ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 92, 2016-03-13 13:00

אברהם נגוסה: זה בהתחלה או בסוף?

<יאיר רביבו: בדרך כלל, אבל אני רוצה לדבר על הסלוגן של העיר, שאין יותר מתאים לפתוח את הדיון בלראות פסיפס של תרבויות.

<יאיר רביבו: זה הסלוגן הרשמי של העיר והסלוגן הזה הוא דו משמעי.

<יאיר רביבו: ראשית ממש בשכונה פה התגלו רצפות פסיפס מהמרה

<יאיר רביבו: יבות ביותר בעולם כולו ויש פה חלק קטן של תבליט מהרצפה המרכזית שהתגלתה פה ועכשיו נמצאת במוזיאונים הנחשבים בעולם.

<יאיר רביבו: זו הסיבה שחשבנו שאם יש פה הרבה פסיפסים מתחת לאדמה ויש פה הרבה פסיפסים מעל האדמה, שזה אנשים, אז יחד אנחנו יוצרים פה פסיפס של תרבויות, הפסיפס המרהיב שיש בעיר הזו.

<יאיר רביבו: מעבר לעובדה שמדובר פה בעיר ייחודית שהיא גם עיר מעורבת יהודים וערבים, בתוך היהודים עצמם יש פה המון קהילות.

<יאיר רביבו: העובדה שיש פה המון קהילות היא אחת מהחוזקות של העיר הזו, שידעה לקלוט את כל העליות הגדולות.

<יאיר רביבו: לכל קהילה יש את המענה שלה, אם ניקח את יוצאי הודו, יש להם בתי כנסת, יש להם מרכז, יש להם אנשים.

<יאיר רביבו: כל אחת מהקהילות, בדרך כלל הקהילה סביב בית הכנסת, סביב המועדון, סביב הפעילות.

<יאיר רביבו: אני באופן אישי מאוד אוהב את הנושא של שימור מסורת וטיפוח העבר, אני חושב שהדבר הזה הוא חשוב מאוד.

<יאיר רביבו: אנחנו מארחים לפחות בין 10 ל-15 אירועים בשנה סביב עדות.

<יאיר רביבו: זה אומר שהיכל התרבות שלנו מתכנס, ממלאים אותו בערב ליוצאי גיאורגיה או יוצאי הודו, או חבר העמים, או מרוקו, או טוניס, או בוכרה.

<יאיר רביבו: זה משהו מדהים.

<יאיר רביבו: אתם חייבים לראות שבערב הזה אנחנו משמרים את המסורת, את המאכלים, את הלבוש, את הריקודים, את השירים.

<יאיר רביבו: זה יפה.

<יאיר רביבו: אני אישית מאוד אוהב את זה, כל אחד בגזרה שלו.

<יאיר רביבו: אני כבן להורים שעלו ממרוקו מאוד אוהב את הטיפוח של הדברים האלה.

<יאיר רביבו: לפני שלושה ימים הייתה פה שרת התרבות, ביום חמישי, פה, ממש פה מאחורי המתנ"ס וחנכנו פה להקה יהודית ערבית שמצד אחד מטפחת את המוזיקה והאתניות הערבית, מצד שני את כל הסגנון האנדלוסי, הפיוטים.

<יאיר רביבו: ביחד עשינו פה משהו מאוד יפה.

<יאיר רביבו: זה נקרא מטרוז.

<יאיר רביבו: מטרוז בערבית זה רקום, משהו שהוא רקום יחדיו וזה פחות או יותר מספר את הסיפור של העיר הזו, עיר שיש בה המון עולים, עם אתגרים גדולים מאוד.

<יאיר רביבו: מה שציינתי זה רק אולי את הדברים היותר נחמדים של מופעים ותקציבי תרבות וכו', ופה זה המקום להודות גם למשרד הקליטה, לאורך השנים, שבאמת תומך בנו וגם באותם ימים קשים שלוד לא יכלה להפעיל בכלל תקציבים בזמן הוועדה הקרואה.

<יאיר רביבו: היו פה דברים הזויים שהיום אי אפשר בכלל להבין איך הם קרו, תקציבי הקליטה עברו פה בכלל דרך באר יעקב.

<יאיר רביבו: כדי להפעיל פה תקציב בלוד היה צריך לעשות צינור, העברה דרך עיר אחרת.

<יאיר רביבו: אנחנו הרבה זמן אחרי זה.

<יאיר רביבו: יש לנו היום מועצה טובה, יש לנו מחזיקת תיק שיושבת, ועדת היגוי, יושבים ואנחנו רק מנצלים את התקציבים.

<יאיר רביבו: אני יכול להגיד לכם כבר נקודה לשיפור, אחד הדברים שאנחנו נתקלים בו כאחד הפערים זה שיש פער בין אישור התקציב הממשלתי והגעתו.

<יאיר רביבו: אלוירה אומרת לי 'יופי, קיבלתי ב-1 בנובמבר, מה אני עכשיו עושה בחודש וחצי?

<יאיר רביבו: כמה אני יכולה לדחוף לאנשים אירועים בחודש וחצי?', זה מסוג הדברים שאתה אומר - - - עירייה שיצאה מוועדה קרואה, עדיין מי שנכווה ברותחין נזהר מאוד, אנחנו נזהרים, לא רוצים להכניס את העירייה הזאת לגירעון.

<יאיר רביבו: אז יש עיריות שאומרות 'עלינו, צאו לדרך', וזו הסיבה שהתפרסם בשבוע שעבר, מאז שיצאנו לנבחרי ציבור, בשנתיים האחרונות זכינו שנתיים ברציפות בפרס מינהל תקין.

<יאיר רביבו: אני לא יודע אם אתם מבינים את המשמעות, מה זה אומר, העיר לוד וניהול תקין זה כאילו מה הקשר?

<יאיר רביבו: אז זה חלק מהשינוי התפיסתי שעשינו, שהעיר לוד אחרי שכיכבה 15 שנה בראש מדורי הרכילות, הביקורת והמינהל הלא תקין, באמת, ונתנו אותנו תמיד כדוגמה לאיך לא מנהלים עיר נכון, פתאום בשנתיים האחרונות מאז שנבחרנו עושים הרבה.

<יאיר רביבו: עושים באמת הרבה גם בצד הפיזי, גם בצד החינוכי, גם בצד הקהילתי החברתי.

<יאיר רביבו: ושורה תחתונה, בלי גירעונות, עם מינהל תקין, בלי חריגה מתקנים ולכן חשוב לנו לשמור על זה.

<יאיר רביבו: אנחנו פונים אליכם פה כרגולציה של הממשלה בכנסת, התקציבים חייבים להיות מועברים בזמן.

<יאיר רביבו: אז הנה, אני אומר לכם, כשאלוירה באה ואומרת לי 'ראש העיר, אי אפשר להשאיר בלי פעילות', עיריית לוד כן שמה מכיסה תקציב גישור.

<יאיר רביבו: אנחנו שמים תקציב גישור, שהוא באמת לגישור, שאנחנו באים ואומרים 'זה עלינו', גישור שלושה חודשים, רבעון, שני רבעונים, אבל התפקיד של הממשלה לדעת שאם יש תקציב – הוא עובר.

עודד פורר: קיבלתם מקדמות השנה?

<יאיר רביבו: לא.

עודד פורר: למה?

<קריאה: אני אתייחס אחר כך.

<יאיר רביבו: אני אתן את הפתיחה שלי, אני רק נגעתי.

<יאיר רביבו: אני אומר, העיר לוד היא עיר מעניינת, היא עיר שבה צריך המון סובלנות, ידידיי.

<יאיר רביבו: תמיד כשאחד מקבל השני אומר למה אני ולמה לו? יש שיר של שמעון בוסקילה, 'למה לי למה לו', זו מנגינה אתיופית בכלל, זמר מרוקאי, אחד השירים הכי יפים ששמעתי.

<יאיר רביבו: ישר בא לי לעשות ככה עם הכתפיים, אבל לא משנה.

<יאיר רביבו: בקיצור אני רוצה לברך את כולם שהגיעו.

<יאיר רביבו: אני חושב שהיום, גם אם נשמע ביקורת פה בשעה הקרובה אין אחד שלא יכול להגיד שהקהילה שלו לא קיבלה מענה מסוים, תמיד אפשר לשאוף קדימה.

<יאיר רביבו: אם יש משהו שאני לא רוצה לשמוע פה בשיחה ובחדר, מראש אני אומר, זה 'למה הוא קיבל?' כל אחד שיגיד איך הוא רואה את הצרכים שלו ומה הוא צריך לקבל.

<יאיר רביבו: אם יש משהו שאני לא אוהב שעושים לי, גם במועצת העיר, 'למה הם קיבלו, למה?', לא, כולם צריכים לקבל, תפקידי כראש עיר להכיל, יש לנו מועצה של 19 חברים, יש בה גם יהודים, גם ערבים, גם נשים, גם גברים, גם עולים ותיקים, גם ילידי הארץ, גם חרדים, גם כיפות סרוגות, יש הכול, יש עשר סיעות, 19 מנדטים, זה בערך כל שניים מסקטור אחר.

<יאיר רביבו: תפקידי כראש העיר להכיל את כל התמונה הכוללת ואני חושב שאנחנו עושים את זה עד עכשיו בהצלחה.

<יאיר רביבו: אני אבקש מאורלי להיות תכליתית כי העסק קצת התעכב, עשר דקות להציג פה את הנתונים ואז נעביר את ראשות ניהול הוועדה.

<יאיר רביבו: אורלי היא מנהלת האגף, היא צריכה להציג פה את הדברים.

אברהם נגוסה: בסדר.

אברהם נגוסה: אולי לפני, כיוון שיש פרוטוקול, לפרוטוקול.

אברהם נגוסה: קודם כל אנחנו מאוד שמחים להגיע ללוד, להיות פה.

אברהם נגוסה: אדוני ראש העיר, תודה על קבלת הפנים החמה שאנחנו - - -

<יאיר רביבו: אתה בן בית פה, אתה הרבה מגיע.

אברהם נגוסה: כן, תודה.

אברהם נגוסה: איתי חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת יואל רזבוזוב, יו"ר ועדת העלייה והקליטה לשעבר, מכיר את העבודה של הוועדה, וגם חבר הכנסת עודד פורר, מנכ"ל משרד הקליטה לשעבר, מנהלת הוועדה דנה גורדון שושני, יגאל אמיתי דובר הוועדה גם נמצא פה.

אברהם נגוסה: רפאל נתן הוא רשם הפרוטוקול ונמצאים גם אורי ישמבל וגבי, עוזריי הפרלמנטריים פה.

אברהם נגוסה: מנציגי המשרדים נמצאים פה ממשרד העלייה והקליטה, משרד החינוך, משרד הרווחה והשירותים החברתיים.

אברהם נגוסה: יש גם ארגונים שעובדים עם העולים וגם עם הציבור, האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה, נמצאת זיוה מקונן, הקרן לידידות, עופר דהן, יש גם מארגון צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה, המנכ"לית שושנה בן דור גם נמצאת.

אברהם נגוסה: הבאתי לך את כל ה - - -

<יאיר רביבו: חבל על הזמן, הרבה זמן לא ראיתי כך את כולם פה.

אברהם נגוסה: גם נציגי התושבים פה, ישעיהו, גם משה רחמים ואחרים.

אברהם נגוסה: אני לא אתחיל לקרוא עכשיו את כולם, אבל גם נציגי התושבים נמצאים פה.

אברהם נגוסה: כמובן נציגי הצוות שלך פה בעירייה.

אברהם נגוסה: אנחנו נתחיל את הדיון, תודה על העדכון הכללי שנתת לנו.

אברהם נגוסה: גברתי, בבקשה.

<אורלי דהן: שלום לכולם.

<אורלי דהן: אדוני היושב ראש, אדוני ראש העיר, הוועדה, ועדת העלייה והקליטה של הכנסת, בחרה לעשות את הישיבה שלה פה ברמת אשכול, זו הייתה בחירה שלה, רק שתדעו.

<אורלי דהן: לא הייתה יכולה להיות בחירה טובה יותר על מנת לשקף איך אנחנו כרשות עירונית עובדים בנושא הקליטה.

<אורלי דהן: כל האנשים שנמצאים פה, כל השותפים שיש פה, ויש פה, אני חושבת שאני ספרתי לא פחות מ-20 גורמים שאני מכירה באופן אישי, שעובדים ביחד פה בשכונה ברמת אשכול לקליטת העולים.

<אורלי דהן: פה, רק בשכונה הזאת.

<אורלי דהן: מבחינתנו זה משקף כדרך חיים את כל השולחנות העגולים שאנחנו עושים פה בעיר הזאת.

<אורלי דהן: קצת נתונים באופן כללי על העיר.

<אורלי דהן: אנחנו מדברים על תושבי העיר, כ-80,000 בערך, מצב סוציו אקונומי 4 לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, מספר נפשות לפניכם.

<יאיר רביבו: קצת יותר מרבע ערבים.

<יאיר רביבו: אפשר לראות את הדברים המרכזיים.

<אורלי דהן: העולים פחות או יותר, עולים מחבר העמים ועולים מאתיופיה 8.8%.

<יאיר רביבו: בואו נראה את הדברים המרכזיים.

<יאיר רביבו: אל"ף, ציינו בפניכם לפרוטוקול שהעיר לפני קליטה של אוכלוסייה חרדית גדולה.

<יאיר רביבו: כשתבואו לפה עוד שנתיים הגרף הזה יגיד שיש פה כ-20,000 חרדים, קריה חרדית גדולה שנבנית.

<יאיר רביבו: אומרים אצלנו במרוקאית סלט מטבוחה, יש פה הכול, הכול מבושל פה ביחד, כל הסוגים.

<יאיר רביבו: זה ישראל בקטן, מדינת ישראל בקטן זה לוד.

<קריאה: אבל חריף.

<יאיר רביבו: יש לי רק שאלה.

<יאיר רביבו: אחוז העולים האתיופים במדינה, מה הממוצע הארצי?

<יאיר רביבו: אנחנו מעל הממוצע, פחות מהממוצע?

<קריאה: מעל, הרבה מעל.

<יאיר רביבו: ועולים מחבר העמים, יש פה גם מכובד מאוד.

<יאיר רביבו: אגב, כל השאר זה גם עולים.

<יאיר רביבו: ההורים שלי עלו ממרוקו, הם כבר לא נספרים, נראה לי.

יואל רזבוזוב: אתם נחשבים עיר קולטת עלייה?

<יאיר רביבו: אנחנו עיר עולים.

<יאיר רביבו: אגב, רגע, הוא נתן פה, עכשיו תשמרו עוד מטלה, כשבאה אליי אלוירה ואמרה לי 'ראש העיר, למה לא מגיע לי סגן?

<יאיר רביבו: לעיר קולטת עלייה מגיע סגן'.

<יאיר רביבו: אמרתי לה 'רגע, אנחנו עיר עולים', מסתבר שיש שני מושגים, צריך לעשות סדר ביניהם, ראיתי דוח של הכנסת, יש עיר עולים שלוד בפנים, שזה רשימה סגורה של איקס יישובים שגובה 100% ארנונה מהממשלה, שנסגרה בשנות ה-50, לוד בפנים, עיר עולים.

<יאיר רביבו: ויש עיר קולטת עלייה, שלדעתי אנחנו חייבים להיות בפנים, אני לא יודע איך אתם מנסחים את זה ו - - -

<קריאה: הגשנו קול קורא ל - - -

<יאיר רביבו: אני לא יודע, יש משהו פה במשוואה ואני מבקש, חבריי ממשרד הקליטה, אני יודע שהייתי צריך פה מישהי במשרה מלאה מקרב העולים שתטפל במשרה מלאה.

<יאיר רביבו: יש פה צרכים אדירים לעולים.

<יאיר רביבו: אז אם אפשר לסדר, זה חלק מבקשתנו, לראות מה ההבדל בין עיר עולים לעיר קולטת עלייה ומה קרה בנוסחה, כי לדעתי משהו בפרשנות פה - - - כי ברור, אגב, שלפי הנוסחות היבשות עוד מעט אין עולים בלוד, כי כולם עלו לפני 20 שנה, אז כולם פה צברים, אבל זה לא מדויק.

<יאיר רביבו: זה לא מדויק כי גם ההורים של אלוירה וגם החבר'ה יוצאי אתיופיה הם עולים.

<יאיר רביבו: הם עולים עם המאפיינים - - -

יואל רזבוזוב: היה דיון בעניין הזה וגם הגשתי הצעת חוק שעולה ביום ראשון, אתם צריכים להיות בתוך החוק, אתם כן צריכים להיות לפי האחוזים שיש.

יואל רזבוזוב: אבל ממה שאני מבין שר הפנים מוביל איזה שהיא תכנית והוא רוצה לבטל בכלל את המושג ול - - -

<יאיר רביבו: שגם המרוקאים יקבלו סגן?

<יאיר רביבו: יש להם פה ייצוגיות, ראש העיר מרוקאי, המנכ"ל, תגיד לאריה דרעי, קיבלו את שלהם.

<קריאה: כן, יכול להיות ששר הפנים גם יבוא לטפל באוכלוסייה.

אברהם נגוסה: המרוקאים קיבלו הרבה, זה התור של האתיופים.

<יאיר רביבו: בדיוק.

<אורלי דהן: השקף הבא.

<אורלי דהן: מה אנחנו מעמידים פה בעיר הזאת כדי לטפל בנושא הקליטה?

<אורלי דהן: קודם כל יש לנו מחלקה שלמה בתחום הקליטה שמסונפת לאגף לשילוב חברתי.

<אורלי דהן: יש לנו ממונה על תחום הקליטה בעיר, שהיא באמת פעילה רצינית ביותר והיא מקדמת את הנושא בצורה שלא תתואר.

<אורלי דהן: אלוירה קוליחמן, נמצאת פה לידינו.

<אורלי דהן: יש לנו מנהל מחלקה לשירותי קהילה וקליטה, רון גלבוע, שהוא גם מנהל את הנושא של עבודה קהילתית וכל הנושא של קליטה.

<אורלי דהן: יש לנו עובדת קהילתית לתחום הקליטה, אושרת אהרון, שכל הפעילות של הקליטה, כל הקונצרטים, כל התכניות החברתיות, את הכול היא מלווה אחד לאחד, כל התכניות בעיר.

<אורלי דהן: יש לנו עובדת שכונתית, לקהילת יוצאי אתיופיה, בתקן שלם, יש לנו מנהלת מוקד קליטה, זינה, עושה עבודה מדהימה.

<אורלי דהן: יש לנו רכז תעסוקה, ראובן.

<אורלי דהן: תיכף נביא לכם שלושה סיפורי הצלחה, איך מתוך קורסים שלנו, מלגות שנתנו, יש לנו סטודנטים בטכניון, יש לנו אנשים שכבר התחילו לעבוד בכל מיני עבודות והבאנו לפה אנשים כדי שתראו מה אנחנו עושים איתם.

<אורלי דהן: יש לנו מזכירת מופת, אמירה.

<אורלי דהן: אלה האנשים שנמצאים איתנו.

<אורלי דהן: אנחנו ריכזנו פחות או יותר מה אנחנו עושים פה.

<אורלי דהן: כדי שכל השותפים פה, אלה, יהיו ביחד סביב שולחן אחד, שולחן עגול, אנחנו חייבים לייצר פלטפורמה שתאחד בין כולם.

<אורלי דהן: אנחנו רוצים לשמר את התרבות של כל אחד ואחד.

<אורלי דהן: שימו לב, הכול שולחן עגול, כל הזמן תראו שולחנות עגולים, וזו התפיסה שלנו.

<אורלי דהן: שימור תרבות.

<אורלי דהן: שילוב בשוק התעסוקה, וראש העיר, אמרתי לפני כן שעוד מעט יהיו פה שלושה אנשים כדי לספר איך יש לנו סטודנט בטכניון, יש אחד שמתקן בסלולרי, באמת משהו מדהים.

<אורלי דהן: יש לנו פעילות פנאי, הדגש עם ילדים ונוער, למניעת שוטטות.

<אורלי דהן: אנחנו תיכף נדבר על הדברים, גם הדברים הקשים, אנחנו לא באים פה ל - - - אנחנו נדבר על הדברים שמציקים לנו.

<אורלי דהן: פערים בלימודים, ילדים, בני נוער.

<אורלי דהן: נגישות תרבותית לשירותים בעיר, איך קושי של שפה יכול להוות מכשול עיקרי בתקשורת עם אנשים, שזה מאוד חשוב.

<אורלי דהן: אנחנו מקדמים את זה גם.

<אורלי דהן: פיתוח כישרונות ויכולות ייחודיות, מניעת שימוש לרעה באלכוהול ובסמים, לצערנו אנחנו לא שונים פה מהרבה רשויות בארץ.

<אורלי דהן: הנושא הזה הוא כאוב מאוד.

<אורלי דהן: חיזוק שיתוף פעולה בין כל הגורמים הפועלים בעיר.

<אורלי דהן: אני לא זוכרת נושא אחד שיכול לאחד בתוכו כל כך הרבה שותפים כמו נושא הקליטה, מעבר לתכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון.

<אורלי דהן: ניסיתי קצת פחות או יותר לעשות לכם מעט מהשותפים, אם שכחתי מישהו אני אשמה, אבל תסתכלו, כל הדברים שיש פה.

<אורלי דהן: זה המון גופים וכל אחד מביא איתו - - -

<יאיר רביבו: 25 שותפים וכולם פה רוקדים ביחד.

<אורלי דהן: חבל על הזמן, עובדים ביחד.

<יאיר רביבו: זה נראה שאין קשר, אבל כולם עובדים ביחד.

<יאיר רביבו: משטרה, משרד קליטה, מניפה, יחידת הנוער, הכול פה בתיאום.

<אורלי דהן: ושוב אני אומרת, יש מי שנותן יותר, יש פחות, איך אמר ראש העיר לפני כן?

<אורלי דהן: אנחנו לא מתעסקים עם זה, אני רק אומרת שהמטרה היא משותפת וכמו שכתבנו שם במרכז, בעיגול הכי קטן, זה שותפים לעשייה, כיוון שיש פה עשייה בעיר הזאת והיא פה, והיא מתבטאת פה בכל אחד.

<אורלי דהן: זה נכון, כל אחד נותן - - -

<יאיר רביבו: כולל עזרה מדהימה ממגזר עסקי.

<יאיר רביבו: אני אתן רק דוגמה אחת, אי אפשר שלא להזכיר, נורית פוקס שנמצאת איתנו פה, צדיקה גדולה.

<אורלי דהן: כן, חייבים להגיד.

<אורלי דהן: היא צנועה וזו פעילות בהרבה מאוד כסף.

<אורלי דהן: הרבה מאוד.

<אורלי דהן: אנחנו מדברים פה על איך תהליכי העבודה והכול מתנהל.

<אורלי דהן: שום דבר לא מתנהל כמו שכל אחד בא ורוצה לפתח פרויקטים משל עצמו.

<אורלי דהן: יש משנה סדורה איך אנחנו עובדים בעיר הזאת.

<אורלי דהן: קודם כל יש לנו ועדות סטטוטוריות לנושא קליטה.

<אורלי דהן: ארבע פעמים בשנה אנחנו יושבים, מזמינים ארגונים, מזמינים תושבים, מזמינים גם אנשי עדות שונות כיוון שיש לנו ברוך ה', כמו שראש העיר אמר, הרבה מאוד.

<אורלי דהן: הכול מתועד בפרוטוקולים, יש לנו חברת מועצה שאנחנו נותנים לה את כל הפרוטוקולים לכל ישיבה כזאת.

<אורלי דהן: וכמובן שאנשי משרד הקליטה נמצאים פה איתנו בכל הישיבות האלה והם חשובים מאוד, מעלים שם הרבה מאוד דברים.

<אורלי דהן: יש לנו פורום ארגונים בשכונת רמת אשכול.

<אורלי דהן: אנחנו נמצאים פה ויש לנו פורום, למשל פורום של תעסוקה.

<אורלי דהן: יש לנו עכשיו חדש, תעסוקה דווקא במגזר האתיופי, שאנחנו מקדמים פה.

<אורלי דהן: כיוון שהבנו שתעסוקה היא אחד הכלים הבסיסיים כדי להוציא את הבן אדם ממעגל המצוקה והעוני.

<אורלי דהן: כאשר הוא יוצא לעבוד אני יודעת שיש לי פחות או יותר, יכול להיות, בעזרת ה', שיהיה לי פחות משפחה אחת שתהיה תלויה ברווחה.

<אורלי דהן: זה פחות או יותר.

<אורלי דהן: יש לנו שולחנות עגולים בהרבה מאוד תחומים בשכונה הזאת ואחד התחומים העיקריים כרגע, מה שכרגע אנחנו עוסקים הכי הרבה פה בשכונה הזאת זה בנושא הנוער.

<אורלי דהן: הנוער בשכונה, כיוון שאנחנו יודעים בסופו של דבר שיש הרבה מאוד שוטטות.

<אורלי דהן: יש לנו נקודת משטרה ואנחנו נעזרים במה שמניפה, מה שנורית פוקס, מקודם, דיברה על זה, מה שקידמו פה, זה אחד הדברים היפים ביותר שקיימים ברשות הזאת, אבל שהיינו רוצים להעתיק את זה למקומות נוספים.

<אורלי דהן: אני לא אלאה אתכם, אבל תראו, יש שלושה שקפים, כל אחד רק הפעילות של הבן אדם ומספר הנהנים, שימו לב כמה דברים מתרחשים בשכונה הזאת, לא התיימרתי לדבר על העיר.

<אורלי דהן: אם תעברו, כל אחד ימצא את עצמו שם, בכל התחומים, אם זה ילדים, נוער, קשישים, הכול נמצא פה.

<אורלי דהן: חוץ מפה יש לנו גם בעיר, כל התחום של הקליטה.

<אורלי דהן: תסתכלו, שימוש באלכוהול, שימור תרבות.

<אורלי דהן: אחד הדברים, דווקא בשימור תרבות, אני יושבת ראש הוועדה שיושבת - - - בכל אירוע גדול, למשל יש לנו 35 שנה לציין את קליטת יהדות אתיופיה, אז יש לנו ועדת היגוי, אנחנו מזמינים את כל האנשים ואומרים להם 'מה אתם רוצים לעשות לכבוד האירוע?

<אורלי דהן: ' אני מה זה שמחה שאני בתור עולה ותיקה אני יכולה להגיד לך שפעם ראשונה האירוע המרכזי יתקיים בהיכל התרבות של 35 שנה.

<אורלי דהן: בעיניי זו אמירה, שאנשי העדה יכולים לבוא כמו שווה בין שווים, לבוא להיכל התרבות, לחוג את החוג הזה, עם התלבושות שלהם ועם האוכל שלהם וכל המשמעויות.

<אורלי דהן: זה משהו שמבחינתי הוא אמירה.

<יאיר רביבו: גם ראש העיר רוקד.

<אורלי דהן: איזה שאלה, ראינו את ראש העיר רוקד, חבל על הזמן.

<אורלי דהן: העולים ברמת אשכול.

<אורלי דהן: מיקדתי קצת, כדי שתבינו.

<אורלי דהן: אתם ביקשתם רמת אשכול, זה פחות או יותר איפה אנחנו עומדים.

<יאיר רביבו: קודם כל משפט על השכונה.

<יאיר רביבו: חברי הכנסת, מדובר בשכונה בצפון העיר, זו השכונה שאנחנו נמצאים בה עכשיו, שכונה שנבנתה בשנות ה-80 כשכונת יוקרה.

<יאיר רביבו: על מנת להוציא אנשים מאותם שיכונים ותיקים נבנו פה דירות בסטנדרט יותר מתקדם לאותה תקופה, דירות גדולות יותר, דירות עם חצרות גדולות יותר וכו'.

<יאיר רביבו: השינויים שעברה העיר באפיון הדמוגרפי בשנות ה-90, שבה נבנו ערים חזקות כמו שוהם ומודיעין, גרמו לאיזה שהוא סיבוב.

<יאיר רביבו: זה אומר שהיהודים הוותיקים יותר יצאו מהשכונה, חלקם למרכז העיר, חלקם עזבו את העיר בכלל.

<יאיר רביבו: האופי של השכונה מבחינת המרכיבים נטה לרוב ערבי, נקרא לזה ככה, מבחינת היהודים, האוכלוסייה המרכזית זה יוצאי אתיופיה ויש עוד אוכלוסייה של יוצאי בוכרה ומעט מאוד מה שנקרא כלליים, שהם לא בעדות כאלה ואחרות, אוכלוסייה רגילה שלא קשורה לקהילה יותר סגורה.

<יאיר רביבו: בשלוש השנים האחרונות יש פה חזרה של חבר'ה צעירים שיותר מזוהים עם הכיפות הסרוגות, מה שנקרא הגרעין התורני שבא ללוד, למרכז העיר, שהחליט לבוא ולחזק את רמת אשכול, כמה משפחות היום יש?

<קריאה: 30 סטודנטים.

<יאיר רביבו: 30 משפחות, סטודנטים וכו', אני יכול להגיד שהיום האווירה בשכונה הרבה יותר נעימה.

<יאיר רביבו: אני זוכר פה תקופות שהיה הרבה יותר קשה.

<יאיר רביבו: אני מניח שמבחינת התושבים שגרים פה יש עדיין פערים.

<יאיר רביבו: משפט אחד על המתנ"ס הזה.

<יאיר רביבו: זה מתנ"ס שאני יכול להגיד שזו העבודה הראשונה שלי כנער, הייתי מפעיל הסרטים פה בשנת 92', כנער.

<יאיר רביבו: המתנ"ס, כשיש בעיות בשכונה זה מבטא את עצמו גם במתנ"ס, אוכלוסייה שעוזבת, נחלשות פה הפעילויות, החוגים, במשבר של העירייה נסגר גם המתנ"ס הזה ביחד עם מתנ"ס דנוור שהיו מתנ"סים של הסוכנות היהודית.

<יאיר רביבו: דנוור, למעשה הסוכנות הוציאה מכרז, זכתה בו עמותת הגרעין התורני והפעילה את דנוור, באיזה שהוא שלב חלקית את שיקגו ואז המתנ"ס עצמו יחסית היה מושבת מפעילות עד שכשנבחרנו ובסמוך קצת לפני, עם מאיר ניצן, החלטנו לחדש את הפעילות פה ולנסות לעשות את הבלתי אפשרי.

<יאיר רביבו: איך כולם נכנסים תחת קורת גג אחת וכולם נהנים מפעילות ואחד לא מפריע לשני ומה שאפשר ביחד ביחד, מה שנפרד נפרד.

<יאיר רביבו: כולם חושבים שדו קיום זה חייב להיות באותו חוג ג'ודו, אתיופי וערבי.

<יאיר רביבו: אבל זה בסדר שיש לו פה פעילות וההוא, יש לו פעילות, זה בסדר שיש מועדון קשישים בשפה כזאת כי זו השפה שלהם ובשפה כזאת.

<יאיר רביבו: אני רוצה להגיד לכולם, אל תחשבו שגזענות זה אם יש דברים שהם נפרדים.

<יאיר רביבו: המבחן הוא ההזדמנות השווה לכולם והמשאבים השווים לכולם, כי זה בסדר שכל אחד יכול לשמר את שפתו, את לשונו ואת תרבותו.

<יאיר רביבו: זה בסדר גמור.

<יאיר רביבו: אף אחד לא ביקש מכולם עכשיו 'חבר'ה, עזבו את העבר שלכם, מהיום כולם מדברים רק עברית'.

<יאיר רביבו: לא, זה בסדר שמי שרוצה לדבר באמהרית ידבר באמהרית, בערבית, ברוסית וכו'.

<יאיר רביבו: יש לנו את מנהלת המתנ"ס שנחשבת לכוכבת עולה בשמי החינוך הבלתי פורמלי בארץ כולה, פאתנן זינאתי, אתם תיכף תשמעו אותה.

<יאיר רביבו: אני חושב שהיא עושה מעל ומעבר את המשימה הלא פשוטה.

<יאיר רביבו: מי שחושב שהכול יפה פה וזה פשוט, יש נערים שמציקים לפעילות ההיא ופתאום שומר - - - זה לא פשוט בכלל, אבל אני חושב שבחלוף שנתיים וחצי אני יכול להגיד שמדובר באחד המרכזים הכי שוקקים שלנו בעיר, יש פה כל הזמן פעילות, יש פה כל הזמן תנועה.

<יאיר רביבו: המקום הפך לסוג של מרכז מבקרים, שכל אחד בא ומתרשם, אז כל פעם פאתנן צריכה לארח פה משלחות, חברי כנסת, גופים שבאים לשמוע את הסיפור הזה, איך חצי שנה המדינה שלנו כולה בתהפוכות ויש מקום שבו אפשר לשבת ולדבר וליהנות ולעשות פעילות.

<יאיר רביבו: כמובן זו תודה לכל השותפים שנמצאים פה בחדר ואחרים שלא הגיעו.

<יאיר רביבו: זה על שכונת רמת אשכול ועל מתנ"ס שיקגו.

<יאיר רביבו: עכשיו, בבקשה, תני את הדגשים מבחינת ההרכב ונתקדם.

<אורלי דהן: מבחינת ההרכב אתם רואים פה שהאוכלוסייה בשכונה יותר מזדקנת.

<אורלי דהן: שימו לב שמ-19 פלוס, כל השכונה, שימו לב כמה אנשים יש לנו בשכונה, יש לנו בערך 250 אנשים.

עודד פורר: כל השכונה זה 250 איש?

<אורלי דהן: לא, יוצאי אתיופיה.

עודד פורר: עולי אתיופיה או יוצאי אתיופיה?

עודד פורר: זאת אומרת זה כולל גם ילידי הארץ?

<אורלי דהן: גם.

<אורלי דהן: יוצאי אתיופיה, לא עולים.

עודד פורר: את לא יודעת להגיד כמה מאלה הם עולים וכמה מתוך אלה - - -

<אורלי דהן: אין לנו כמעט עולים.

<יאיר רביבו: זה הגיוני ש-10% מהאתיופים בעיר הם פה.

<יאיר רביבו: כולל זה שנולד לו פה הבן בארץ, אם הוא ספור, או רק העולים?

אברהם נגוסה: רגע, היא באמצע הצגה.

אברהם נגוסה: היא מציגה, אחרי שהיא תסיים אני אתן זמן לשאלות.

<אורלי דהן: אני מדברת על יוצאי אתיופיה, אין לנו כמעט עולים בעשור האחרון.

<אורלי דהן: אני טועה, מאיר?

<קריאה: זה לא משנה, גם אם מישהו עלה לפני 15 שנה.

<קריאה: כמה הם ילידי הארץ?

<קריאה: הילדים שלו הם ילידי הארץ, אבל הוא עדיין - - -

יואל רזבוזוב: מבחינת אחוזים, 8.8% מסך הכול תושבי העיר.

יואל רזבוזוב: זה 6,000 איש יוצאי העדה.

יואל רזבוזוב: פה בשכונה 250-270.

<קריאה: יש פחות בעיר, יש 4,000 אתיופים.

<יאיר רביבו: רגע, אני רק מבקש שנחדד, מבחינתי ילד שנולד השנה, בספרים הוא לא נחשב עולה, מבחינתי הוא נחשב יוצא הקהילה האתיופית.

<יאיר רביבו: אני רוצה שיספרו אותו, גם את הילדים.

<קריאה: חלק עזבו ועברו למרכז העיר.

<יאיר רביבו: מה שחשוב לי, כשאומרים 4,000 יוצאי אתיופיה בלוד, האם זה כולל את אלה שנולדו בארץ בשנה, שנתיים, חמש?

<אורלי דהן: כן.

<יאיר רביבו: זה לא רק עולים בהגדרה.

<קריאה: מ-1989 אם אתה סופר עולים יש סדר גודל של 2,700 עולים.

<קריאה: מתוכם ב-15 השנה האחרונות יש משהו כמו 200 ומשהו עולים.

<קריאה: אם אתה סופר גם נולדים בארץ, זה סדר גודל של 4,000.

<יאיר רביבו: בסדר גמור, וילידים.

<קריאה: ואנחנו עדיין סופרים כל בן קהילה, עדיין.

<אורלי דהן: ברשות

<אורלי דהן: כם, הייתי רוצה להציג לכם שני, כתוב פה מקבלי שירותים, אצלנו זה הנהנים שאנחנו רוצים לתת להם הכשרה מקצועית וכל דבר אחר, כדי להציג.

<אורלי דהן: בואו בבקשה.

<אורלי דהן: שיכירו אתכם.

<אורלי דהן: רק להציג בשתי מילים מי אתם, מה אתם.

<אורלי דהן: זה נורא משמעותי מבחינתנו.

<דאוס אדלו: אני גר בלוד כבר 22 שנה, יש לי שני דברים להגיד.

<דאוס אדלו: אחת, תודה רבה על שיתוף הפעולה של מוקד קליטה ושיקום שכונות.

<דאוס אדלו: לקחתי קורס של פרויקט סלולר, היום אני עובד בחברת פרטנר.

<דאוס אדלו: מי שלא יודע פרטנר זה אורנג'.

<אורלי דהן: הוא עושה גם פרסומת.

<יאיר רביבו: זה הצבע של החולצה.

<יאיר רביבו: כל הכבוד.

<דאוס אדלו: שני דברים.

<דאוס אדלו: דבר ראשון, תודה רבה על שיתוף הפעולה הזה בין שניהם, בסופו של דבר רכשתי מקצוע.

<דאוס אדלו: דבר שני, אני רוצה להגיד לגבי עיריית לוד.

<דאוס אדלו: אני לקחתי גם חלק בפרויקט של ליגה בין שכונות בכדורגל.

<דאוס אדלו: היום בלוד אין מגרשי כדורגל, אין מגרשים, חוץ ממגרש אחד שממוקם ברמת אשכול, מגרשים שכונתיים אין, לא קיים בעיר.

<קריאה: יש בגני אביב, אתה מוזמן.

<דאוס אדלו: גני אביב, בוא נגיד שגני אביב מנותקת מהעיר.

<יאיר רביבו: לא, בוא נדייק, יש, אבל צריך עוד.

<יאיר רביבו: יש לפחות עשרה, אז אי אפשר להגיד שאין.

<דאוס אדלו: לא, אני לא מדבר איתך על מגרשים של בתי ספר, אני מדבר על מגרשים שכונתיים.

<יאיר רביבו: לזרוס זה שכונתי.

<דאוס אדלו: חוץ מלזרוס, שגם הוא, אחרי פניות שלנו הזיזו את השערים ואנחנו נאלצנו לעשות שם את הסימון שלא התאים למגרש.

<דאוס אדלו: אנחנו שבאנו עם צבע וסימנו.

<דאוס אדלו: אין מגרשי כדורגל, כשבכל עיר נורמלית בכל 200 מטר יש מגרש שכונתי.

<דאוס אדלו: מפעל הפיס, אין פה שום מגרש כדורגל של מפעל הפיס.

<יאיר רביבו: לא, הוא טועה.

<דאוס אדלו: מפעל הפיס שייך לרמלה, הוא נמצא ליד כלא רמלה.

<דאוס אדלו: ואין לנו מגרשים, אנחנו נאלצים ללכת לשחק בערים שונות, שזה רמלה, העיר הכי קרובה אלינו.

<דאוס אדלו: וואלה, אני מאמין שתטפלו בזה.

<יאיר רביבו: אנחנו נוהגים להצמיד מגרשים לבתי ספר כי התחזוקה היא יותר טובה.

<יאיר רביבו: רק אתמול התעסקתי בעניין הזה, כשמשהו לא מוגדר קשה לתחזק אותו.

<יאיר רביבו: במסגרת הניהול העצמי ובמסגרת השיתוף בין בתי הספר יש לפחות עשרה מגרשים ברחבי העיר, אבל אנחנו להוסיף עוד.

<דאוס אדלו: זה נשמע טוב, אבל ברגע שבית הספר נעול.

<יאיר רביבו: לא, אנחנו נתנו הנחיה.

<יאיר רביבו: גני יער, למשל, איפה שאני גר, יש גם כדורסל וגם כדורגל והוא פתוח.

<יאיר רביבו: ספיר, פתוח.

<יאיר רביבו: לזרוס פתוח.

<דאוס אדלו: שכונת ממשלתי, גדלתי שם, היה מגרש - - -

<יאיר רביבו: ציפורי.

<דאוס אדלו: אני אתן לך דוגמה, היו שני מגרשים, היה את מועדון אורי והיה בתוך שכונת ממשלתי עוד מגרש שהוא היה - - - המגרש הזה נהרס, עד היום לא בנו אותו מחדש.

<יאיר רביבו: יש 20 מטר משם, בציפורי, חדש.

<קריאה: אפילו שני מגרשים חדשים.

אברהם נגוסה: רגע, רגע.

אברהם נגוסה: לא.

אברהם נגוסה: אני מבקש, יש רשות דיבור.

אברהם נגוסה: בוועדת העלייה והקליטה מדברים רק על ידי רשות דיבור, לא כל אחד ככה.

אברהם נגוסה: אני מבקש, מי שרוצה תגובה ניתן לו להגיב, אבל אל תיכנסו בדברים של אחרים.

<יאיר רביבו: זה כמו שלמשל רשמו בפייסבוק ואתה שיתפת, שמתנ"ס שיקגו סגור לאתיופים.

<יאיר רביבו: זה לא נכון.

אברהם נגוסה: לא, קודם כל אני לא שיתפתי.

אברהם נגוסה: אני שואל, מה שכתבו לי.

אברהם נגוסה: אני לא שיתפתי.

<יאיר רביבו: לא, הצעירים שיתפו.

אברהם נגוסה: אז בואו נשמע אותו ונגיע ונברר את זה.

<נתנאל יצחק: שמי נתנאל יצחק, אבא לשלושה ילדים, אני עובד כבר 13 שנה במפעל לעיצוב כלי כסף.

<נתנאל יצחק: השנה התחלתי ללמוד, רציתי להעשיר את עצמי קצת, להתקדם, הלכתי ללמוד מקצוע, אבטחת מידע.

<נתנאל יצחק: עזרו לי ממוקד הקליטה.

<נתנאל יצחק: למרות שזה קשה, כי להחזיק במשפחה ולהתחיל ללמוד זה קצת בעייתי.

<נתנאל יצחק: לגבי העירייה פה, באמת חסר משחקי ילדים.

<נתנאל יצחק: אני לוקח את הילדים שלי מחוץ לעיר למשחקייה או משהו כזה.

<נתנאל יצחק: רוב הפעילות שלי עם הילדים זה מחוץ לעיר, זה לרמלה, לנס ציונה, מודיעין והסביבה.

<נתנאל יצחק: פה חסר משחקי ילדים.

אברהם נגוסה: תודה.

<אורלי דהן: אני רוצה רק לסיים את המצגת.

<יאיר רביבו: תריצי, לא צריך להציג.

<יאיר רביבו: תוך כדי יש תמונות גם של פעילות.

<אורלי דהן: בבקשה.

<אורלי דהן: זהו.

<יאיר רביבו: אפשר להתרשם תוך כדי מתמונות של פעילות, גם ב-9 במאי כמובן, גם בחגים.

<יאיר רביבו: רק לפני, מנהלת המתנ"ס צריכה לעזוב, יש לה פגישה מראש שנקבעה לה עם משרד האוצר על תקצוב גדול למתנ"ס.

<יאיר רביבו: בכמה דקות היא תתייחס טיפה למתנ"ס כי עלו פה טענות חשובות.

<יאיר רביבו: אני רוצה שהיא כן תגיד את העשייה שיש פה במתנ"ס, ברשותכם.

אברהם נגוסה: מנהלת המתנ"ס, בבקשה.

<פאתנן זינאתי: ברוכים הבאים למרכז הערבי-היהודי שיקגו.

<פאתנן זינאתי: חבר הכנסת, ראיתי קצת דברים שנכתבו בפייסבוק ואני יודעת ש - - -

אברהם נגוסה: לא, אני מצטער, אני לא כתבתי.

<יאיר רביבו: לא, שותף.

<יאיר רביבו: היה שיתוף.

אברהם נגוסה: צעירים שלחו לי.

אברהם נגוסה: ואז אני אמרתי שאני בא לברר.

<יאיר רביבו: זה חזק מאוד, אתה לא יודע איך זה עף.

<פאתנן זינאתי: אוקיי.

<פאתנן זינאתי: דבר ראשון, המרכז הערבי-יהודי שנמצא בשכונה, כמו שסיפר ראש העיר, בשנתיים האחרונות פותח את דלתותיו לכלל האוכלוסייה שגרה בשכונה.

<פאתנן זינאתי: יש לי בצוות רכזת קהילה אתיופית שקוראים לה מלכה, שהיא מרכזת את הפעילות של הקהילה האתיופית בשותפות עם העירייה בצורה מלאה ומשותפת.

<פאתנן זינאתי: יש לנו רכזת לקהילה הדתית לאומית שנמצאת גם פה במתנ"ס.

<פאתנן זינאתי: המתנ"ס פתוח, יש לנו מועדון קשישים לקהילה האתיופית, יש מועדונית מניפה שפועלת בשכונה במתנ"ס שנים.

<פאתנן זינאתי: אנחנו מנסים לבנות ביחד שיתוף פעולה מלא ואם יש איזה שהוא שיח ואיזה שהן החלטות שמתקבלות בתוך השכונה, אני חושבת שתושבי השכונה מספיק חזקים כדי שיוכלו לשבת ביחד.

<פאתנן זינאתי: אם יש דברים, שנפתור את זה ביחד.

<פאתנן זינאתי: המתנ"ס הזה הוא של כולם, אף אחד לא נכנס משום דלת ואם יש הסתייגות למה שאני אומרת זה הזמן, אבל אני חושבת שהמתנ"ס הוא של כולם בצורה מאוד מאוד ברורה.

אברהם נגוסה: כמה ילדים יוצאי אתיופיה משתתפים פה במתנ"ס?

<פאתנן זינאתי: יש במועדונית מניפה כ-70 ילדים שמגיעים כל יום משעה ארבע.

<אתיה דן: בתור מנכ"לית מניפה אני רק אגיד, קודם כל יישר כוח לפאתנן, אבל יש לנו 180 משתתפים במועדונית.

אברהם נגוסה: היא תסיים ואז אני אתן לך.

<פאתנן זינאתי: לפי הנתונים שאני יודעת, ואולי אני טועה, יש כ-70 ילדים בכיתות א' עד כיתה ו' שמגיעים מדי יום, משעה ארבע אחרי הצהריים עד שבע.

<פאתנן זינאתי: יש גם תכנית לבני נוער, שבמספרם אתיה תדייק.

<פאתנן זינאתי: יש פה מרכז לגיל הרך לקהילה האתיופית, שמטפלת בו טלי ממניפה.

<פאתנן זינאתי: יש פה מועדון קשישים שמתנדבות בו גם שרה וגם נטלי וגם מלכה מפעילה אותו שלוש פעמים בשבוע בבקרים.

<פאתנן זינאתי: יש פה פעילות לנשים מהקהילה האתיופית שנקרא - - - שהן נפגשות פעמיים בשבוע אחרי הצהריים.

<פאתנן זינאתי: היה לפני תקופה בשיתוף עמותת ג'ינדאס לנשים האתיופיות והרווחה שקיבלנו תקציב מהרווחה להפעיל פה אולפן לנשים בשכונה.

<פאתנן זינאתי: יש פה הרבה פעילות שמתקיימת במתנ"ס וכל האנשים השותפים נמצאים פה בשולחן ויכולים להציג את הפעילות בצורה מאוד ענפה.

<פאתנן זינאתי: יש לאן להתקדם הרבה וזו ההזדמנות שלנו לקדם את כולם ביחד.

<יאיר רביבו: תודה.

<אורלי דהן: נציגה אחת.

אברהם נגוסה: בסדר, נציגה אחת תציג.

<ורד-מועדונית: שלום, קוראים לי ורד, אני פה במועדונית.

<ורד-מועדונית: אתם עושים פה דיון, אתם מדברים ואתם אומרים דברים שאומרים פה ומה אנחנו רואים בתכל'ס.

<ורד-מועדונית: מה שאנחנו רואים בתכל'ס זה שהולכים לסגור לנו את המועדונית ומביאים אותנו למקום של שני חדרים וחצי.

<יאיר רביבו: אני לא מכיר את זה.

<קריאה: אני רוצה לדבר.

אברהם נגוסה: רגע, תן לה לדבר.

אברהם נגוסה: אני מצטער, אנחנו באנו לפה לשמוע, גם תושבים וגם העירייה.

אברהם נגוסה: כלומר עובדי העירייה, עובדי המערכת, משרדי הממשלה, נציגים, הזמנו פה לשמוע את כולם.

אברהם נגוסה: לכן אני מבקש, כל מי שרוצה לדבר ניתן לה.

אברהם נגוסה: היא עכשיו עומדת, היא תסיים את דבריה, אתה רוצה להגיב, אני אתן לך.

<יאיר רביבו: בת כמה את?

<ורד-מועדונית: בת 15.

<יאיר רביבו: ואת במועדונית?

<ורד-מועדונית: כן.

<ורד-מועדונית: אני מכיתה א' פה.

<ורד-מועדונית: פאתנן אמרה מ-א' עד ד', אז אני רוצה לתקן, זה מ-א' עד ט' ואני עדיין פה ואני עדיין ממשיכה פה.

<יאיר רביבו: ואיפה את לומדת?

<תלמידה-מועדונית: באולפנת צביה.

<יאיר רביבו: והגברת השנייה גם?

<תלמידה-מועדונית: גם.

<יאיר רביבו: ספרו על ההצלחה של המועדונית מבחינתכם, מה זה עשה לכם בחיים?

<ורד-מועדונית: אני כשעברתי לאולפנה צביה, לא היה לי קל להתקבל לשם, מי שעזר לי להתקבל לשם זו המועדונית.

<ורד-מועדונית: מניפה עזרה לי להתקבל לשם, היא עזרה לי עם הכול שם.

<ורד-מועדונית: ואללה, אני בתור אחת מרמת אשכול, לא היה לי קל להתקבל לבית ספר כזה, כי זה לא בית ספר של עכשיו תבואי ותגידי לא נתנו לי.

<ורד-מועדונית: זה בית ספר גבוה, רמה גבוהה, אני צריכה עזרה.

<ורד-מועדונית: גם במבחן לא היה לי קל, באו ועזרו לי, נתנו לי שיעורי עזר.

<יאיר רביבו: איזה כיתה אתן, ט'?

<ורד-מועדונית: כן.

<יאיר רביבו: ואיך את מרגישה מבחינה לימודית, את מרגישה שהשווית את הרמה לחברות?

<ורד-מועדונית: בטח.

<ורד-מועדונית: המועדונית בעיניי זו דחיפה, זו דחיפה של שיעורי עזר, זו דחיפה של ביטחון עצמי.

<ורד-מועדונית: אמרתי שאני רוצה ללכת לצביה אמרו לי 'ורד, את יכולה, אנחנו נעזור לך במתמטיקה, נעזור לך בכול'.

<תלמידה-מועדונית: אני אישית לא חשבתי שאני אצליח.

<תלמידה-מועדונית: באתי מרמב"ם ואמרתי 'אני לא יודעת, אני לא אצליח'.

<תלמידה-מועדונית: היו המשפחה כמובן, אבל המועדונית, היחידה שבאה 'בואי תנסי, נעזור לך.

<תלמידה-מועדונית: תנסי'.

<תלמידה-מועדונית: נתנו לי חוברות עבודה לבית, באו אנשים לבית שלי - - -

<יאיר רביבו: גם באנגלית וגם במתמטיקה?

<תלמידה-מועדונית: הכול, הכול.

<תלמידה-מועדונית: ככה זה גם עכשיו, 'את רוצה משהו?

<תלמידה-מועדונית: בואי נעזור לך'.

<ורד-מועדונית: רק תבקשי.

<תלמידה-מועדונית: את לא עושה את זה לבד, יש איתך אנשים מאחורה.

<יאיר רביבו: מה שמעתם?

<יאיר רביבו: אני לא מכיר.

<ורד-מועדונית: לפני שבוע או שבועיים אמרו לנו 'תקשיבו, בואו נשב, סוגרים לכם את המועדונית'.

<ורד-מועדונית: לא סוגרים, מעבירים אתכם - - -

<קריאה: לא, ורד.

אברהם נגוסה: למה אתם נכנסים?

אברהם נגוסה: את רשומה, גברת.

<ורד-מועדונית: אם אני טועה, מעבירים אתכם למעון, שני חדרים וחצי.

<ורד-מועדונית: אנחנו לא קצת ילדים, זה לא שאנחנו חמישה, שישה, רק הגדולים, זה מ-א' עד ט', יש ילדים שצריכים שולחנות, יש מורות - - -

<קריאה: הכול נכון, זו דוגמה שלנו, זה דבר מבורך, תסיימי ואנחנו נסביר.

<ורד-מועדונית: מורות מגיעות, וגם צריכים מקום נקי.

<ורד-מועדונית: אתם נכנסים לכנסת, אתם לא תיכנסו עכשיו למקום קטן ומצומצם.

<ורד-מועדונית: בשבילנו המועדונית זה הכנסת, אנחנו רוצים להגיע למקום מסודר.

<ורד-מועדונית: אנחנו רוצים להגיע למקום שאפשר לשבת ולדבר, לא להסתובב ולדבר איתה ככה, זה לא נעים.

<ורד-מועדונית: אז כשאומרים לנו 'מעבירים אתכם - - -

<יאיר רביבו: כמה פעמים בשבוע את מגיעה?

<ורד-מועדונית: מראשון עד חמישי.

<תלמידה-מועדונית: כל יום.

<ורד-מועדונית: ויש פה ילדים שנהנים ויש פעילויות.

<ורד-מועדונית: אתם אומרים פעילויות, בלי לפגוע, הפעילויות היחידות שאני מקבלת זה ממניפה.

<ורד-מועדונית: זה הדבר היחיד שאני מקבלת.

<ורד-מועדונית: לא מתאים לי, ואני בטוחה שגם לא מתאים למנהלים, שיעבירו אותנו למקום קטן.

<ורד-מועדונית: אתה פה בשבילנו.

אברהם נגוסה: יש המנהלת - - -

<קריאה: אני אדבר לפניה ונראה לי שאני - - -

אברהם נגוסה: בסדר, אז תחכה.

<קריאה: שלום וברכה.

אברהם נגוסה: לא, הם עוד לא סיימו.

אברהם נגוסה: אני לא נתתי לך.

<ורד-מועדונית: אתה כראש עיר ואתה ראש עיר נהדר, בשנתיים שעבדת, אתה עבדת בצורה מדהימה, כן, הכפיים, אתה משהו מדהים, אבל לוקח אותנו ממקום כל כך נעים בשבילנו, הבית שלנו, אוקיי?

<ורד-מועדונית: למקום כל כך קטן.

<ורד-מועדונית: אתה זה שאמור להרים אותנו, לקחת אותנו למבנה עוד יותר גדול, לשפץ לנו.

<ורד-מועדונית: אני, אני לא רוצה לבכות, אני מרגישה שאתה מפקיר אותנו, כי הכול פה כבר - - -

אברהם נגוסה: תודה רבה.

<יאיר רביבו: יש פה עוד בנות שרוצות לדבר?

אברהם נגוסה: תקצרו, יש עוד דוברים.

<תלמידה-מועדונית: אתם מעבירים אותנו מקום, לא הבנתי את הקטע שהמקום עצמו, תעבירו אותנו מקום, אבל אתם לא יודעים מה בנינו במקום הזה.

<תלמידה-מועדונית: מה האופי שבניתי, ברצפה הזאת מה האופי שבניתי פה.

<תלמידה-מועדונית: אחים שלי, אמא שלי, דודים שלי שהם עכשיו נשואים עם ילדים, כל אלה, אני ממשיכה את הדור שלהם, אחותי הקטנה ממשיכה את הדור שלי והבת של אחותי תמשיך את הדור שלה.

<תלמידה-מועדונית: אין, אין - - - אני לא יודעת, אתם באים ועושים משהו בלי להבין אותנו.

<תלמידה-מועדונית: אתם עושים משהו מאחורי הגב שלנו בלי להבין מה בנינו פה.

<תלמידה-מועדונית: מה האופי שלנו פה.

<תלמידה-מועדונית: תעבירו אותנו מקום, בסדר - - -

אברהם נגוסה: אני רוצה התייחסות שלכם לפרוטוקול, תזדהו בשם ותפקיד, יש פרוטוקול.

אברהם נגוסה: הם מתארים הצלחה, דבר טוב, אז אומרים למה אתם לוקחים לנו?

אברהם נגוסה: אני רוצה שתתייחסו.

<אתיה דן: שמי אתיה דן, אני מנכ"לית של עמותת מניפה שמפעילה מרכז לפעילות לקהילה פה בשכונה ברמת אשכול.

<אתיה דן: אני רוצה להבהיר לבנות הנפלאות האלה, המדהימות האלה, משהו מאוד פשוט.

<אתיה דן: הולכים לשדרג לנו את המקום, הולכים לשפץ לנו את המקום ואנחנו נקבל מקום יפה.

<תלמידה-מועדונית: אבל זה לא השיפוץ.

<אתיה דן: אני רוצה להתייחס למה שאמרתן ולומר שההצלחה הגדולה, ואני פונה לאמהות, לצוות, של העדה עצמה, ואני חושבת שההישג הגדול שלנו זה עצם המחאה.

<אתיה דן: ההישג הגדול שלי זה שאומרים לי 'אנחנו מנהלים את העניינים שלנו, תקשיבו לנו'.

<אתיה דן: יש ועד הורים, יש ועד קהילה, יש צוות שהעדה בוחרת - - -

<קריאה: אתיה, מאיפה הפער הזה בין החניכים שלנו לבין מה - - -

<אתיה דן: אני אגיד משהו.

<אתיה דן: אני חושבת שיש פה בעירייה אנשים נהדרים שקיבלו עירייה כושלת - - -

<יאיר רביבו: שלא מפקירים.

אברהם נגוסה: היא - - - היא שיבחה אותך דווקא.

<אתיה דן: יש פה תהליך ארוך לתקן עוולות של שנים והם עושים את זה, ואני חושבת שיש פה אנשים שלא ישנים לילות, אהרון שמלווה את השכונה הזאת, יוסי שנמצא פה יום יום לראות שהכול קורה וצוות עירייה שלם בראשות ראש העיר.

<אתיה דן: אני רוצה להגיד לכם משהו, הדבר שאתן אומרות, ורד, אתן אומרות פה דבר נהדר, אתן אומרות שאתן לוקחות אחריות על החיים שלכם ואנחנו רק עוזרים לכם ואני אומרת את זה גם למבוגרים, אתם צריכים להוביל אותנו ולא אנחנו אתכם, וההישג הגדול שלי, שיהיה ועד של העדה שינהל אותנו, שיגיד מה אתם רוצים וזה מה שנעשה.

<אתיה דן: אנחנו חנות מכולת לשרת את הקהילה, את העדה, וזו המטרה של מניפה, המטרה זה ההורים, לא הילדים.

<אתיה דן: המטרה שההורים ייקחו אחריות ואנחנו רק נעזור.

<אתיה דן: תודה רבה.

<קריאה: לא ענית.

<יוסי הרוש: שלום.

<יוסי הרוש: קוראים לי יוסי הרוש, אני סגן ראש העיר ואני קיבלתי את ההחלטה להעביר אתכם מקום.

אברהם נגוסה: תסביר למה קיבלת את ההחלטה.

<יוסי הרוש: אני אסביר לך.

<יוסי הרוש: לפני כחודש וחצי מנהלת יחידת הנוער של עיריית לוד, קוראים לה חלי שובע, ישבה עם הנוער לשיחה.

<יוסי הרוש: היא הוציאה את כל המדריכים, היא הוציאה את כל האנשים וישבה נטו עם הנוער, עם הנוער האתיופי.

<יוסי הרוש: היא ישבה איתם, היא יצאה מהפגישה והתקשרה אליי ואמרה לי 'תשמע, יוסי, חבל לך על הזמן, אני לא ישנה כל הלילה, אני בדמעות', אמרתי לך 'אני מגיע'.

<יוסי הרוש: הגעתי אמרתי לה 'מה קרה?' היא אמרה לי 'תשמע, ישבתי עם הנוער, רוב הנוער אמר לי 'אנחנו מפחדים בלילה להגיע למתנ"ס, אין לנו נקודה חמה, אנחנו רוצים עצמאות'.

<יוסי הרוש: '.

<יוסי הרוש: עשינו סיבוב במתנ"ס, לקחנו את כל החלק הדרומי של המתנ"ס, עם כניסה נפרדת, מקום פי שניים יותר גדול מהמקום הקיים שהם נמצאים בו, לקחנו על עצמנו לעשות את כל השיפוץ לפי מה שהנוער רוצה, לעשות להם בית קפה, שתי חצרות נפרדות, לעשות להם פינת ישיבה, זולה, בחוץ, שכל נער אתיופי בשכונה הזאת יגיע בערב, תהיה לו פינת ישיבה, עם מתקנים, עם ספה, והוא יוכל בבטחה להיות כל יום עד אחת עשרה בלילה וללכת הביתה בסבבה.

<יוסי הרוש: אני מזמין את כולם עכשיו לסייר במקום, זה נמצא בתוך המתנ"ס, זה בצד שמאל, זה בקומת קרקע.

<יוסי הרוש: פה, במתנ"ס.

<יאיר רביבו: פה, הם קיבלו חדר גדול יותר.

<יוסי הרוש: אני רק רוצה לסיים.

<יוסי הרוש: זה נמצא פה בקומת קרקע.

<יאיר רביבו: פשוט ברגש שלהם הם רוצים להישאר פה, אבל זה יותר טוב, הם ביקשו את זה.

<יוסי הרוש: זה פי שניים מקום מהקיים.

<יוסי הרוש: אני אגיד לך למה זה כואב לי, כי אנחנו עושים את המקסימום שהנוער הזה ייהנה.

<יוסי הרוש: אתה יודע כואב לי הלב?

<יוסי הרוש: שבערב אנחנו שומעים את המצוקה של הנוער שלא יכול ללכת הביתה בבטחה ושמתחילים איתו ומציקים לו.

<קריאה: אז איפה הפתרונות לביטחון האישי שלהם?

<קריאה: תמצאו פתרון לביטחון האישי שלהם, במקום להכניס אותם בדלת האחורית.

<יוסי הרוש: רגע, רגע.

<קריאה: 15 שנה לא השתנה כלום בשכונה הזאת, יוסי.

<יאיר רביבו: הם רצו פינה שלהם.

<יאיר רביבו: המתנ"ס נסגר בעשר, זה יכול עד שתיים בלילה להיות.

<קריאה: פה אני עושה - - -

<יוסי הרוש: תן לי לסיים משפט ואחרי זה תגידו מה שאתם רוצים.

<יוסי הרוש: הכוונה שלנו הייתה שכל ילד בשכונה מהעדה האתיופית יכול להגיע למתנ"ס, להיכנס בבטחה - - -

<קריאה: איפה אפשר להיכנס?

<קריאה: איפה?

<יוסי הרוש: באותו מקום.

<יוסי הרוש: לקחנו על עצמנו לכוון לפי היעדים של הילדים.

<יוסי הרוש: צר לי מאוד, אם הם רוצים להישאר במקום הקיים אף אחד לא יזיז אותם משם, אבל זה רק יפגע בנוער שלנו.

<יאיר רביבו: בנות תשבו, שמענו אתכן.

<יאיר רביבו: אני חושב שסטינו קצת מהדיון, יש פה משהו שבאנו לברך ויצאנו מקללים.

אברהם נגוסה: לא לא לא.

<יאיר רביבו: יש פה מנהלת פרויקט, אתיה, שהיא עושה עבודה נהדרת, היא מיחידת הנוער, יש פה סגן ראש עיר שממונה על החינוך.

<יאיר רביבו: יושבים פה, שומעים את הצרכים, מנסים לחשוב בצורה יותר רחבה.

<יאיר רביבו: יש פה כניסה נפרדת, המתנ"ס בסוף נסגר בשבע-שמונה בערב, כניסה נפרדת, יכולים להיות עד אחת בלילה בקיץ.

<יוסי הרוש: יש פה מעבר לפה.

<יאיר רביבו: אנחנו לא נגד, אנחנו שומעים את הצרכים ופועלים.

<יאיר רביבו: אם לא, לא טוב, לא צריך.

<יאיר רביבו: מי שרוצה להישאר - - - היום חשבנו קצת בצורה רחבה.

<יאיר רביבו: אנחנו לא רוצים להפריע, ובטח לא צריך להגיד פה משפטים, זה גם חלק מחינוך, לפתוח פה שיחה ולהגיד שהעירייה החליטה לסגור את המועדונית וראש העיר מפקיר את הנוער האתיופי, אלה משפטים שלדעתי דקה לפני - - -

אברהם נגוסה: לא, לא אמרו.

<יאיר רביבו: לא, אני שמעתי הכול.

<יאיר רביבו: דקה לפני שמדברים על חינוך קודם כל אני מצפה לדעת שתהיה פה הכרת הטוב, כי מה שעשינו פה בשנתיים האחרונות, לציבור בכלל ולקהילה האתיופית בפרט, הוא לא נעשה הרבה שנים.

<יאיר רביבו: אפשר לתקוף, הכול בסדר, אנחנו יודעים מה נתנו ואני גם יודע שכשמצפים מנוער להתחנך קודם כל מספרים - - - אם לא הייתי מדובב לא היו בכלל יודעים שיש פה הצלחה של שינוי מהותי.

<יאיר רביבו: אני דובבתי, הם פתחו רק בשלילי.

<יאיר רביבו: צריך לבוא ולהגיד כמה המקום הזה ערכי, כמה הוא חשוב, כמה הוא מעצים.

<יאיר רביבו: אפשר לדבק על מיקום, אבל לא המיקום עושה את הערכים, את הערכים אני מצפה שיקבלו וקודם כל להגיד תודה לפני שבאים שמשמיצים ככה בפורום כזה גדול.

<יאיר רביבו: תודה, סיימנו את הנושא הזה.

<קריאה: לא, לא סיימנו.

<יאיר רביבו: סליחה, את לא מנהלת את הדיון.

<קריאה: לא סיימנו, אני - - -

<יאיר רביבו: אבל את לא מנהלת את הדיון.

אברהם נגוסה: הם הולכים לבדוק, הם לא ישנו.

<יאיר רביבו: סליחה, את לא מנהלת את הדיון.

<קריאה: אז תיתן - - -

<יאיר רביבו: סליחה, תתפלא, אני מנהל את הדיון.

<יאיר רביבו: תתפלא.

<קריאה: תקשיב, אנחנו רוצים לבוא - - -

<יאיר רביבו: אבל יש פה עוד נושאים שרוצים לדבר עליהם.

<קריאה: כרגע היא נתנה על שיקגו לרמת אשכול.

<קריאה: אנחנו רוצים לבוא, סוף סוף, עד שיש פה פורום, שישמעו אותנו.

<יאיר רביבו: אני חושב ששמענו.

<קריאה: לא, לא שמעתם - - -

<יאיר רביבו: אנחנו 40 דקות יושבים ושומעים בעיקר על הפעילות ברמת אשכול.

<קריאה: אתם 40 דקות מדברים על הפעילות, לא קשור לרמת אשכול.

<קריאה: מבחינתי רמת אשכול זה לוד לבד ורמת אשכול שכן הפקרתם, ראש העיר, אתם כן הפקרתם את - - -

<יאיר רביבו: טוב, בסדר, מאה אחוז, תודה.

<קריאה: לא, לא סיימתי, יש פה שתי בנות שהן בכלל בתיכון שבאו לדבר ולהגיד ומתוך הביטחון האישי שלהן.

<יאיר רביבו: אם אני לא מדובב אותן - - -

<קריאה: אתה לא נותן, אתה מנסה להשתיק אותן.

<יאיר רביבו: ממש לא.

<יאיר רביבו: תגידי, מי שאל את השאלות.

אברהם נגוסה: רגע, רגע.

אברהם נגוסה: מספיק

<קריאה: - - - ואתה רק מנסה להשתיק.

<קריאה: למה?

<קריאה: יש לך משהו להסתיר?

אברהם נגוסה: זהו, מספיק.

<יאיר רביבו: שנייה.

<יאיר רביבו: לדעתי לא הובהרה פה מטרת הדיון.

<יאיר רביבו: זה שמתנ"ס שיקגו מארח את המפגש זו נקודה אחת, אליי פנו, ועם כל הכבוד, יש לי עוד דברים לעשות במהלך היום, ועדת הקליטה של כנסת ישראל באה ואמרה שהיא רוצה לדון במצב הקליטה בעיר לוד.

<יאיר רביבו: בעיר לוד יש עולים מ-101 מדינות, מסקטורים שונים ומשכונות שונות.

<יאיר רביבו: באו לבקש פה את המקום.

<יאיר רביבו: רוצים לעשות דיון על הנוער האתיופי ברמת אשכול, אני מוכן לבוא ולפנות עם אנשיי.

<יאיר רביבו: אני לא חושב שזה צריך להיות בפורום הגדול הזה.

<יאיר רביבו: זו לא מטרת הדיון, לדיון הזה יש מטרות ויש נושאים.

<יאיר רביבו: אז עם כל הכבוד, לא לבוא ועכשיו - - - אני מאוד מאוכזב ממה שאני שומע פה.

<יאיר רביבו: בסדר, אתם יכולים לדבר עד מחר ויכולים לבוא, אבל יש מה שנקרא קודם כל נימוס בסיסי.

<יאיר רביבו: יש פה נימוס בסיסי שלא היה פה.

<יאיר רביבו: נימוס בסיסי.

<יאיר רביבו: אני יכול לשבת פה עוד שעות, לבטל את הפגישות שיש לי אחר כך, אבל יש פה נימוס בסיסי ולא היה פה.

<יאיר רביבו: וצר לי שאני אומר את זה.

<יאיר רביבו: אני מבקש שיושב ראש הוועדה ימשיך, ינהל פה, יש פה עוד נושאים לדיון.

<יאיר רביבו: נסיים את הנושאים האחרים, נבוא ונדון.

<יאיר רביבו: בינתיים אני שומע פה שיש פה דברים אחרים, אבל יש פה אנשים שהיו צריכים לנהל את הדברים אחרת, סליחה שאני אומר את זה, ולהכין את אלה שדוברים ולמקד אותם.

אברהם נגוסה: בעניין - - -

<יאיר רביבו: תנהל את הנושאים שהיינו צריכים לדבר עליהם ואחר כך - - -

אברהם נגוסה: בעניין המועדון שמענו וראש העיר גם אמר שאם אתם לא רוצים 'אנחנו נשב ונבדוק, אנחנו לא נעשה בניגוד לרצונכם'.

אברהם נגוסה: לכן אנחנו גם, ועדת העלייה והקליטה, נהיה בקשר עם לשכת ראש העיר ואנחנו נעקוב אחרי מה שנעשה.

אברהם נגוסה: פה לא אמרו 'אתם לא רוצים, אנחנו ניקח אתכם בכוח', זה לא נאמר.

אברהם נגוסה: הם אמרו 'חשבנו שזה טוב בשבילכם', אתם אומרים ש'זה לא טוב בשבילנו, זה יותר טוב לנו', 'אז אנחנו נדון ונקבל החלטה'.

אברהם נגוסה: זה מה שנאמר.

אברהם נגוסה: בואו בזה נשאיר את העניין הזה.

אברהם נגוסה: אני אומר לכם, פה, עם ראש העיר, עם הצוות המקצועי שנמצא פה, אני אפעל איתם ביחד כדי שלא יהיה בניגוד לרצונכם.

אברהם נגוסה: בסדר?

אברהם נגוסה: אז פה נסגור את הנושא הזה ונעבור לנושא אחר.

אברהם נגוסה: הנושא של המועדון, אני הבנתי את העניין, הם לא יעשו את זה בניגוד לרצונכם.

אברהם נגוסה: אתם רוצים להמשיך?

אברהם נגוסה: יישבו, ידונו בעניין.

<יוסי הרוש: אני מציע שאנחנו נעשה סיור לכל הנוער, נראה להם את התכניות שאנחנו רוצים לעשות ואם הנוער לא ירצה אנחנו לא נעשה.

<יוסי הרוש: אנחנו רוצים את טובת הנוער.

אברהם נגוסה: מצד אחד אנחנו קיבלנו פה דיווח, עדות חיה שאנחנו קיבלנו, כמה המועדון הזה עזר להם, להישגים, להצלחה והם לא באו עם גישה שלילית, הם דווקא באו ואמרו 'זה טוב לנו, אנחנו הצלחנו בזה, אנחנו רוצים להמשיך בזה', אז בואו תבדקו מבחינה מקצועית.

<יוסי הרוש: בסדר.

<יוסי הרוש: אני רק אומר, לא הכינו אותנו לדיון.

<יוסי הרוש: אם היו מכינים אותנו, מעלים נושאים מראש, היינו מתמודדים, יכול להיות שהיינו מקבלים החלטות מראש טובות לכולם.

אברהם נגוסה: בסדר.

<קריאה: אתה יודע מה הבעיה?

<יוסי הרוש: אני כן אומר לך, גברתי, אנחנו נשב ונשמע אותך בנחת.

<יוסי הרוש: אנחנו נגיע לפה פיזית ונשב.

<יוסי הרוש: אגב, זה לא פעם ראשונה שאנחנו משוחחים, נכון?

<יוסי הרוש: הגענו גם בפעם קודמת וישבנו ושוחחנו והייתה לנו סבלנות.

<יוסי הרוש: נעשה את זה פעם אחת מסודר, תעלו את הנושאים, נדון לעומק העניין ונתמודד.

<יוסי הרוש: לא נשאיר שום דבר פתוח, בסדר?

<עובדת במתנ"ס: אם מדברים על הקליטה, אז אפשר להגיד על הקליטה של יוצאי אתיופיה פה בשכונה?

<עובדת במתנ"ס: אפשר לדבר על זה?

אברהם נגוסה: אז תדברי ונציג משרד הקליטה גם נמצא פה, תציגי לנו מה הקליטה פה בעיר.

<עובדת במתנ"ס: אני עובדת פה במתנ"ס.

<יאיר רביבו: את עובדת במתנ"ס?

<עובדת במתנ"ס: כן.

<יאיר רביבו: וככה את צועקת על ראש עיר?

<עובדת במתנ"ס: לא, רגע, רגע.

<יאיר רביבו: לא, סליחה, סליחה.

<יאיר רביבו: לא, תקשיבי טוב, גברת.

<יאיר רביבו: אל תצחקי לי פה עכשיו.

<יאיר רביבו: את לא מתביישת שאת עובדת שלנו פה במתנ"ס ואת - - -

<עובדת במתנ"ס: אני לא עובדת שלך - - -

<יאיר רביבו: מה זה משנה?

<יאיר רביבו: זה עובדת שלי.

<יאיר רביבו: כל מי שעובד פה הוא עובד שלי.

<יאיר רביבו: לא משנה דרך עמותה, אני - - - תקשיבי, גב' אתיה, אני - - -

אברהם נגוסה: אתה לא צודק.

<יאיר רביבו: אני אסיים את הדיון.

אברהם נגוסה: למה?

<יאיר רביבו: אני מסיים את הדיון.

<עובדת במתנ"ס: כראש העיר אתה לא יכול - - -

<יאיר רביבו: את עובדת פה, את נמצאת אצלי במתנ"ס ואת לא באה וחותכת אחת שמתפרצת על ראש עיר?

<יאיר רביבו: לא, את לא ניסית שום דבר.

<יאיר רביבו: תודה רבה לכם.

<יאיר רביבו: (ראש העיר יוצא).

<עובדת במתנ"ס: אוקיי, זה מוקלט - - -

<קריאה: זה מראה את ה - - -

אברהם נגוסה: בסדר, אנחנו נמשיך את הדיון.

אברהם נגוסה: אנחנו נציג את הדיון לפי לוח הזמן שלנו.

אברהם נגוסה: זה חבל, אבל מה לעשות?

אברהם נגוסה: כי אנחנו באנו לשמוע גם וגם.

אברהם נגוסה: לא רק צד אחד.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<עובדת במתנ"ס: אז צר לי שהוא הלך באמת.

<עובדת במתנ"ס: זה רק מראה שהתפקיד יותר חשוב לבן אדם, לדבר כבן אדם לבן אדם, אלא התפקיד שלי יותר חשוב.

<עובדת במתנ"ס: מה שיש לי להגיד, אברהם - - -

אברהם נגוסה: תגבירי את הקול כי לא שומעים אותך.

<עובדת במתנ"ס: יוצאי אתיופיה נקלטו בצורה שהיא לא כל כך טובה פה בשכונה.

<עובדת במתנ"ס: גדלתי פה, אני גרה פה 15 שנה עם המשפחה שלי.

<עובדת במתנ"ס: אנחנו חיים פה בשכונה קצת עוינת, אנחנו לא מסתדרים עם האוכלוסייה שאיתנו.

<עובדת במתנ"ס: עצם זה שהרשות לא לוקחת עלינו אחריות והעמותות לוקחות עלינו אחריות זה כבר אומר הרבה על הקליטה פה בשכונה.

<עובדת במתנ"ס: זה מה שיש לי להגיד.

<עובדת במתנ"ס: העניין הוא שמחפשים איך להכניס אותנו, איך למצוא לנו מקום, זה רק אומר שלא דואגים לביטחון שלנו, לא שואלים פה איך אנחנו מרגישים.

<עובדת במתנ"ס: המקום זה לא מה שחשוב, אלא הביטחון פה בשכונה זה מה שחשוב לנו.

אברהם נגוסה: יש נציג המשרד לבטחון פנים פה?

<קריאה: נציגי המשטרה היו פה.

<קריאה: כולם הלכו עם ראש העיר שנעלם.

אברהם נגוסה: הם הלכו עם ראש העיר?

<קריאה: כן.

אברהם נגוסה: כל הכבוד להם.

אברהם נגוסה: אוקיי.

<עובדת במתנ"ס: זה רק מראה על הקליטה שלנו.

אברהם נגוסה: אני לא מבין, מה, אסור לדבר?

<דנה גורדון שושני: אלה מוזמנים שלו, לא שלנו.

<אלוירה קוליחמן: שנייה, אני רוצה להגיד.

<אלוירה קוליחמן: לא אסור לדבר, מותר לדבר ולהביע את הרגשות ויש דרך להביע את הרגשות.

<אלוירה קוליחמן: לבוא ולהגיד שהרשות הפקירה את המקום זה ממש לא נכון.

<אלוירה קוליחמן: אני תושבת העיר, אני מכירה את המקום - - -

<קריאה: - - -

<אלוירה קוליחמן: זה לא קשור, אני גרה בגני אביב ואני מבקרת כאן ואני מתנדבת במשטרה ואני מגיעה לכאן עם הסיורים עם הניידת, אני יודעת יפה מאוד מה קורה כאן בשכונה.

<אלוירה קוליחמן: לבוא ולהגיד - - -

<קריאה: את לא יודעת - - -

<אלוירה קוליחמן: סליחה, אני שמעתי אותך.

<אלוירה קוליחמן: לבוא ולהגיד שהרשות הפקירה את המקום, הן בתקציבים והן בביטחון, זה ממש לא נכון.

<קריאה: לא, את כל הזמן - - -

<אלוירה קוליחמן: סליחה, כרגע אני מדברת ואני מבקשת להקשיב.

<אלוירה קוליחמן: אין ספק - - -

אברהם נגוסה: רגע, בבקשה, מי שלא מקבל - - - תשבו.

<קריאה: אני רוצה - - -

אברהם נגוסה: לא, זה לא ככה.

אברהם נגוסה: זה לא הולך ככה, זה דיון.

אברהם נגוסה: תהיה לך רשות דיבור ותדברי.

אברהם נגוסה: אני לא רוצה עימות פה.

<אלוירה קוליחמן: לא, אין שום עימות.

אברהם נגוסה: סיימת את דברייך?

<אלוירה קוליחמן: כן.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אני רוצה - - -

<אלוירה קוליחמן: כל התקציבים שמושקעים, אז כנראה הדרך אחרת ו - - - זה הכול, זה הפתרון.

אברהם נגוסה: משה, בבקשה.

<קריאה: את יכולה לתת הסבר על ההפקר, על המילה הזאת?

אברהם נגוסה: אני חושב שפה לא הבנתם את המטרה של הביקור שלנו.

אברהם נגוסה: אני יכול לקיים את הדיון הזה בכנסת ואז יהיה פחות בלגן.

אברהם נגוסה: אבל כיוון שאני מאמין בלעבוד ולהגיע לשטח ולשמוע גם את נציגי התושבים, אני חושב שזו זכותכם להשמיע, אבל זה צריך להיות בצורה מכובדת.

אברהם נגוסה: אנחנו גלשנו ולכן אני מבקש, כל מי שיקבל את רשות הדיבור ידבר, מי שלא מקבל רשות דיבור לא ידבר ולכן אני מבקש מי שעומד לשבת.

אברהם נגוסה: מי שקשה לו לשמוע יכול לצאת.

אברהם נגוסה: מי שרוצה תשבו.

<אורלי דהן: אני רוצה להגיד לראש הוועדה שאנחנו פה נשארנו שתי חברות מועצה, אלוירה ואני, תיק הרווחה.

<אורלי דהן: אנחנו רוצים לשמוע הכול.

אברהם נגוסה: בבקשה, בסדר.

אברהם נגוסה: אני נתתי לתושב משה רחמים.

אברהם נגוסה: אני מבקש בקיצור ואחר כך אני רוצה לתת לנציג משרד הקליטה.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<משה רחמים: אני מברך על היוזמה הזאת.

<משה רחמים: באנו וראינו את הבלגן הזה, אני חושב שזו פעם ראשונה, זה בזכותך המלאה, זכינו ליום הזה.

<משה רחמים: אני לא חושב שראש העיר שעזב והלך עשה לנו כבוד, לנו, אני מתבייש במקומו.

<משה רחמים: לא רק זה גם.

<משה רחמים: אני שמעתי ברוסיה כשעושים כפיים, מי שמפסיק לא יהיה יותר, אז אף אחד לא מפסיק.

<משה רחמים: מה שהלכו, כולם הלכו, כי מחר יפטר אותנו.

<משה רחמים: זו לא השיטה, זו לא הנהגה.

<משה רחמים: לא באנו לבקר אותו, אולי להיפך.

<משה רחמים: שנים לא שינו פה, הוא לא יכול לשנות בשנה ושנתיים, הוא לא יכול לשנות, אבל הוא יכול להודות 'אני בשנה הזאת לא מסוגל לשנות'.

אברהם נגוסה: לא, משה, כיוון שהוא לא נמצא אתה תתמקד בנושא, לא לפרסונאליות.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<משה רחמים: אוקיי.

<משה רחמים: בסדר.

<משה רחמים: הנושא, אני חושב שעדות, די מספיק יש כאן, יש פה עמותות שהחליפו את המוסד, העירייה.

<משה רחמים: המוסדות שמעידים ואת הילדים שמצאו בשולי הדרך, הם המטפלים.

<משה רחמים: לא העירייה מטפלת.

<משה רחמים: יש עובדות פה.

<משה רחמים: הילדים, ראיתם אותם, מה יש לי עוד להוסיף?

<משה רחמים: חבר'ה, אני חושב, שיתוף הפעולה יכול לשנות אותו לא בצורה כזאת שאנחנו יכולים לשנות דבר.

<משה רחמים: אנחנו רוצים ומעוניינים.

<משה רחמים: אני חושב בצוות הזה שראיתי, למרות שהוא לא נמצא, יש שיטה ישנה של - - - הפרד ומשול.

<משה רחמים: זה מה שאני רואה, אחד לוקח והשני זורק אותו ואז יש את האפשרות לשחק את המשחק הזה.

<משה רחמים: יש משחק די רציני פה.

<משה רחמים: אנחנו שלוש פעמים בשבוע מתנדבים בכל מיני, זה - - - ילד נעצר במשטרה, אנחנו צריכים להגיע, לשחרר אותו, לברר, להביא את ההורים.

<משה רחמים: כל אחד שהוא פה עושה משהו.

<משה רחמים: אם אנחנו לא קיימים אני לא יודע מה קורה לילדים.

<משה רחמים: אני חושב, יש אנשים טובים מבחוץ, אותם היינו צריכים לעודד ולחבק.

<משה רחמים: אנחנו ביקשנו - - - בא עם הכול, הגיע, הביא תכנית.

<משה רחמים: חבר'ה, פה ברמת אשכול, לא ילד ולא מבוגר היה יכול להסתובב פה, לא ביום ולא בלילה.

<משה רחמים: שינוי, הביאו מצלמות, הביאו הכול, כסף, העירייה לא הייתה מוכנה לשתף.

<משה רחמים: הם לקחו את הכסף שלהם והלכו, לא היו מוכנים, העירייה לא רצתה לשמוע.

אברהם נגוסה: הנציגים נמצאים פה.

<משה רחמים: אני חושב שהטוב ביותר שישתפו אותנו, הקהילה שנמצאת בשטח.

<משה רחמים: כואב לי.

אברהם נגוסה: הנציגים נמצאים פה וגם הפרוטוקול, הוא יקרא את הפרוטוקול.

אברהם נגוסה: צר לי שהוא הלך.

<משה רחמים: אני חושב שהייתי מחבב אותו יותר מאשר שאני ראיתי דבר כזה.

<משה רחמים: הוא לא עשה את זה על חשבוני, לעצמי, לכל אחד שהוא תושב לוד.

<משה רחמים: זה לא יכול להיות התנהגות.

אברהם נגוסה: תודה.

<אורלי דהן: אני חייבת לדבר.

<אורלי דהן: עבדנו פה בעירייה מאוד קשה בשביל להרים את האירוע הזה והייתה פה הטעיה, לא יודעת של מי, אני אברר אחר כך, כיוון שהנושא היה קליטה בעיר.

<אורלי דהן: זה לא הנושא של החברה האתיופית.

<אורלי דהן: חד משמעית אני אומרת את זה, ומה שקרה, שבסופו של דבר באים כמה נציגים וכמה מתסיסים שבאים והם חושבים שהם עושים את הכול והעירייה לא עושה כלום.

<אורלי דהן: לידיעתכם, משה רחמים, אני רוצה להגיד לך, מי יושב איתך שלוש פעמים בשבוע?

<משה רחמים: את.

<אורלי דהן: אני והפעילים, ואני זה עיריית לוד.

<אורלי דהן: ואני מצטערת לשמוע שכולכם עולים על הגל הזה וזה עצוב לי מאוד, כיוון שפה יושבת גם יושבת ראש ועדת הקליטה - - -

<אלוירה קוליחמן: 80% מהתקציב הולך לעדה האתיופית.

<אלוירה קוליחמן: זה לא רק מה שהמדינה מעבירה.

<אלוירה קוליחמן: התקציבים וההחלטה של ועדת ההיגוי.

<אלוירה קוליחמן: ואני פה מפקירה את חבר העמים לטובת העדה האתיופית ואתם באים ואתם - - - כן, כן, לגמרי כן.

<אורלי דהן: חבל באותה הזדמנות, מה שראש העיר אמר.

<אלוירה קוליחמן: וצר לי מאוד שאלה האמירות.

<אלוירה קוליחמן: צר לי מאוד.

<אורלי דהן: וזה שוב מה שראש העיר אמר, הוא צדק ב-200%.

<אורלי דהן: יושבים פה שני חבר'ה שמימנו להם, לא עשינו טובה, באמת אנחנו מממנים לכל אחד שרוצה ללמוד קורסים.

<אורלי דהן: אומרים משפט אחד ועשרה אחרים לא טובים.

<אורלי דהן: זה משהו שמראה שזה לא להכיר את הטוב.

<אורלי דהן: כמו שאנחנו מתאמצים פה בעיר לוד, ואני אומרת לכם, אני פה מעל 30 שנים עובדת, אני עובדת עם האוכלוסייה האתיופית הרבה, אף פעם המצב של האוכלוסייה האתיופית לא היה יותר טוב כמו שבפעם הזאת.

<אורלי דהן: אני אומרת לכם, להעצים ולתת ולאפשר, כמו שאנחנו - - - שתהיה שותפות שלכם איתנו.

<אורלי דהן: זה לא נכון, הגופים המתערבים, שאתם קוראים העמותות, הם עובדים בגלל שאנחנו העירייה נתנו להם לעבוד.

<אורלי דהן: אם אנחנו לא היינו נותנים להם לעבוד הם לא היו עובדים פה.

<קריאה: אפשר לדבר?

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: רק רגע.

אברהם נגוסה: יש נציגי משרדי הממשלה שלא דיברו.

אברהם נגוסה: אני רוצה לתת למנהל מחוז תל אביב והמרכז, בבקשה.

<נחמיה חתוכה: אני קצת התבלבלתי במה אני עושה פה ו - - -

אברהם נגוסה: לא, הנושא זה קליטת עלייה.

<נחמיה חתוכה: קוראים לי נחמיה חתוכה, אני מנהל מחוז תל אביב והמרכז במשרד העלייה והקליטה.

<נחמיה חתוכה: אני מודה שקצת התבלבלתי כי אני הבנתי שאני מגיע באמת לדיון בנושא של הקליטה בעיר לוד ולא לדיון על מצבם של העולים עולי קהילת יוצאי אתיופיה ברמת אשכול.

<נחמיה חתוכה: אני לא יודע גם להעביר ביקורת על המצב ועל הבעיות, זה דיון בין תושבי השכונה לבין העירייה וכבודו של הדיון הזה במקומו מונח ואני מניח שצריך לקיים אותו.

<נחמיה חתוכה: אם יש כזאת תחושה, אי אפשר להתווכח עם תחושות, אני רק רוצה לבוא ולהציג בפני כל הנוכחים מה בעצם אנחנו כמשרד העלייה והקליטה עושים ואני אעשה את זה בקצרה.

<נחמיה חתוכה: ואל תשאלו אותי איפה זה ואיפה זה ואיפה זה, תשאלו את מי שעוסק בזה.

<נחמיה חתוכה: קודם כל לגבי העולים, גם כשמתעסקים באוכלוסיית יוצאי אתיופיה אז תמיד עולה, 'חבר'ה, תפסיקו לתייג אותנו כעולים'.

<נחמיה חתוכה: אז כשזה נוח זה ככה, כשזה לא נוח זה אחרת, בכל מקרה הדרך החדשה, אותו תהליך שאושר והדרך החדשה אושרה על ידי הממשלה, כמו שיודע היושב ראש, הוא תהליך שאמור במהלך שנת 2016, זו תקופת השנה שנקבעה כשנת מעבר, שבו גם מוקד הקליטה ליוצאי אתיופיה שנמצא בעיר, העובדים שלו, וזה נשאל פה לפני שאתה נכנסת, וחלק מהתהליך להעביר את העובדים של המוקדים בין האוצר לעובדים תקניים של הרשות.

<נחמיה חתוכה: זה התהליך שאני מקווה שיסתיים עד אמצע השנה הזאת, אם לא, הוא יסתיים עד סוף השנה, אבל זה תהליך שיסתיים בשנת 2016.

<נחמיה חתוכה: גם כל נושא העולים, או מי שנחשב, או מי שנקרא עולה, גם הוא, משרדי הממשלה ייקחו אחריות ואני כבר ראיתי את התכניות של הדרך החדשה של כל משרדי הממשלה, של החינוך, של הרווחה, של הבריאות, של כולם, את כל התכניות כבר ראיתי - - -

אברהם נגוסה: אבל לתכניות האלה 2016 היא לא תקופת מעבר.

אברהם נגוסה: מ-1 בינואר התכניות היו צריכות להתחיל, לכל השנה.

<נחמיה חתוכה: בוודאי.

<נחמיה חתוכה: תקופת המעבר זה לנושא של כוח האדם והשינוי הזה.

<נחמיה חתוכה: גם בתקופת המעבר הזו, בסופו של דבר משרד העלייה והקליטה יטפל באוכלוסיית יוצאי אתיופיה שעלו ב-15 השנה האחרונות.

<נחמיה חתוכה: ללוד עלו 181 נפש ב-15 השנה האחרונות.

<נחמיה חתוכה: נכון להיום אנחנו מטפלים בכלל אוכלוסיית בני הקהילה האתיופית ואנחנו מתקצבים גם תכניות קליטה חברתית, קליטה וקהילה, מול הרשות.

<נחמיה חתוכה: אנחנו תומכים ברשות, גם בתכניות חברתיות.

<נחמיה חתוכה: גם תכניות רווחה, דרך תקציבי הרווחה של המשרד, אני גם חבר בוועדה המחוזית של תכנית 360 שמושקעת בלוד ב-3 מיליון שקל, סדר גודל.

<נחמיה חתוכה: ואני מדבר על כלל העולים, לא רק על העולים יוצאי אתיופיה.

<נחמיה חתוכה: אנחנו גם תומכים בתחום התעסוקה, גם במוקד הקליטה.

<נחמיה חתוכה: לא רק בכוח האדם במוקד הקליטה אלא גם בפעולות במוקד הקליטה ובין היתר גם פעולות בנושא של הכשרה תעסוקתית ופעולות קליטה.

<נחמיה חתוכה: מה מזה מגיע לשכונה?

<נחמיה חתוכה: זה באמת העניין של מוקד הקליטה ושמענו חלק מהאנשים מדברים פה.

<נחמיה חתוכה: סטודנטים.

<נחמיה חתוכה: כל מי שהוא בן הקהילה הזאת ואחד מההורים שלו עלה ב-80' זכאי לקבל מאיתנו שכר לימוד ודמי קיום שלוש או ארבע שנים לימודים באוניברסיטה.

<נחמיה חתוכה: מישהו יודע על זה?

<נחמיה חתוכה: זה לא עובר דרך התקציב של העירייה, זה עובר ישירות לסטודנט או למוסד הלימודי ויש פה גם טווח גילאים, גם לתואר ראשון וגם לתואר שני.

<נחמיה חתוכה: כל חייל בן הקהילה מקבל ממשרד העלייה והקליטה תקציב חודשי בנוסף לתקציב שהוא מקבל.

<נחמיה חתוכה: כל חייל שהוא בן הקהילה, זה לא משנה אם הוא נולד בארץ או עלה, כל חייל שהוא בן הקהילה.

<נחמיה חתוכה: כמו שאמרתי, התקציבים האלה, אנחנו תומכים ברשות בכל התכניות, יש פה מגוון עשיר של תכניות לכל אוכלוסיית העולים, גם לעולים שעלו, ואני רוצה להפתיע אתכם, עלו ללוד גם עולים מצרפת, מאוקראינה, בשנים האחרונות וגם אותם תקצבנו בשנת 2016 וגם להם מגיע תכניות וגם למקבצי הדיור של עולים מרוסיה מגיע תכניות, ויש פה עוד אוכלוסיות שמגיע להן וגם הם יקבלו.

<נחמיה חתוכה: ואין פה רק אוכלוסיית יוצאי אתיופיה.

<קריאה: אנחנו יודעים ש - - -

<נחמיה חתוכה: אני לא ביקשתי שתעני לי ולא ביקשתי שתגידי, אני מדבר.

<נחמיה חתוכה: את רוצה, תדברי אחר כך, אני לא דיברתי מילה כשישבו פה.

<נחמיה חתוכה: זה פשוט מרתיח אותי לשמוע שברמת אשכול יש רק עיריית, איך קראו לזה?

<נחמיה חתוכה: פוקס.

<קריאה: איזה עירייה?

<קריאה: זה בדיוק ה - - -

<נחמיה חתוכה: אני לא נמצא פה?

<נחמיה חתוכה: אני מודה, אני מעריך מאוד את הפעילות הזאת ושל כל העמותות ויש עמותות נוספות, ובנוסף למה שאמרתי אנחנו תומכים כאן בעמותות שפועלות למען העולים ויש פה הרב חזן, שגם הוא פועל למען העולים.

<נחמיה חתוכה: אז כמו שאמרתי, סטודנטים וחיילים ותעסוקה ותכנית פל"א.

<נחמיה חתוכה: חוץ מלרדת על הברכיים עשינו הכול כדי שנוכל לגייס פה ילדים לתכנית פל"א, שזה פעילות לימודי אחרת שכוללת גם פעילות אחר הצהריים של סיוע.

<נחמיה חתוכה: בסוף נכנס פיס לעניין הזה, לא הצלחנו לגייס את כמות התלמידים, אבל אני אומר לכם, אם יש מחר מישהו לפל"א, קדימה, נעשה את זה.

<נחמיה חתוכה: בינתיים פיס לקחה את זה.

<נחמיה חתוכה: התכנית הלאומית שהזכרתי אותה - - -

<קריאה: פרויקט רובוטיקה.

<נחמיה חתוכה: פרויקט רובוטיקה זה פרויקט מדע, חלל ורובוטיקה.

<נחמיה חתוכה: הוקם פה בלוד מרכז שמיועד בעיקרו לאוכלוסיית ילדים יוצאי אתיופיה, בעיקרו, אבל מתוך ראיית האינטגרציה, אמרנו שאנחנו רוצים שחלק מהמשתתפים בו יהיו גם עולים מארצות אחרות כדי שתיווצר גם אינטגרציה.

<נחמיה חתוכה: אחת מ-16 הערים שבחרנו אותן, כדי שיהיה פה פרויקט רובוטיקה, היא העיר לוד והוקם פה מרכז רובוטיקה ופועל פה מרכז רובוטיקה.

<נחמיה חתוכה: מי מכיר את זה?

<אורלי דהן: מנהל מחלקת החינוך.

<נחמיה חתוכה: אתה מכיר.

<נחמיה חתוכה: זה אומר גם מחשבים, גם ארבעה קורסים יחד עם העמותה, גם ערכות רובוטיקה.

<נחמיה חתוכה: וזה פועל ואני מקווה שזה ימשיך לפעול הלאה.

אברהם נגוסה: תסכם.

<נחמיה חתוכה: אני מסכם את מה שאני רוצה לומר, אם לא תהיינה שאלות.

<נחמיה חתוכה: אנחנו נמצאים פה כמעט בכל תחום, אני פרשתי חלק מהדברים ואני בטוח שפספסתי.

<נחמיה חתוכה: כמעט בכל תחום אנחנו קשובים לעיר לוד, אני מלווה את העיר לוד כמעט עשר שנים, מאז שאני מנהל מחוז, אני מלווה את העיר לוד לפני מאיר ניצן ואחרי מאיר ניצן ועם מאיר ניצן ואנחנו עושים את כל השמיניות הנדרשות וכל כל הסלטות הנדרשות כדי שנצליח להביא את התקציבים ולהפנות אותם אל העולים.

<נחמיה חתוכה: אני מקווה שרק נמשיך ככה ורק נתקדם מפה.

<נחמיה חתוכה: ומה שיש ברמת אשכול עם העירייה, תיפגשו ותרימו.

אברהם נגוסה: משרד החינוך, בבקשה.

<קריאה: אפשר שאלה אליו?

אברהם נגוסה: תרשמו ואז ניתן זמן לשאלות.

<שלום עזרן: אני חייב לומר.

<שלום עזרן: יש דברים שכן, יש דברים שלא.

אברהם נגוסה: מנהל אגף החינוך של העירייה?

<שלום עזרן: כן.

<שלום עזרן: בעבר גם ניהלתי ועדת היגוי של קהילת יוצאי אתיופיה לפני שלוש שנים, בהמלצת אברהם ליפשיץ.

<שלום עזרן: אני חייב לומר כך, יש כמה הנחות יסוד.

<שלום עזרן: הנחת יסוד ראשונה, שקהילת יוצאי אתיופיה לא צריכה להיות שונה מאחרים.

<שלום עזרן: תפקידי כמנהל האגף לתת הזדמנות שווה לכולם.

<שלום עזרן: המכנה המשותף אצל רוב התלמידים שלי זה צבע עור ולכן אני משתדל מאוד לא להיכנס לנישה הזאת.

<שלום עזרן: רובם דור שני.

<שלום עזרן: עכשיו אני אומר מה כן, אני מודע לכך שיש בעיות של שפה שנייה וכדומה.

<שלום עזרן: אנחנו מעצימים את העניין הזה במערכת החינוך.

<שלום עזרן: מאידך אני חייב לומר עוד כמה משפטים חשובים.

<שלום עזרן: הרשות, במקרה זה אני, אנחנו נותנים למעלה מ-14,000 שעות תגבור בשנה, חלקן הגדול מגיע ליוצאי אתיופיה, כמו בית ספר רמב"ם, בית ספר לוי אשכול, בית ספר ספיר ואחרים.

<שלום עזרן: יוצא שמהנתח הגדול הזה שניתן לראשות העיר לוד, דרך ראש העיר, סגן ראש העיר והמנכ"ל, מיועד ישירות לתלמידי בתי הספר.

<שלום עזרן: תלמידי בתי הספר מאובחנים על ידי רמת היכולת שלהם, לא משנה כרגע מהיכן הוא הגיע.

<שלום עזרן: כיוון שאתה יושב ראש ועדת הקליטה יש חבר'ה מחבר העמים, יש חבר'ה יוצאי אתיופיה, וכפי שאמר ראש העיר, יש כמה וכמה עולים מכל מיני ארצות.

<שלום עזרן: מחובתי לתת את המיטב והמרב לכל תלמיד ללא כל הבדל וזה מה שאנחנו עושים בעיר הזאת.

<שלום עזרן: עכשיו מה לא.

<שלום עזרן: אני מבקש לצאת מהתחושה של הקביים והתחושה של התסכול, כי אנחנו לא נמצאים שם.

<שלום עזרן: ראש העיר שם את זה בחוד החנית ואני אומר לך, כמנהל אגף שמגיע מהעיר נתניה, וניהלתי את בית ספר שפירא שהיו שם 40% יוצאי אתיופיה, העיר הזו מתנהלת בצורה שוויונית ואיכותית הרבה יותר ממסגרות אחרות שאני מכיר, ואני לא רוצה לעשות השוואות כאן.

<שלום עזרן: דבר נוסף, דיברו כרגע על 'דרך חדשה' ובאמת בואו נצא לדרך חדשה.

<שלום עזרן: הייתי רוצה לדעת איפה זה עומד, כי מהבחינה הזאת אנחנו עוד לא התחלנו להניע את הדברים.

<שלום עזרן: אני מבין שהעיר לוד נמצאת במערך הזה, הייתי רוצה לדעת מה כן.

<שלום עזרן: אנחנו אחרי ישיבה עם מגדל אור ואחרי ישיבה עם רווחה חינוכית ושיקום שכונות במעטפת הרחבה, אין לנו את הנושא הזה היום.

<שלום עזרן: דרך אגב, ישנו קבינט של חינוך רווחה שמתכנס אחת לשבוע כדי ליצור את האיגום הזה, דרך קהילת יוצאי אתיופיה ודרך קהילות אחרות.

<שלום עזרן: אני מבקש, אם יש לך איזה שהיא אמירה בנושא של 'דרך חדשה' ושילובה של העיר לוד כרגע אני אשמח לשמוע.

אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול אותך האם הכסף הגיע או לא.

<שלום עזרן: כסף של?

אברהם נגוסה: אני אסביר.

אברהם נגוסה: בחודש אוקטובר ועדת השרים בראשות ראש הממשלה קיבלה החלטה למשרד החינוך שנתנה ואישרה את התכנית וגם את הכסף כ-192 מיליון שקל.

אברהם נגוסה: זה לכל מיני ערים וכל זה.

אברהם נגוסה: אני רוצה לדעת האם מהכסף הזה הגיע לעיר לוד כדי לטפל ולקדם את יוצאי אתיופיה בשילובם המיטבי.

<שלום עזרן: משנכנס אדר מרבין בשמחה, הגדרה של שמחה זה התרת הספקות.

<שלום עזרן: כדי שנתיר את הספקות, עוד לא ראינו שקל אחד ממה שדיברת.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: ענית לי.

<נחמיה חתוכה: את התכנית אתם מכירים?

<שלום עזרן: כן, שמענו, אבל עוד לא - - -

<נחמיה חתוכה: אבל ראיתם?

<שלום עזרן: לא.

<נחמיה חתוכה: כנסו לגוגל.

אברהם נגוסה: דרך משרד הרווחה.

אברהם נגוסה: משרד הרווחה לא הגיעו?

אברהם נגוסה: שושנה בן דור, בבקשה.

<שושנה בן דור: אני רוצה להגיד כמה דברים כשאני שומעת את הדיון הזה.

<שושנה בן דור: יש הרבה פרויקטים, אני רוצה שתכננו לדבר על פרויקט אחד בעיקר, יש הרבה פרויקטים בעיר, אני חושבת שלכל אחד מהם יש את המקום שלו.

<שושנה בן דור: אני רוצה גם להגיד כל הכבוד למי שעושה, כי יש הרבה דברים שנורית פוקס שדיברה עליהם, שלא נעשים על ידי שום גוף אחר.

<שושנה בן דור: אבל שתי נקודות שאני שומעת את הדיון.

<שושנה בן דור: הדבר הראשון, אם באים לדבר על קליטת העלייה פה ועל שילוב בני הקהילה במיוחד, אז אני חייבת להגיד גם לכל מי שבא משכונת רמת אשכול, יש יוצאי אתיופיה בשכונות אחרות בעיר וגם להם מגיע את הכול, אבל הדבר הנוסף, עם כל התכניות הנהדרות והמושקעות שמדברים עליהן מכל הגורמים פה ברמת אשכול, מה שאני שומעת מהתלמידים ומה ששומעים פה זה המצוקה החברתית.

<שושנה בן דור: אני חושבת שלמצוקה החברתית הזאת לא שמענו.

<שושנה בן דור: אם ילדים מספרים לנו על הפחדים שלהם לעלות ולרדת - - -

<שלום עזרן: את מדברת על רמת אשכול, נכון?

<שושנה בן דור: ברמת אשכול ועל הפחד שלהם לחזור הביתה מאוחר או לצאת מהבית.

<שושנה בן דור: אני חושבת שגם הכאב הזה צריך לקבל את המענה ורואים שעם כל התכניות, ואני מצדיעה לכולן, החלק הזה של המצוקה אינו מקבל את תשומת הלב המגיעה לו.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: זיוה מקונן, אגודה ישראלית למען יהודי אתיופיה.

<זיוה מקונן: שלום, אדוני היושב ראש, תודה על הביקור.

<זיוה מקונן: אני חושבת שהסוגיה הכי משמעותית זה האנשים המבוגרים האלה שיושבים פה וכדאי מאוד לשאול אותם איך הם מרגישים בשכונה הזאת ואיך הם הגיעו לשכונה הזאת.

<זיוה מקונן: משרד הקליטה, בהסללה שלו, בחוברות האלה שהוא קובע באיזה עיר, באיזה שכונה ובאיזה רחוב אנשים יכולים לקנות הכניס את האנשים האלה לפני 15 שנים לבתים האלה וללוד.

<זיוה מקונן: הם יכולים לבוא ולהגיד איך הם ראו את הדירות, הכניסו אותם לשכונה הזאת.

<זיוה מקונן: השכונה הזאת, שהילדים האלה מספרים על הביטחון האישי שלהם, כי הם חווים יום יום, והאמהות האלה שמרו על הילדים שלהם כדי שלא ייצאו מהבית כי הם פחדו שישפכו עליהם, שיזרקו עליהם, ואפילו אנחנו יודעים שיש בתים שביריות פשוט הכדורים נכנסו וחדרו לקירות.

<זיוה מקונן: זה הביטחון האישי שהם מדברים עליו.

<זיוה מקונן: כשבאנו לסיורים במסגרת העבודה שלנו כאגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה ונכנסנו למבנה הזה, והייתי פה שלוש פעמים, הגוף היחיד שפעל והחזיק את הילדים זה היה מניפה, הקבוצה הזאת שהחזיקה את הילדים ונתנה להם סיוע לימודי.

<זיוה מקונן: זה היה כשההורים באים ואומרים 'אנחנו פה עם הילדים כי אחר כך אנחנו לוקחים אותם - - - והם יכולים להיכנס'.

<זיוה מקונן: זה שהילדים האלה מרגישים שהם הופקרו והמבוגרים האלה מרגישים שהופקרו בשכונה הזאת, כי באמת אין להם ביטחון אישי.

<זיוה מקונן: לא רק לשבת וללמוד ובאמת להתקדם ולהגיע לבית ספר כזה או אחר, אנחנו מדברים על ביטחון אישי, שהם לא מרגישים בית, שהם לא מרגישים שהילדים שלהם יכולים לצאת ולשחק בגן השעשועים.

<זיוה מקונן: כשאני נכנסתי הבוקר למבנה הזה התפלאתי, באמת.

<זיוה מקונן: זה לא ייאמן מה שהיה עד לפני שנה וחצי.

<זיוה מקונן: אי אפשר היה להיכנס למבנה, היה רעוע, מוזנח, מי שישב שם ועשה פעילויות עשה, אבל הילדים האלה עלו לקומה השנייה והסתגרו בשני חדרים האלה.

<זיוה מקונן: יש מי שמסליל וקובע איפה לשים את האנשים האלה.

<זיוה מקונן: זה אחת.

<זיוה מקונן: שתיים, כשהרשות המקומית באה ואומרת 'אני עושה' ובאמת הגיע הזמן להגיד, התחלנו לעשות, וזה בסדר להגיד 'התחלנו לעשות עכשיו', זה בסדר להגיד 'התחלנו לראות מה קורה פה', אבל אי אפשר לדבר על 23 תכניות שמופעלות עבור יוצאי אתיופיה בשכונה ולציין רק תכנית אחת כל פעם הלוך וחזור.

<זיוה מקונן: זה לא הגיוני.

<זיוה מקונן: אז למה שהילדים האלה לא ירגישו חוסר אמון בין מה שמוצהר לבין המציאות היומיומית שלהם.

<זיוה מקונן: והגיע הזמן, ואני באמת מעריכה את הוועדה שהגיעה לפה, כדי לראות ולשמוע, ואני חושבת שחשוב שנעשה את הצעדה ברגל כדי לראות איפה האנשים האלה חיים.

<זיוה מקונן: שינוי עירוני צריך להיות וחבל שראש העיר לא נמצא ויושבת ראש ועדת הקליטה גם לא שומעת אותי.

<אלוירה קוליחמן: אני שומעת.

<זיוה מקונן: אני חושבת ששינוי מהותי צריך להיות בביטחון האישי והסביבה הפיזית שאנשים יוכלו להרגיש שזאת העיר שלהם, השכונה שלהם, הם יכולים להיכנס בה ולצאת בה ולתת מענה לכולם.

<זיוה מקונן: לא לאלה בלבד ולא לאלה בלבד אלא לכולם, כדי שגם אלה שמרגישים שהמדינה הזאת לא השקיעה בהם במשך כל החיים שלהם ירגישו ביטחון והם שווים.

<זיוה מקונן: לא רק יוצאי אתיופיה, לא רק אלה, אלא לשנות ו - - -

<אלוירה קוליחמן: אני מסכימה איתך והאמירה שלך היא נכונה.

<אלוירה קוליחמן: לשבת ולדבר על המצב הביטחוני כאן בשכונה.

<אלוירה קוליחמן: אנחנו קצת התבלבלנו ושמנו בעצם את הנושא בוועדת העלייה והקליטה.

<אלוירה קוליחמן: בואו נפריד, יש פעילות של הקליטה ויש את המצב הביטחוני בלוד ובשכונת רמת אשכול בפרט.

<זיוה מקונן: נכון, ויש - - -

<אלוירה קוליחמן: אנחנו פשוט ערבבנו את שני הדברים והתחושה שנוצרה שבעצם משרד העלייה והקליטה לא עושים כלