופר.

<עופר ברקוביץ: שלום, עופר ברקוביץ, סגן ראש עיריית ירושלים.

<עופר ברקוביץ: קודם כל אני מודה לך חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון על כינוס הדיון.

<עופר ברקוביץ: אני חושב שהוא דיון חשוב.

<עופר ברקוביץ: גם אני מכיר ומוקיר את העבודה הקשה שעושים במשרד החינוך ובעיריית ירושלים ועם וועדי ההורים כדי לשפר את האוכל ובכל זאת עדיין יש תלונות לא קטנות, הזכרת אותן.

<עופר ברקוביץ: אותי פחות מעניין אותי הג'וקים פעם בשנה וחצי שמישהו מפיץ בפייסבוק.

<עופר ברקוביץ: מעניין אותנו שהילדים יאכלו את האוכל.

<עופר ברקוביץ: זאת מטרת ההזנה ולשם כך אנחנו כאן.

<עופר ברקוביץ: ולמרות המהלכים חיוביים ולמרות העבודה הקשה, עדיין יש תלונות רבות.

<עופר ברקוביץ: נמצאים פה נציגים מגנים שונים בירושלים, בדיוק בגלל הסוגיה הזאת, חלקם לא אוכלים כי לא טעים, חלקם כאבי בטן.

<עופר ברקוביץ: סוגיות שעדיין צריכות להטריד אותנו, ואני אומר הרגשתי שהדיון קצת נינוח מדי.

<עופר ברקוביץ: צריך להגיד את זה.

<עופר ברקוביץ: אני גם מתחבר לדברים של חבר הכנסת מאיר כהן בנוגע לארוחה חמה.

<עופר ברקוביץ: יש ילדים שזאת הארוחה החמה היחידה שהם אוכלים וצריך להתייחס לזה בכובד ראש כדי שהם יאכלו אותה בסופו של דבר.

<עופר ברקוביץ: אני רוצה להעלות כמה דברים פרקטיים בתובנה של איך אפשר לדעתי לנהל את הסיפור הזה קצת יותר טוב ולשפר עוד טיפה את איכות האוכל שאנחנו מספקים, גם כדי שהוא יהיה טעים.

<עופר ברקוביץ: הסוגיה הראשונה היא סוגית קווי האספקה.

<עופר ברקוביץ: זרקו אותה באופן-, בקטנה כאן הזכירו את הנושא הזה.

<עופר ברקוביץ: קווי האספקה מתחילים בשלב מאד מוקדם.

<עופר ברקוביץ: חלק מהמנות ממתינות מחוץ לגני הילדים, בלי שאף אחד מתייחס אליהם וחלקן גם מחמיצות עד הגעה לשעת האוכל.

יפעת שאשא ביטון: למה מחוץ לגני הילדים?

יפעת שאשא ביטון: למה לא בתוך גני הילדים?

<עופר ברקוביץ: אז אני אומר, יפעת, רק כדי לחדד.

<עופר ברקוביץ: מאיר הזכיר, יש פה גם באחת בלילה חלק מהאוכל מוכן.

<עופר ברקוביץ: אני לא הכרתי את הסוגיה הזאת, אבל אני יודע להגיד - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, זה מטריד אותי הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: עוד יותר מטריד אותי הסיפור האחרון של מנות שממתינות מחוץ לגנים.

<עופר ברקוביץ: סוגית האספקה, הסיבוב שעושים המשאיות האלה כדי להוביל את האוכל, בחלק מהמקומות אני יודע שבשעה 10 וחצי כבר האוכל עומד ומחכה.

<עופר ברקוביץ: יכול להיות שאני פה מצטרף לקריאה אולי להרחיב את מספר הספקים.

<עופר ברקוביץ: אולי שאנחנו נותנים למישהו לספק 10,000 או 20,000 מנות, הוא לא יודע להוביל את זה בצורה מדויקת מספיק.

<עופר ברקוביץ: אז יכול להיות שהרחבה של כמות הספקים או הגדרות נהליות ברורות שמהשעה 12, אני לא יודע, אני לא איש מקצוע ואני לא יודע להגיד מה היא השעה שאפשר להשאיר בה מנה כדי שהיא תאכל בצורה ראויה.

<עופר ברקוביץ: אני בטוח שזה גם פוגע בטעם, גם פוגע באיכות המנה, לפעמים גם בתקינות שלה.

<עופר ברקוביץ: סוגיה שנייה היא איכות הבקרה בגנים.

<עופר ברקוביץ: הזכירו את זה גם כן, לא מספיק ברור.

<עופר ברקוביץ: אם מגיע אוכל לא מספיק טוב, הגננות צריכות לדעת להתריע על זה, לקבל - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה אומר שאני לא הסברתי את זה מספיק טוב?

יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי את זה כמה פעמים.

<עופר ברקוביץ: לא, לא, אוקיי, אוקיי, אז אני מצטרף לדברים.

יפעת שאשא ביטון: מילא, תסתבך פה עם אחרים, אבל להסתבך איתי?

<עופר ברקוביץ: הסתבך איתך פחות טוב.

<עופר ברקוביץ: הנושא הזה של איכות הבקרה בתוך הגנים עצמם.

<עופר ברקוביץ: אני מבין מחיים שאנחנו, לפחות לפי מה שנאמר, בירושלים מבקרים אחת לשבוע במפעלי הקייטרינג.

<עופר ברקוביץ: זה פיקוח בעיני ראוי ומרשים.

<עופר ברקוביץ: השאלה היא מה קורה בקצה וצריך לדבר על מה קורה בקצה ולא רק - - -

יפעת שאשא ביטון: בקצה זה בצהרונים?

<עופר ברקוביץ: בקצה זה בצהרונים, רגע לפני ההגשה.

<עופר ברקוביץ: אז אני יודע שיש איזה שהוא עניין של תזונאיות שאמורות להיכנס ולהסתכל על הדברים.

<עופר ברקוביץ: אני חושב שצריך לחשוב על להרחיב את הנושא הזה לרמה שבאמת תהיה ביקורת יותר משמעותית בתוך הגנים.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה.

יפעת שאשא ביטון: יש חקיקה שבעצם מרחיבה את הפיקוח גם לצהרונים ולמסגרות שהן לא - - -

<עופר ברקוביץ: ואני גם רוצה לחזק את נושא התיווך של האוכל, כי אני חושב שגם זה, זימי אומר את זה בצורה ברורה.

<עופר ברקוביץ: יש קושי לתווך את הטעמים השונים של הילדים השונים.

<עופר ברקוביץ: צריך את עזרת הגננות, צריך את עזרת התזונאיות, אנשי המקצוע שיעזרו לחבר ילדים נוספים לאוכל התקין שכן מגיע.

<עופר ברקוביץ: והרעיון של מטבחים בירושלים, הייתי אומר ברור לי למה זה יותר נכון.

<עופר ברקוביץ: אני לא בטוח כמה זה ישים, אבל כל פתרון כזה אנחנו נרצה לשתף איתו פעולה.

<מיכל מנקס: לא דיברו על ירושלים, דיברו על בכלל.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אסביר פה.

יפעת שאשא ביטון: ניסיתי כל הדיון להתרחק מזה, אבל לפני כן שאלה, ושוב, גם מהמקום שאני מגיעה.

יפעת שאשא ביטון: הרכבים שמסיעים את האוכל לא אמורים להיות רכבים מותאמים?

יפעת שאשא ביטון: מותאמים מבחינת היכולת שלהם-.

יפעת שאשא ביטון: לא?

יפעת שאשא ביטון: אה - - - הבנתי, אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: בואו נשמע את התשובה.

<חיים הלפרין: הרכבים צריכים להיות נקיים והם צריכים להיות מסוגלים להכיל את הארגזים המיוחדים שמחזיקים את האוכל.

<חיים הלפרין: הארגזים המיוחדים שמחזיקים את האוכל הם ארגזים מיוחדים, הם קלקר באיכות מאד גבוהה שרמת ירידת המעלות בהם היא בערך מעלה וחצי לשעה.

<חיים הלפרין: ולכן ההנחיות שלנו ביחד עם משרד הבריאות מדברות על זה שלא יכול להיות שמהרגע שהאוכל נגמר בקייטרינג, עד ארבע שעות הוא צריך להיאכל.

<חיים הלפרין: בהתאם לזה כל הספקים מארגנים גם את צי הרכב שלהם.

<חיים הלפרין: זה לא שכאילו מעמיסים משאית אחת ומטיילים עכשיו בכל ירושלים והראשון הוא בשמונה בבוקר והאחרון באחת.

<חיים הלפרין: יש מתווה שבו כל ספק יודע ובהתאם לזה הוא בונה את ציר התנועה שמחלקים לו את זה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת מקום שבו משאירים לנו אוכל ליד הגן ואנחנו מקבלים לצורך העניין דיווח, אני מגישה אליך כתלונה, אתם הולכים לבדוק?

<חיים הלפרין: כן.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: זאב פיש.

<זאב פיש: נעים מאד.

יפעת שאשא ביטון: ואתה משרד הבריאות, אז בוא נשבור גם איזה שהוא מיתוס, גולדי.

יפעת שאשא ביטון: דיברת על הקוסקוס המלא.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שיש גם ילדים שרגישים לאוכל המלא, אז בוא קצת תספר לנו.

<זאב פיש: ברשותך אני רוצה להגיב פה על מספר דברים שנאמרו.

<זאב פיש: קודם כל בקשר למזון שמבושל בבית ואין לי ספק ולאף אחד פה אין ספק שזה מתוך רצון טוב ואכפתיות ואנחנו כולנו בעד, אבל רבותי זה מסוכן.

<זאב פיש: זה צריך להיות מאושר, זה צריך להיות בדיוק.

<זאב פיש: יש פה הרבה רצון טוב והרבה סיכונים.

<זאב פיש: אני אישית יצא לי להיות בחקירות אפידמיולוגיות לא מעט לצערי הרב במהלך השנים, של רצון טוב.

<זאב פיש: של אמא שחשבה שהמזון הוא לא טוב, לא טעים, לא נקי, לא בריא וכדומה, בישלה, העבירה למוסדות חינוך ואחר כך זה נראה רע מאד.

<זאב פיש: לא מספקים מזון מבושל ממקום לא מאושר, סימן קריאה.

<זאב פיש: את זה צריך לדעת.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל יש מסגרות שבהן, ואצלנו בקריית שמונה היה למשל בגנים שהם מבשלים בתוך הגן.

יפעת שאשא ביטון: זה חלק מה - - -

<זאב פיש: אבל זה משהו אחר, אמרתי בבית.

<זאב פיש: גם את זה צריך - - -

יפעת שאשא ביטון: כשאני אומרת מטבחים עירוניים זה הרעיון.

<זאב פיש: גם את זה צריך לאשר, אבל אני דיברתי על הרצון הטוב של אמהות שיוזמות, מתכוונות לטוב וזה מסוכן מאד.

יפעת שאשא ביטון: לא, בזה אני מסכימה איתך.

יפעת שאשא ביטון: מסכימה איתך.

<זאב פיש: זה דבר ראשון.

<זאב פיש: דבר שני בקשר למה שנאמר פה על הנהלים.

<זאב פיש: אנחנו לצערנו במשרד הבריאות, הוחלט שלא אנחנו נבצע את הפיקוח.

<זאב פיש: אני מאחל לכל מי שיעשה את זה שימשיך וישתפר ויעשה את זה הכי טוב שיש, אבל אין כזה דבר ואני יודע שמשרד החינוך עושה את זה ועובדים אך ורק לפי ההנחיות של משרד הבריאות, הן מבחינת תברואה והן מבחינת התזונה.

יפעת שאשא ביטון: זה אומר שחוסר ההתאמה שהוצגה כאן לא קיימת?

<זאב פיש: אני לא יודע.

<זאב פיש: אם אני לא עושה פיקוח אז אני לא יודע.

<זאב פיש: אם הם אומרים שזה בסדר, אני כמשרד ממשלתי תומך במה שהם אומרים.

<זאב פיש: בין השאר זה מדבר גם על הרכב.

<זאב פיש: הוזכר כאן בצדק של 4 שעות מקסימום הרכב צריך להיות מאושר להובלת מזון, סימן קריאה עוד פעם.

<זאב פיש: לא כל רכב ולא כל רכב שגם אם הוא נראה נקי ויש שם כאלה כלים ששומרים על חימום או על קירור – לא, זה לא מספיק.

<זאב פיש: יש נהלים, יש לנו הנחיות ברורות - - -

יפעת שאשא ביטון: שאומרות מה?

<זאב פיש: שאני בטוח שמשרד הבריאות - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, שאומרות מה?

יפעת שאשא ביטון: מה ההנחיות אומרות באמת?

<זאב פיש: יש הנחיות ברורות שהרכב צריך להיות מאושר להובלת מזון תוך שמירה על חימום ועל קירור, לפי מה שכתוב.

<זאב פיש: זה הנחיות ברורות ורשמיות של משרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: יש פרמטרים שעל פיהם למשל אנחנו יכולים לגשת ולראות אם הרכב הוא עומד בתקן או לא?

<זאב פיש: בהחלט כן, בהחלט.

<זאב פיש: הוא צריך להיות בין השאר מאושר גם לצורך - - -

<חיים הלפרין: יש לו מסמך שהוא קיבל אישור.

<קריאה: מי מאשר אותו?

<קריאה: מי בודק אותו?

<חיים הלפרין: משרד הבריאות.

<זאב פיש: אם זה קייטרינג אז במסגרת מפעל הקייטרינג הוא מאשר גם את רכב ההובלה.

<זאב פיש: אני מניח שמשרד החינוך בודק את זה.

<זאב פיש: משרד החינוך לדעתי בודק את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה אומר יוצאת גננת, אומרת אני רוצה בבקשה לראות שהרכב מאושר, אמור להיות לו אישור כתוב - - -

<זאב פיש: כן, כן, בפירוש כן.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, נתון חשוב.

<יגאל קרביץ: לא, לא.

<יגאל קרביץ: כל מזון שנכנס לתוך העיר נבדק על ידי השירותים הוטרינריים, כולל רכבים - - -

יפעת שאשא ביטון: ברשותך, יש לנו פה את זאב שברשות דיבור.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך את רשות הדיבור.

יפעת שאשא ביטון: חברים - - -

<שרון כץ: זה מדגמי.

<שרון כץ: זה לא נכון.

<זאב פיש: לא, אתם מדברים על שני דברים שונים.

<זאב פיש: הוא מדבר על בדיקות משנה שעושים הוטרינריים המרחביים.

<זאב פיש: הם מדברים על משהו אחר.

<יגאל קרביץ: אם לרכב אין אישור להובלת מזון חם אתה לא יכול לעבור את השירותים הוטרינריים.

<יגאל קרביץ: חד וחלק.

<יגאל קרביץ: זה בכל - - - אז אתם צריכים לדרוש את זה.

<שרון כץ: נכנסים לעיר 60 רכבים משלוש חברות - - -

<יגאל קרביץ: אז תדרשו את זה שהוא יהיה - - -

<שרון כץ: מדגמי.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אתם מפריעים לזאב פיש לסיים את דבריו, אז בבקשה.

<זאב פיש: ציינתי ושוב, אנחנו בזמנו נתנו.

<זאב פיש: משרד הבריאות אמר באופן רשמי.

<זאב פיש: נשאלנו ואמרנו שאנחנו מעוניינים ושואפים ורוצים ויודעים לעשות את הפיקוח על הנושא הזה.

<זאב פיש: המדינה החליטה אחרת, לכל מי ששאל אותי פה.

<זאב פיש: המדינה החליטה אחרת והיא הסמיכה את משרד הכלכלה ואת משרד החינוך לעשות את הפיקוח.

<זאב פיש: אנחנו מספקים את ההנחיות המקצועיות.

<זאב פיש: אנחנו מנחים ואנחנו נפגשים גם עם ועדי ההורים.

<זאב פיש: אני חייב לציין שוועדי ההורים מאד פעילים ומאד מאד יעילים לטעמי, וגם עם משרד החינוך ואנחנו עושים כמיטב יכולתנו בדבר הזה.

<זאב פיש: אבל שוב, הפיקוח לא מבוצע על ידי משרד הבריאות.

<זאב פיש: אנחנו נתנו כאן באולם הזה כבר כמה פעמים מה אנחנו רוצים כדי לעשות את הפיקוח הן מבחינת מספר תזונאיות, הן מבחינת מספר מפקחים, כי בוודאי שאי אפשר להיכנס לפיקוח על צהרונים ועל מעונות ועל מוסדות חינוך.

<זאב פיש: זה יהיה לא אחראי לעשות את זה בלי כוח אדם ייעודי, מקצועי, שעושה את זה כפי - - -

יפעת שאשא ביטון: אני אוכל לקבל את המסמך שהגשת, אם הגשתם אותו כמה וכמה פעמים?

<זאב פיש: אנחנו נאתר אותו.

<זאב פיש: זה כבר היה ב - - -

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לקבל.

<זאב פיש: אבל אני יכול להזכיר לכם.

<זאב פיש: אנחנו ביקשנו 18 מפקחים ו-6 תזונאים.

יפעת שאשא ביטון: שהיום יש כמה?

יפעת שאשא ביטון: 16? או מי אמר?

יפעת שאשא ביטון: כמה מפקחים במשרד החינוך?

<חיים הלפרין: יש לנו בסך הכל 18 עובדים שמטפלים בזה, מתוכם 12 - - -

<צור טהון: אז זה רמת מפעל ההזנה.

<צור טהון: מה עם כל המאות אלפים שלא?

יפעת שאשא ביטון: מיכל ברם ואחר כך ישראל אליאסף.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, מיכל.

<מיכל ברם: אני חברת המועצה במועצת העיר רעננה ויושב ראש הוועדה לקידום מעמד הילד.

<מיכל ברם: האמת שאת התהליך התחלנו כבר בשנת 2011 כשהייתי יושבת ראש הנהגת הורים ביישובים של גני הילדים, אז כך שאני רוצה קצת לשתף בתובנות שלנו ולהחזיר קצת את הדיון פה לדברים המהותיים ולא להישאר ככה בעטיפה הלבנה שמדברים רק על ה - - - כשאנחנו התחלנו את התהליך, עוד עם תכנית כולבוטק הראשונה שדיברה אי שם על השניצל המעובד, בעצם רק אז הדיון היה על מהות המנות ואיך המנות נראות.

<מיכל ברם: היום אנחנו נמצאים בדיאלוג אחר לגמרי של מה מרכיב כל מנה ומנה.

<מיכל ברם: מה סוג הטיבול ואיזה רטבים.

יפעת שאשא ביטון: דיברו על זה כאן.

<מיכל ברם: כשאנחנו מדברים בשיח רחב של האם האנשים או ההורים שהם חייבים להיות צלע מאד מאד משמעותית בכל התהליך הזה, אמורים לראות, ולראות זה רק לראות את סוג המנה וזה לא באמת לדעת מה קורה בתוכה.

<מיכל ברם: צריך להבין שמדובר בתהליך ואכן זה לא איזו שהיא החלטה חד פעמית שאומרים אנחנו עושים שינוי, אלא זה תהליך מאד מאד סיזיפי שכל הזמן, בכל רגע נתון, יכולים דברים להשתבש וחייב להיות פיקוח והמהות, וזה לא משנה איזו החלטה תתקבל, היא שאם לא יהיה פיקוח של איש מקצוע, של תזונאית מוסמכת או תזונאי שילוו את התהליך, אין לזה משמעות.

<מיכל ברם: אחד הדברים שהובלנו כמעט בכל שלוש השנים האלה ואף יותר אפילו, בעצם שינינו את המכרז.

<מיכל ברם: כי עד היום הרבה מאד רשויות המכרזים מדברים על המחיר של המנה ולא על האיכות, ולכן שינינו את ההרכב של המכרז שהוא שם 40% על האיכות.

<מיכל ברם: קודם כל לבדוק את מעטפת האיכות ורק אחר כך עוברים בכלל על התמחור.

<מיכל ברם: רק אם בעצם הספק עבר את הבדיקות של הוועדה שנקבעה שיש - - -

יפעת שאשא ביטון: מה זה איכות?

יפעת שאשא ביטון: מה מרכיב את המנות?

<מיכל ברם: גם האיכות, גם ההרכב, גם מקומות, מיקוד.

<מיכל ברם: יש ממש מיקוד.

<מיכל ברם: החלקים האלה של המכרז גובשו יחד עם ההורים, יחד עם הרשות המקומית ולצערי נאמר פה שהרשויות ככה ואני שמחה שהשלטון המקומי אולי נותן לזה יד, אבל כשאני מדברת עם המון נציגים מרשויות אחרות, עדיין רשויות לא מכירות וכופרות באחריות שלהן, גם אם הן נתנו לספק כזה או אחר להפעיל את הצהרון שלהן או בבית הספר או אחר כך בקפיטריות, אז כל עוד הן נתנו את ההכשר ונתנו את הזיכיון למישהו להפעיל, הן האחראיות ולצערי זה לא מתקיים בשטח.

<מיכל ברם: המון הורים היו רוצים לעודד שינויים, אבל הם פשוט נבלמים על ידי הרשות המקומית, שלא חושבת שזה התפקיד שלה.

<מיכל ברם: אז זה בראש ובראשונה צריכים להבין שלא משנה מי מפעיל, זאת אחריות שלהם והם הכתובת לכל הדיאלוג.

<עירית ליבנה: אחריות של הגורם שמתקשר עם הספק.

<מיכל ברם: בדיוק, ולא לשלוח את ההורים לגורם השלישי והרביעי, שהוא זה ש - - -

יפעת שאשא ביטון: זו סוגיה שהעלינו.

יפעת שאשא ביטון: הייתה כאן מיכל מהשלטון המקומי, אמרנו מפורשות, גם כשחיים דיבר, לרשות המקומית יש אחריות על מה שאוכלים הילדים.

יפעת שאשא ביטון: זו אמירה מאד ברורה.

<מיכל ברם: כל הרשויות המקומיות מחכות להורים שייקחו חלק וזה לא ככה.

יפעת שאשא ביטון: ממש לא, אני לא יודעת מאיפה הבאת את זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על הפיקוח של משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: פעם אחת שמנו את זה בידיים שלו באופן חד משמעי וברור.

<מיכל ברם: נכון,אני שמחה - - -

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על כך שהרשויות המקומיות, Once הילדים שלהם בתחום הרשות המקומית מקבלים אוכל למוסדות החינוך, יש להם אחריות ללכת ולראות ואמרנו, מה לעשות, אני אגיד את זה עוד פעם, שגם ההורים שותפים בתוך המהלך הזה.

יפעת שאשא ביטון: פעם אחת אתם רוצים סמכות ורוצים להיות שותפים בלהגיד מה אוכלים ואיך אוכלים וכמה ולמה, ופעם שנייה, כשאומרים לכם אתם שותפים אז אתם נבהלים.

<מיכל ברם: לא, להיפך.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת, ההורים מאד משמעותיים בתהליך.

<מיכל ברם: להיפך, אני אומרת שההורים צריכים להיות שותפים אבל אין להם את הכלים כאנשי מקצוע לבחון את הרכבי המנות.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל זה זה וזה וזה, זה חייב להיות משולב.

<מיכל ברם: ברור.

<מיכל ברם: עכשיו דבר נוסף שצריך בעיני צריך את הדגש, זה לדבר על הרצף וכמו שאמרתי בתחילת התהליך, כל פעם הדיון חוזר לגני הילדים.

<מיכל ברם: חייב להיות פוקוס גם על הקפיטריות בחטיבות ובתיכונים, ובעצם לייצר רצף תזונתי, כי באמת הילדים היום שוהים וגם אנשי הצוות החינוכי שוהים מרבית היום שלהם - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, דיברנו על זה.

<מיכל ברם: ודבר אחרון שככה הוא לא ברור ואני חושבת שצריך לחדד אותו.

<מיכל ברם: כשכל גוף ציבורי הולך ומתקשר באיזה שהוא מכרז, אפילו של בינוי או מה שזה לא יהיה, תמיד יהיה שם את המפקח כדי לראות שהדברים מתקיימים הלכה למעשה.

<מיכל ברם: אם לא יהיה תזונאית מפקחת, והיה ראוי שמשרד החינוך, כמו שהוא מתקצב אחות או אחות ממוסד ציבורי, או פסיכולוגית - - -

יפעת שאשא ביטון: כבר אין, אבל לא משנה.

<מיכל ברם: לא משנה.

יפעת שאשא ביטון: הרעיון של תזונאי ושל פיקוח אני חושבת שהוא ברור.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא בספק בכלל.

יפעת שאשא ביטון: אין פה שאלה.

יפעת שאשא ביטון: הוא שם ואני שמחה שאלה הנקודות שחשובות לך, כי אלה נקודות שחודדו כאן בדיון ואני מקווה שאם אנחנו נצא לפחות ונתחיל את התהליך כפי שהוא הוצג כאן, אז אנחנו נשיג את המטרה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה מיכל.

יפעת שאשא ביטון: ישראל ואחריו יש לנו נציג של ספק, שנשמח לשמוע גם את הצד שלהם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה ישראל, נציג הורים.

<ישראל אליסף: שלום.

<ישראל אליסף: אני ישראל אליסף, אני יושב ראש ועד הגנים הארצי ופורום ועדי ההורים היישוביים.

<ישראל אליסף: אני גם מנהל את תחום הגנים בוועד ההורים של ירושלים והייתי שותף פה בצורה מרכזית, אני ומיקול ששותפה איתי, את כל התהליך בירושלים.

<ישראל אליסף: אני רק רוצה בקצרה לומר משהו אחד על ירושלים.

<ישראל אליסף: היה נשמע לפחות לי, באוזניים הרגישות מאד שלי, שכאילו נשמע שהכל טוב בירושלים.

<ישראל אליסף: אז כפי מה שזימי אמר, ירושלים היא עיר מורכבת עם 20,000 מנות, אז כמובן שיש שם מורכבות.

<ישראל אליסף: להגיד לך שהכל בסדר, לא, יש שם הרבה הרבה, אנחנו מקבלים המון תלונות של הורים ושל גנים שבהם לא אוכלים.

<ישראל אליסף: אוכל בריא הכוונה זה אוכל עם עדשים במקום בשר, יום אחד ללא בשר כדי שביום האחר יהיה בשר.

<ישראל אליסף: אז בואו, בסופו של דבר זה מתחיל בכסף ונגמר בכסף.

<ישראל אליסף: אם במקום להתחיל לחסוך בחשיבה איך מורידים ביום אחד בשר אז היו באים למפעל ההזנה ואומרים רגע, אנחנו עושים משהו לא הגיוני.

<ישראל אליסף: אנחנו משקיעים כל כך הרבה מאמצים במפעל ההזנה, בואו נעשה את המחיר בעוד 1.5 שקלים, אז האוכל יהיה גם יותר בריא וגם יותר טעים, אבל זה במאמר מוסגר על ירושלים.

<חיים הלפרין: אבל הוא לא נכון, אז חבל שאמרת.

<ישראל אליסף: אני - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אני אחר כך אענה לך על סוגית הכסף.

<ישראל אליסף: זה מה שאני חושב.

<ישראל אליסף: אני אומר שוב פעם, גם על המזון הבריא בירושלים, שכשאמרתם שהוא התחיל בירושלים אז הוא התחיל בירושלים עוד לפני שהיו לגננות את ההדרכה ואת ההנגשה והיה לנו צעקות שנה שעברה עד לשמיים וזה לא קשור לאנשי המקצוע בירושלים, חיים, ואתה יודע את זה.

<ישראל אליסף: אנשי המקצוע קיבלו את זה בהפתעה.

<ישראל אליסף: ההכשרה של הגננות להנגשה התחילה אחרי שהילדים כבר קיבלו את זה בפועל וזה היה רע מאד וזה עשה לנו צרות לשמיים.

<ישראל אליסף: עכשיו אני רוצה לדבר ברמה הארצית.

<ישראל אליסף: קודם כל הארוחה, כמו שכבר אמרו גם חברי הכנסת וגם אחרים, הארוחה החמה היחידה של הילדים היא כל כך חשובה.

<ישראל אליסף: אנחנו מדברים על - - -

יפעת שאשא ביטון: של חלק מהילדים.

<ישראל אליסף: של חלק גדול, בואי, חלק גדול מהם, במיוחד ב - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים, של חלק מהילדים.

יפעת שאשא ביטון: בואו, אל תשפכו את הכל - - -

<ישראל אליסף: אני לא אמרתי את כולם - - -

יפעת שאשא ביטון: של חלק מהילדים.

יפעת שאשא ביטון: שלשמם אגב גם הוקם המפעל הזה.

<ישראל אליסף: נכון.

<ישראל אליסף: אני אומר, מהסוציו אקונומים הנמוכים בעיקר.

יפעת שאשא ביטון: לא בהכרח, אגב.

<עירית ליבנה: הם אוכלים בכל סוג של - - - צהרונים.

יפעת שאשא ביטון: גם לא בהכרח.

<עירית ליבנה: גם בצפון תל אביב אוכלים.

<ישראל אליסף: אוקיי, בסדר.

<ישראל אליסף: נקודה אחת חשובה שאמרו שהאוכל חייב להיות טעים ולא רק בריא, ובנושא הזה אני רוצה להיכנס לנושא של הפיקוח.

<ישראל אליסף: חוזר מנכ"ל מגדיר שרשות שמעוניינת לקיים הזנה במוסד חינוכי צריך פיקוח של השירות הווטרינרי, התברואנים של אגף הרישוי וגם מתוך ועדת ההזנה הזאת צריכים להיות גם הורים, החל מהשלב שבו בוחנים את הספקים ואת הכל.

<ישראל אליסף: זה לא מתקיים בהמון רשויות.

<ישראל אליסף: בהמון המון רשויות בכלל אין הורים שמעורבים ואז כשמתחילים צעקות מתחילים לשאול מה עושים.

<ישראל אליסף: אין שירות ווטרינרי ואין אגף רישוי.

<ישראל אליסף: וגם בירושלים אני יכול להגיד לכם שזה לא המצב מבחינת פיקוח של הרשות וזה צריך להשתנות, לא רק ברמה של חקיקה אלא בפועל.

<ישראל אליסף: זאת אומרת אם משרד החינוך מגדיר חוזר מנכ"ל, דבר ראשון שיפקח.

<ישראל אליסף: אם את שואלת אותי, המציאות היא בכלל לא הגיונית ואני יכול להגיד לכם את זה חד משמעית.

<ישראל אליסף: מכל ההורים שאותם אני מייצג מכל ועדי ההורים בארץ, היו מעדיפים לראות את משרד הבריאות.

<ישראל אליסף: הוא הרגולטור ההגיוני, הנכון, החכם שיבצע את הפיקוח, לא משרד החינוך.

<ישראל אליסף: אני יכול להגיד לכם דבר עוד יותר חמור.

<ישראל אליסף: במשרד החינוך במפעל ההזנה, אותו ספק שמקבל את האפשרות לספק את המזון, הוא גם עושה מכרז ובוחר חברות קייטרינג למפעל ההזנה והוא גם עושה מכרז לחברת פיקוח.

<ישראל אליסף: יש פה ניגוד עניינים מובנה.

<ישראל אליסף: אני רוצה לראות את אותה חברת על שמקבלת לידיה את המכרז הזה ומקבלת תלונות על ספק, אומרת לספק תקשיב, אתה מפסיק לספק.

<ישראל אליסף: זה לא כזה פשוט.

<ישראל אליסף: זה לא הגיוני שזה אותו גוף, זה דבר ראשון.

<ישראל אליסף: אני קודם כל הייתי מצפה ממשרד החינוך שיפקח על הרשויות שיבצעו את מה שהוא מגדיר בחוזר מנכ"ל, אבל במחשבה לעתיד, ואני מצפה מבית המחוקקים שיחשוב קדימה, להעביר את הרגולציה ממשרד החינוך שיתנהל בפדגוגיה, שזה תחום המומחיות שלו ושיעביר את הפיקוח על המזון למשרד הבריאות, שם יש את האנשים שהם - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, הנקודה ברורה.

<ישראל אליסף: רק שנייה.

יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום כי אנחנו לקראת סיום ואנחנו צריכים לשמוע - - -

<ישראל אליסף: כן, אז אני אגיד עוד שלוש נקודות שבכלל לא דיברו עליהן, שלוש נקודות חשובות בעיני.

<ישראל אליסף: נקודה ראשונה, שלא דובר עליה בכלל.

<ישראל אליסף: במציאות ביטחונית כמו שקיימת עכשיו - - -

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לכם רק אם אתם תעשו את זה ממש בקצרה.

<ישראל אליסף: אני אנסה לקצר.

יפעת שאשא ביטון: אתה לא תנסה, אתה תקצר.

<ישראל אליסף: אני אקצר.

<ישראל אליסף: במצב ביטחוני כמו היום, שכל הזמן יש קפיצות של הורים לנושא האבטחה, יש פה פרצה חמורה, מסוכנת, אף אחד.

<ישראל אליסף: אבל אף אחד לא מפקח על העובדים במפעלי המזון מבחינה ביטחונית.

<ישראל אליסף: יש שם עובדים שרק תחשבו מה יקרה.

<ישראל אליסף: אנחנו כל הזמן חושבים על להביא מאבטח לכל גן, כחלון אישר תקציב וכו', אבל אחד שרוצה לפגע והוא נמצא במפעל הזנה, אני לא רוצה לדמיין את זה.

<ישראל אליסף: זה דבר אחד והוא מאד חשוב.

<ישראל אליסף: דבר שני, ילדים אלרגנים.

<ישראל אליסף: יש הרבה ילדים שהם אלרגיים ובבוקר יש להם סייעת מכוח חוק, אבל בצהרונים לא בכולם הם ממשיכים עם הסייעת שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אתה גולש לדברים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: הזנה.

יפעת שאשא ביטון: מה שהילדים מקבלים בצלחת.

<ישראל אליסף: אבל הילדים האלרגניים הם חלק ממערכת החינוך ואת רוצה לספק להם הזנה ואת רוצה שהם לא ימותו חס וחלילה, אז זה דבר נוסף.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אז דיברנו על המזון האלרגני, דיברנו.

<ישראל אליסף: ודבר נוסף אחד, זמן הגשת המזון בצהרונים והוא עוד נושא חשוב.

<ישראל אליסף: אופק חדש הביא לנו את האוכל בצהרונים לשעה שתיים.

<ישראל אליסף: יגידו לך במשרד הבריאות אם זה הגיוני שילדים בני 3 מחכים עד שתיים.

<ישראל אליסף: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ישראל.

יפעת שאשא ביטון: יש לי את יגאל ברקוביץ ממבושלת.

<יגאל קרביץ: יגאל קרביץ.

יפעת שאשא ביטון: קרביץ, ואחר כך עלמה.

<יגאל קרביץ: אוקיי, אז קודם כל אנחנו באמת מברכים על הדיון הזה, כי אני חושב שתעשיית הקייטרינג בחמש השנים האחרונות עשתה דרך.

<יגאל קרביץ: משהו שהיה לפני חמש שנים ואיפה שאנחנו נמצאים עכשיו, זה שמיים וארץ.

<יגאל קרביץ: זה דבר ראשון.

<יגאל קרביץ: נושא אחד שבאמת צריכים להסדיר פה לפני שמקימים המטבחים וברשויות המקומיות, כי זה ייקח הרבה זמן, זה ליצור ועדת היגוי מאד פשוטה.

<יגאל קרביץ: אנחנו כתעשייה, שישבו עם נציגי ההורים, שישבו עם כל הגורמים של משרד הבריאות וכל מי שהוא קשור לעניין.

<יגאל קרביץ: אפשר באמת בדרך קצרה מאד לבוא ולעשות חפיפה מוחלטת לגבי נושאים שלכולם סך הכל זה נושאים משותפים לכולם.

<יגאל קרביץ: אנחנו כתעשייה יוזמים, אנחנו כתעשייה עושים את הדברים.

<יגאל קרביץ: אי אפשר עכשיו לבוא ולהגיד וואלה, אנחנו אלה שלא רוצים שיהיה טוב ושהילדים יאכלו אוכל בריא.

<יגאל קרביץ: יש נושא של בטיחות המזון, ובטיחות המזון זה נושא שיש נהלים מאד ברורים.

<יגאל קרביץ: אין פה.

<יגאל קרביץ: יש פה חקיקה של משרד הבריאות, הכל מאד ברור ומי שמפקח על המפעלים זה משרד הבריאות ומשנה לשנה הנושא הזה הוא ברור והנהלים - - -

יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות מפקח עליך באיזה מסגרת?

<יגאל קרביץ: במסגרת שוטפת.

<יגאל קרביץ: פעם בחודש, פעם בחודשיים - - -

יפעת שאשא ביטון: כספק כללי, לא קשור למשרד החינוך.

<יגאל קרביץ: כספק, אבל הספק הכללי, אנחנו סך הכל יצרני המזון.

<יגאל קרביץ: זאת אומרת זה לא משנה.

<יגאל קרביץ: משרד הבריאות, מבחינת ההגדרות שלהם באמת מגדיר את הדברים מה הולך בגיל הרך ומה הולך לאנשים אחרים.

<יגאל קרביץ: אז הדברים ברורים.

<יגאל קרביץ: נושא שני שצריכים להסדיר אותו ובזמן האחרון פחות מדברים על הנושא של בטיחות המזון, הרבה פעמים מדברים על אוכל בריא או לא בריא, ופה יש באמת אוכל מעובד ופה באמת יש פערים.

<יגאל קרביץ: זאת אומרת הפערים האלה באמת, בנושא של בריא לא בריא, מעובד, לא מעובד, חייבים לעשות יישור קו בין כל הגורמים.

<יגאל קרביץ: זאת אומרת המסגרות שמקבלים אולי במשרד החינוך, אולי אותו אוכל, שיקבלו גם את האנשים האחרים או שהפוך, זה לא משנה.

<יגאל קרביץ: לנו כתעשייה, אנחנו ניישר את הקו וגם ניקח את זה קדימה.

<יגאל קרביץ: כי אחד מהדברים שאנחנו עושים, לא רק אנחנו בחברה, אלא דיברנו עם חלק מהקולגות, כשמתחילים לבשל יותר ויותר דברים אצלנו בתוך החברה.

<יגאל קרביץ: מפעלים גדולים כמו - - -

יפעת שאשא ביטון: הנה, אני סוגרת לך את הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: אוכל בריא, לא מעובד, - - - מאד פשוט.

<יגאל קרביץ: אז אני מציע, בואו נתכנס לוועדת היגוי תוך כמה מפגשים - - -

יפעת שאשא ביטון: לא צריך ועדת היגוי, זה מאד ברור.

יפעת שאשא ביטון: אוכל בריא, לא מעובד, נקי ומסודר.

יפעת שאשא ביטון: לא צריך ועדה - - -

<יגאל קרביץ: אוקיי.

<יגאל קרביץ: בסדר.

<יגאל קרביץ: עוד פעם, נקי ומסודר זה נושא של בטיחות.

<יגאל קרביץ: אוכל בריא זה נושא של ערכים תזונתיים ורכיבים.

<יגאל קרביץ: זה שני דברים שונים.

<יגאל קרביץ: בואו נבדיל בין הנושאים.

<יגאל קרביץ: נושא של בטיחות - - -

יפעת שאשא ביטון: הבנתי את זה.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי.

<יגאל קרביץ: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: ממה שאמר פה חבר הכנסת יואב בן צור, הבנתי שיש נהלים לגבי מה צריכים להיות מרכיבי המזון.

יפעת שאשא ביטון: אז יש פה גם את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה איפה הלכת לאיבוד.

<קריאה: לא, הוא דיבר על אחוז חלבון.

<קריאה: יש מעבר לזה.

<יגאל קרביץ: יש פה נושא של אחוז חלבון, יש פה נושא של אחוז בקר - - -

יפעת שאשא ביטון: דיברו.

יפעת שאשא ביטון: יש נהלים ברורים.

<יגאל קרביץ: לא, יש נושא של - - - יש עוד הרבה דברים שצריכים לסגור את זה.

<יגאל קרביץ: זה לא דברים גדולים, אבל שכולנו נדבר באותה שפה.

<יגאל קרביץ: אני חושב שזה קל מאד לעשות, לא צריכים כאילו אם אותו שניצל בדיוק, כאילו מבקרים אותנו על 16 אחוז או על 14 אחוז ואם בכלל אפשר לעמוד ב-22%-24%.

<יגאל קרביץ: אי אפשר לעמוד במשהו שאי אפשר.

<יגאל קרביץ: במשהו שאפשר לעמוד אנחנו אפילו ניקח כמה צעדים קדימה.

<יגאל קרביץ: אין שום בעיה בנושא.

<עירית ליבנה: ההנחיות של הרכב המזון הן של משרד הבריאות נטו וזה מה שאנחנו מבקשים, לא משנה באיזה מסגרת אם זה בהזנה או לא בהזנה, כי משרד הבריאות קובע את הרכב המזון.

<עירית ליבנה: הוא ה - - -

<יגאל קרביץ: מסכימים לגמרי, אבל גם במשרד הבריאות יש את הנושא של הגדרת הנתרן.

<יגאל קרביץ: הגדרת הנתרן לא נשכח, אנחנו מדינה שמביאים את הבשר כשר.

<יגאל קרביץ: חלק מהדברים - - -

<רונית אנדלווט: אני רוצה להתייחס.

<רונית אנדלווט: אני אתייחס בקיצור לנושא הנתרן.

<רונית אנדלווט: אנחנו עושים עבודה מאד גדולה עם המשחטות של העופות.

<רונית אנדלווט: מרבית הבשר שאוכלים במדינת ישראל זה עוף ואנחנו עובדים מאד קשה מול המשחטות להוריד את כמות הנתרן בבשר המוכשר באמצעות הוספת דיזר, בשטיפה וכו' וכבר יש הרבה משחטות שהורידו את כמות הנתרן.

<רונית אנדלווט: וגם ההמלצות שלנו הן המלצות הדרגתיות.

<רונית אנדלווט: זאת אומרת זה ברור לנו שהיום קשה יהיה לתת כמות מאד מאד מוגבלת של נתרן, אבל אנחנו רוצים בתוך שנה, שנתיים, שכמות הנתרן תרד בצורה הדרגתית, יחד עם זה שאנחנו עובדים מול המשחטות שכמות הנתרן בבשר שנקנה, יהיה נמוך.

<רונית אנדלווט: לגבי תחולת חלבון בשניצל.

<רונית אנדלווט: שניצל שבנוי מבשר נקי ורק מעט ציפוי ולא מטוגן, לא צריך להכיל פחות מ-20-22 גרם חלבונים.

<רונית אנדלווט: אם הוא מכיל פחות – זה לא שניצל, זה תערובת של פחמימות וקצת בשר.

<יגאל קרביץ: אז למה יש אישור למפעלים כאלה גדולים במדינת ישראל כמו מאמא עוף, כמו עוף טוף, כל המפעלים - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו לא במאמא עוף ובזה.

יפעת שאשא ביטון: אני מצפה מספק, במיוחד שמגיע לפה ושומע את השיח וגם לא קיבלת את רשות הדיבור בהתחלה.

יפעת שאשא ביטון: אתה כבר שמעת את כולם ו - - - שתיישר קו עם מה שדורשים פה ולא תסביר למה אי אפשר לעמוד בזה.

<יגאל קרביץ: ברור.

<יגאל קרביץ: לא, אני לא מסביר למה.

<יגאל קרביץ: אני מוכן להסדיר, זה בדיוק הכוונה.

<יגאל קרביץ: לשבת וליישר ולעשות את מה שצריך, שלא תהיה פה אי הבנה.

<יגאל קרביץ: זה המסר גם של כל הספקים.

<יגאל קרביץ: אנחנו לא נלך לאיזה - - -

יפעת שאשא ביטון: יגאל, אני סומכת עליך ועל התבונה שלך גם בלי שתראה את ההנחיות של משרד הבריאות, שאתה תדע מה נכון וטוב לשים לילדים שלנו בצלחת - - -

<יגאל קרביץ: זה מה שאנחנו עושים.

יפעת שאשא ביטון: וממה אנחנו צריכים להימנע.

יפעת שאשא ביטון: עלמה, ממש בקצרה ואחר כך יש לנו תלמיד שאנחנו צריכים לתת לו את המקום.

<עלמה שירן: בסדר גמור.

<עלמה שירן: אז אני עלמה שירן, עיריית תל אביב יפו.

<עלמה שירן: כמה דברים.

<עלמה שירן: בעיר תל אביב יפו אוכלים במסגרת תכנית ההזנה הממלכתית 30 בתי ספר.

<עלמה שירן: אנחנו עובדים בצורה מאד הדוקה עם מנפאואר מיל, שהיא החברה שזכתה במכרז של משרד החינוך להפעלת התכנית.

<עלמה שירן: גם אנחנו, אם את ציינת את חשיבות המקום של הרשות בפיקוח ובליווי, אנחנו מאד מהדקים את הפיקוח שלנו.

<עלמה שירן: אנחנו עושים את זה בשותפות משרד החינוך יחד.

<עלמה שירן: מצד אחד גם בנינו איזה שהוא תפריט חדש שנקרא אוכלים ביחד תפריט יותר בריא שמשלב דגנים מלאים, בשר מנתח מלא, ירקות כמובן וגם יום ללא בשר.

<עלמה שירן: יחד עם זאת, אני כן רוצה להצטרף למה שנאמר פה קודם על הסיפור של השלטון המקומי, על הסיפור של הפיקוח על מוסדות שעובדים לא במסגרת ההזנה הממלכתית.

<עלמה שירן: חייבת להיות - - -

יפעת שאשא ביטון: את מתכוונת על הפיקוח על הצהרונים, כן.

<עלמה שירן: חייבת להינתן החלטה לגבי הנושא הזה, כי זה קורה גם אצלנו בעיר ויש לנו מהלכים, אצלנו למשל בגני הילדים אנחנו כן מתחילים עם מטבחים מקומיים.

<עלמה שירן: יש לנו כבר 25-30 כיתות גן במסגרת מטבחים מקומיים ואנחנו בוחנים את הנושא ברמה הרשותית.

<עלמה שירן: יש לנו בעיה אחת שאני רוצה להעלות כאן בפני הוועדה.

<עלמה שירן: חיים מכיר אותה לעומק.

<עלמה שירן: יש לנו בעיר חטיבות צעירות.

<עלמה שירן: ילד בגן כשיושב כיתה ליד ילד בכיתה א'.

<עלמה שירן: החטיבות הצעירות לא נכללות במסגרת חוק שטרית.

<עלמה שירן: זאת אומרת שילד בגן לא מקבל אוכל וילד בכיתה א' כן מקבל א', וזו בעיה חמורה ומשרד החינוך סייע לי בעבר בכל מיני קומבינות, אני אגיד בצורה מאד ברורה, כדי למצוא את ה - - -

<חיים הלפרין: אסור להגיד קומבינות.

<עלמה שירן: אני אגיד את זה כאן בצורה כזאת.

<עלמה שירן: מצאנו פתרונות יצירתיים כדי לתת הזנה.

<עלמה שירן: זה לא נכון לעשות זאת.

<עלמה שירן: צריך להחליט איך בעצם חטיבות צעירות אוכלות לצד כיתות א'.

יפעת שאשא ביטון: טוב, זה כבר.

יפעת שאשא ביטון: את עכשיו מדברת על חטיבות צעירות שנמצאות ליד בית ספר.

יפעת שאשא ביטון: אז זה כבר - - -

<עלמה שירן: בתוך בית ספר, לא, לא, לא, זה בתוך בית ספר.

יפעת שאשא ביטון: אז זו סוגיה שצריך לדון בה בנפרד.

יפעת שאשא ביטון: זאת שאלה.

<עלמה שירן: אז אני שמחה שאני מביאה את זה אליך לסיוע הוועדה.

<עלמה שירן: אני מאד מודה על הדיון הזה.

<עלמה שירן: אני חושבת שהוא היה מאד חשוב וכל הכבוד לכם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: ועכשיו יש לנו, אפרופו הזנה, הדובדבן שבקצפת, אז בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: מה השם שלך?

<ירין אוחיון: אני ירין אוחיון, יושב ראש מועצת תלמידים מבית ספר נופים ממגדל העמק.

<ירין אוחיון: רציתי לדבר על נקודת המבט של הילד בנוגע למנות.

<ירין אוחיון: המנות מהקייטרינג המסוים שמגיע לבית הספר שלנו מגיעות לא מבושלות וילדים לא מוכן לאכול אותן.

<ירין אוחיון: הנה, יש לי פה דוגמא למנה שהגיעה לפני שבוע וחצי לבית הספר שלנו, ולקחנו לא עוף אחד אלי שני עופות בשביל להדגים שזה לא רק עוף אחד.

יפעת שאשא ביטון: שזה לא מקרי.

<ירין אוחיון: הנה.

יפעת שאשא ביטון: עוף חי לחלוטין.

יפעת שאשא ביטון: תיכף תשמעו אותו עושה קוקוריקו.

<ישראל אליסף: סלמונלה ישר לילדים.

<ישראל אליסף: מה אומרים במשרד הבריאות?

יפעת שאשא ביטון: סליחה, כבוד לילד.

<ירין אוחיון: תלמיד כיתות א', ב', הם לא מודעים הרי למה שהם אוכלים, אז הם אוכלים את זה.

<ירין אוחיון: כאילו מביאים להם משהו, הם אוכלים אותו והם לא מבינים שאחרי זה זה יכול לגרום לבעיות כאלה ואחרות.

<ירין אוחיון: בנוגע לזה גם המנות מגיעות בחמגשיות שגם קשה לפתוח אותן והן רותחות בגלל שהן בנויות בצורה כזאת שיש קופסת פלסטיק ומעל זה עטוף בניילון נצמד.

<ירין אוחיון: ומה שקורה, זה שגם מדביקים את הניילון בזמן שהאוכל רותח ואחרי זה האדים מרטיבים את האוכל והאוכל מגיע אלינו לא טוב.

יפעת שאשא ביטון: ספוג בנוזלים.

<ירין אוחיון: ספוג במים, כן.

<ירין אוחיון: וגם הרטבים מהירקות, הרי המנה מחולקת לשלושה חלקים, המנה של הבשר, המנה של הפחמימות והמנה של הירקות.

<ירין אוחיון: אז הרטבים של הירקות נוזלים, סתם למשל לתוך כל המנות האחרות.

<ירין אוחיון: זאת אומרת שרטבים של ירקות נוזלים למנות בשר של עוף וזה לא טעים.

<ירין אוחיון: וגם יש בעיה כזאת שאם בכיתה יש ילדים מקובלים, ילדים שלא, וילד אחד מקובל פולט – איכס, האוכל הזה מגיע, מה יבואו ויעשו הילדים האחרים?

<ירין אוחיון: אותו דבר.

יפעת שאשא ביטון: תופעת העדר.

<זאב פיש: תירגע, זה גם עם מבוגרים.

יפעת שאשא ביטון: כן.

<ירין אוחיון: אז גם האוכל מגיע עם תבלינים, כאילו זה לא שהוא מגיע עם תבלינים, הוא מגיע בלי תבלינים והילדים - - -

יפעת שאשא ביטון: בקיצור, האוכל לא טעים, חברים.

<ירין אוחיון: והילדים חושבים שהאוכל הזה לא טעים.

<ירין אוחיון: ורק מהתבוננות במזון הם לא מוכנים לאכול אותו, מה שמפריע לסדר תקין של היום ולפעולה תקינה של המוח, אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: זה לא מצחיק.

יפעת שאשא ביטון: הוא עצוב.

<קריאה: כושר הביטוי חבל על הזמן.

<ירין אוחיון: תודה רבה.

<ירין אוחיון: וגם בבית הספר שלנו, בגלל שהמנות הרי מגיעות אטומות, אז פותחים את המנה, גם כשזה מאד קשה לפתוח אותה כי זה חם וזה רותח, אז פתאום המורה אומרת כאילו איכס, יוצא מזה ריח שזה כאילו אטום ברכב - - -

יפעת שאשא ביטון: אפרופו התיווך.

<קריאה: היא עצמה לא אוכלת.

<קריאה: והיא מקובלת?

<ירין אוחיון: וכאילו יוצא ממנו צחנה.

<ירין אוחיון: כשפותחים את המנה זה מסריח והמורה אומרת – לפתוח חלון, ככה שזה ממש גורם לתלמידים עוד יותר לא לאכול את זה.

<ירין אוחיון: גם הסכום של הפלסטיק שמגיע עם המנות, אי אפשר לחתוך איתו.

<ירין אוחיון: ילדים מנסים לחתוך איתו, הסכום נשבר.

<ירין אוחיון: לחתוך איתו, לנעוץ איתו.

<ירין אוחיון: אז הרבה פעמים הם גם אוכלים עם הידיים, ככה שזה לא באמת אסתטי ובאמת כאילו עוזר למה שרצו, לרעיון שמביאים לעשות את זה.

<עירית ליבנה: התלוננתם?

<עירית ליבנה: דיברתם?

<עירית ליבנה: עשיתם משהו?

<ברוך זוארץ: כן, זה הגיע להנהגת ההורים היסודית.

<ברוך זוארץ: קיבלנו את - - - והם מתחילים לשים לב.

אורי מקלב: לא הבנו, על מה שאלת אם הם התלוננו?

אורי מקלב: על כך שהמורה העירה?

יפעת שאשא ביטון: כן, על התגובות?

<עירית ליבנה: לא.

<עירית ליבנה: מה עשו כדי לעשות את התיווך - - -

אורי מקלב: אני הבנתי על התגובה של המורה.

אורי מקלב: אז מה אנחנו נסתום פיות של מורה?

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל דיברנו מקודם בדיון על התיווך בעצם של הצוות את המזון, כדי שהילדים באמת יאכלו אותו, בהנחה שהוא תקין והכל בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אבל כנראה שמשהו פה בתיווך מקלקל גם כשהדברים - - -

אורי מקלב: היסוד המרכזי בחינוך זה דוגמה אישית.

אורי מקלב: זה יסוד מרכזי.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

אורי מקלב: מה אפשר לעשות?

אורי מקלב: מה אפשר לדרוש ממנה - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים, אנחנו צריכים לסיים, אז בוא בבקשה.

אורי מקלב: אם היא לא מאמינה בזה?

<ירין אוחיון: הרי בקופסא של הקלקר שבה מגיעות המנות, אז הרי יש בזה גם מפיות בשביל לשים מתחת לחמגשיות, מצעית.

<ירין אוחיון: אז בגלל ההתעבות, בגלל שזה חם מאד, אז מים מתעבים על זה והמפיות גם מגיעות רטובות וגם זה כאילו דוחה את הילדים והם לא מוכנים לאכול את זה.

<ירין אוחיון: וגם קרו אצלנו בכיתה כמה מקרים שילדים אכלו מנה כזאת שלא מבושלת או משהו דומה – הנה, הראיתי מקודם תמונה – ואחרי זה הם טענו שכואבת להם הבטן אחרי יום אפילו, או אפילו אחרי זמן והם טענו שהם לא יכולים להשתתף בשיעורי ספורט כי כואבת להם הבטן.

<ירין אוחיון: ככה שזה באמת מפריע לשגרה.

<עירית ליבנה: זה תרוץ.

<ירין אוחיון: ספורט ילדים לא רוצים - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: תודה שאתה כאן.

יפעת שאשא ביטון: היית פותח את הישיבה, היינו בטוח מסיימים את זה לפני הזמן.

<יפעת שמר: שוטפים ידיים לפני האוכל?

יפעת שאשא ביטון: אתם שוטפים ידיים לפני האוכל?

<ירין אוחיון: לא.

יפעת שאשא ביטון: ובואו נודה שבגלל שלא אוכלים את האוכל, לתורנים יותר כבד לסחוב את השקיות לפח, נכון?

<ירין אוחיון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: את זה אני מכירה מהבית.

<ירין אוחיון: המון המון המון מנות נזרקות לפח, כשהן עוד סגורות עם הניילון.

יפעת שאשא ביטון: כן, עם זה פתחנו את הדיון.

<ירין אוחיון: כן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: באמת, גם על הערך המוסף.

יפעת שאשא ביטון: בהחלט מגיע.

יפעת שאשא ביטון: אומרים ששום דבר לא מקרי, אבל גם, אתמול במקרה הבת שלי הגיעה, אף פעם היא לא התלוננה על האוכל, כן אכלה, לא אכלה, היא תמיד מחכה למנה החמה בבית.

יפעת שאשא ביטון: היא באה ואמרה לי אמא, האוכל היום היה ממש דוחה ואפילו לא נגעתי בכלום והיא תיארה בדיוק את אותו תיאור, שהרטבים התערבבו שם עם הכל והשניצל היה ספוג מים.

יפעת שאשא ביטון: ממש את אותו תיאור.

יפעת שאשא ביטון: אז שני תלמידים שאומרים את זה בהפרש של 24 שעות, אפילו פחות, אני חושבת שזה אומר דרשני.

יפעת שאשא ביטון: אני ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אסכם את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אז ראשית חשוב לומר ולהעלות למודעות שיש מענה באשר למנות אלרגניות.

יפעת שאשא ביטון: מי שרגיש לצליאק או אלרגי לדברים אחרים, חשוב שהוא יידע את המערכת והוא בהחלט יקבל מענה, כי אני קיבלתי לא מעט פניות, כנראה שהורים פשוט לא מודעים.

אורי מקלב: רק בכיתות.

אורי מקלב: רק ביסודי.

אורי מקלב: בגנים - - -

<יפעת שמר: אבל אין מענה לכל הרגישויות.

יפעת שאשא ביטון: אין מענה?

<עירית ליבנה: לא, רגע.

יפעת שאשא ביטון: שנייה, חשוב לחדד את זה.

<עירית ליבנה: העניין הוא שאנחנו יכולים לספק מנה ברגע שמשרד הבריאות, שירות המזון, נותן אישור לספק מסוים ליצור מנה מותאמת לרגישות.

<עירית ליבנה: אם אין לנו את האישור הזה, שזה פה עניין של חיים ומוות, אנחנו לא ניתן מנה כזאת - - -

יפעת שאשא ביטון: איזה רגישויות כן משרד החינוך מכסה?

יפעת שאשא ביטון: צליאק?

<עירית ליבנה: צליאק, גלוטן קיים.

יפעת שאשא ביטון: אז פול וצליאק בלבד?

<עירית ליבנה: אבל לא אגוזים, לא שקדים.

<חיים הלפרין: אגוזים ובוטנים לא.

יפעת שאשא ביטון: פול וצליאק - - -

<יפעת שמר: אבל המנה של הצליאק מגעילה.

<יפעת שמר: הילדים לא מוכנים לאכול אותה.

יפעת שאשא ביטון: זה בסדר, שמענו שגם המנות האחרות לא משהו.

<יפעת שמר: אז פה אני מדברת איתך על רמה הרבה יותר - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שישפרו את הכל.

<עירית ליבנה: זה בדיוק.

<רונית אנדלווט: אנחנו מנסים למצוא מענה גם לילדים שהם אלרגיים לאגוזים ולבוטנים, כי באמת יש קבוצה לא קטנה כזאת וצריך שהם באמת יקבלו אוכל.

<רונית אנדלווט: אנחנו כרגע במשא ומתן עם כמה מפעלי אלרגיה, בשביל לראות שאפשר יהיה - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: עלה פה הרעיון של הקמת מטבחים עירוניים מרכזיים.

יפעת שאשא ביטון: שווה לבדוק, שווה לראות איך גם אולי בתוך מוסדות החינוך, אני אומרת לכם באחריות, יש רשויות מקומיות שעברו בעצם לפתרון הזה והם מקיימים בתוך מוסדות החינוך את מפעל ההזנה כשהם מבשלים את האוכל ודואגים לכל הדברים.

יפעת שאשא ביטון: בהחלט שלטון מקומי, נושא לבחינה.

יפעת שאשא ביטון: האיזונים והמידתיות באוכל והמגוון של האוכל, באמת, אל תהרגו את הילדים.

יפעת שאשא ביטון: תנו להם לאכול אוכל טעים, שימו להם גם צבע, קצת צבע לפעמים זה לא נורא וקצת מלח וקצת סוכר.

יפעת שאשא ביטון: תנו להם לאכול אוכל שיהיה להם טעים לאכול, ועל הדרך נרוויח גם את הנושא של הבריאות.

אורי מקלב: סליחה שאני מתערב באמצע, אני איחרתי בגלל הצבעות.

יפעת שאשא ביטון: כן, חבר הכנסת אורי מקלב.

אורי מקלב: אבל אני דווקא רוצה לציין את הנקודה הזאת.

אורי מקלב: - - - אני דווקא חושב שהוא הסעיף המרכזי.

יפעת שאשא ביטון: שלא טעים?

אורי מקלב: של האם אנחנו הולכים עכשיו על בריאות, שזו גם הייתה הכוונה - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים, חברים.

אורי מקלב: ובגלל זה הדרישות מאד מאד גבוהות.

אורי מקלב: האם אנחנו רוצים כמו בתנועות הנוער, אנחנו ניתן את הסנדביץ' עם הנקניק, זה מה שהילדים אוהבים, ככה הם לא יחזרו רעבים הביתה - - -

<חיים הלפרין: סנדביץ' עם נקניק זה לא - - -

אורי מקלב: רק רגע.

אורי מקלב: לא משנה, אז לא נקניקיות.

<חיים הלפרין: צריך בשרים.

אורי מקלב: דברים שהיום הילדים מודעים, משהו אחר צמחוני, או טבעול, מה שהילדים אוהבים.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל חשוב לשמור על האיזון, שיהיה גם טעים וגם בריא ואפשר לעשות את זה.

אורי מקלב: אני מקבל ילדים ב - - - מורה עד עכשיו עם מורה בבתי ספר ממלכתי דתי.

אורי מקלב: - - - ביטלו את זה.

אורי מקלב: גם המשמעות של האוכל הזה, הריח בכיתה, זה לא רק זה.

אורי מקלב: והלכלוך שיש מסביב לזה.

אורי מקלב: הכיתה הופכת להיות חדר אוכל וזה מפריע לשיעורים אחרי זה.

אורי מקלב: אבל מעבר לזה, רק הנושא הזה - - -

יפעת שאשא ביטון: רק - - - אנחנו 20 דקות אחרי סיום הדיון.

אורי מקלב: זאת החלטה עקרונית.

אורי מקלב: האם כשיש דרישה ממשרד החינוך לתת אוכל מזין וטעים, זה דורש מהם הרבה דרישות וזה התוצאות.

אורי מקלב: אם אנחנו נבין שזה צריך להיות רק - - -

<קריאה: זה לא נכון.

אורי מקלב: זה לא הארוחה המרכזית - - -

יפעת שאשא ביטון: בואו, לא נפתח את זה לדיון כעת.

יפעת שאשא ביטון: - - - חבר הכנסת אורי מקלב - - -

אורי מקלב: שהילד - - - שהאוכל - - - בכיתה שלו, זו השאלה המרכזית.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך.

יפעת שאשא ביטון: הכל נדון פה.

יפעת שאשא ביטון: גם הסוגיה של הריח וגם הבריא וגם הטעים.

אורי מקלב: לא, אבל האם אנחנו הולכים על הדבר הזה שאנחנו לא דורשים ממשרד החינוך לתת את האוכל המזין והאיכותי - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו דורשים ממשרד החינוך לתת אוכל בריא וטעים ומזין ואפשר לתת את הכל ביחד.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת לעשות את זה, אני בטוחה שהשפים יודעים לעשות את זה גם.

אורי מקלב: לא נצליח - - -

יפעת שאשא ביטון: סוגית העובדים בצהרונים שעלתה כאן, מישהו צריך לפקח באמת, לא בצהרונים, סליחה, בקייטרינג.

יפעת שאשא ביטון: מישהו צריך לפקח באמת מי עובד שם, איך, סוגיה שבאמת נגעו בה בקצה המזלג, אבל אני חושבת שבהחלט צריך לתת עליה את הדעת.

יפעת שאשא ביטון: העניין של פיקוח שצריך לראות איך אנחנו – אתה אומר פעם בשבוע, אז פעם אחת אנחנו צריכים להרחיב את זה לצהרונים, פעם שנייה צריך לראות שאנחנו מפקחים גם על הדברים הקטנים.

יפעת שאשא ביטון: המטליות שמגיעות לחות, האוכל שספוג במים, הטמפרטורה.

יפעת שאשא ביטון: מאד חשוב - - -

<חיים הלפרין: רשמתי את העדות בפני.

<חיים הלפרין: זה יטופל.

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

יפעת שאשא ביטון: והסכום, סוגית הסכום.

יפעת שאשא ביטון: זה הדברים הקטנים, אבל בסוף בסוף חברים, אלוהים נמצא בדברים הקטנים.

<חיים הלפרין: גם הסכום זו סוגיה עדינה בגלל העובדה שאנחנו משתמשים בסכום לפי תקן, כדי שהוא יהיה סכום מתקפל ושלא יישבר חלילה וייכנס לאיזה ילד ביד או משהו.

יפעת שאשא ביטון: אז הוא נשבר להם באוכל כשהם באים לחתוך אותו.

<חיים הלפרין: לא, לא, הוא לא נשבר, הוא מתקפל.

יפעת שאשא ביטון: הוא נשבר.

<ירין אוחיון: הוא נשבר.

<ירין אוחיון: גם כשנועצים - - - הוא נשבר אפילו מזה שאנחנו מנסים לפתוח את המנה עם הסכום, מנסים לדקור את הניילון כי אי אפשר לפתוח את זה עם היד בגלל שזה חם.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: הנחיות אחידות וברורות.

יפעת שאשא ביטון: תחליטו, אני לא אשת מקצוע, אבל או משרד החינוך או משרד הבריאות, שהדברים יהיו מאד ברורים.

יפעת שאשא ביטון: את אומרת משרד הבריאות הוא זה, אתם אומרים - - -

<עירית ליבנה: הוא מכתיב לכולנו.

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

יפעת שאשא ביטון: סגור.

יפעת שאשא ביטון: הנחיות על פי משרד הבריאות, נקודה.

<עירית ליבנה: אין הנחיות אחרות.

<עירית ליבנה: זה גם התקנון.

<עירית ליבנה: זה ההנחיות.

<עירית ליבנה: אנחנו מגישים את זה, אבל זה ראה וקדש מבחינתנו.

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו שמים את זה עם נקודה בסוף.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על הרחבת הפיקוח בצהרונים.

יפעת שאשא ביטון: סוגית ההורים: חברים, בואו נודה על האמת, ועכשיו אני מדברת גם כאמא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על אוכל בריא ומזין ובאים בדרישות למשרד החינוך ולמשרד הבריאות ולמחנכים שלנו והכל, ואז יש יום הולדת – ומה קורה שם?

יפעת שאשא ביטון: חגיגה.

יפעת שאשא ביטון: אז מאד חשוב ואל תתנצל, גם אני עושה את אותו דבר.

יפעת שאשא ביטון: מאד חשוב שגם אנחנו באחריות שלנו, בלויאליות שלנו כלפי הדרישות למערכת, יש חוזר מנכ"ל מאד מאד ברור והבנתי שהוא הולך ויוצא בצורה מפורטת.

יפעת שאשא ביטון: בואו גם אנחנו נקפיד כשאנחנו מגיעים לא עם כל החגיגה של כל מה שאנחנו נוהגים להביא ולעשות גם את זה במידתיות.

<ישראל אליסף: אני חייב להגיד על זה משפט, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: משפט.

<ישראל אליסף: משפט קצר לגבי חוזר המנכ"ל שיצא.

<ישראל אליסף: ממש חבל שיוצאים חוזרי מנכ"ל ולא מערבים את ההורים בשלב שעוד לפני שהוא יצא ואני אגיד למה.

יפעת שאשא ביטון: חברים, ההורים ביקשו אוכל בריא, נקודה.

<ישראל אליסף: רק שנייה.

יפעת שאשא ביטון: מה יש פה ל - - - יותר מדי?

<ישראל אליסף: אני אענה.

<ישראל אליסף: אם יגידו לגננות למשל אתן מוציאות הנחיה להורים לא להכניס ממתקים, תקום מהומת עולם.

<ישראל אליסף: למה?

<ישראל אליסף: כי אמא רוצה לשלוח עם הילד שלה עוגה כזאת או אחרת - - -

יפעת שאשא ביטון: אפשר להסכים רק לממתק אחד.

<ישראל אליסף: את אמרת מדתיות.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<ישראל אליסף: את אמרת מדתיות וזה משהו מאד חשוב.

<ישראל אליסף: לעצור הכנסה של ממתקים לגן, זה לא הגיוני וזה צריך ל - - -

יפעת שאשא ביטון: ישראל, ישראל, לא עזוב, אני מבינה את הנקודה.

יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי את זה בצורה מאד ברורה.

יפעת שאשא ביטון: החוזר עוד לא יצא ואני מצפה גם ממשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מנהלים שיח של התנזרות וחשוב שזה יהיה כתוב גם בפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: לא מנהלים שיח של התנזרות.

יפעת שאשא ביטון: לא נוכל לנצח את זה ואני גם לא בטוחה שאנחנו רוצים לנצח את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שהילדים שלי יהנו מהכל.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הגדול הוא איזונים ומדתיות וכן אפשר לבוא למסיבת יום הולדת ולאכול ממתק או שניים, לא 800 סוגים.

<קריאה: אם הגננות יכוונו לאכול בריא - - -

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם.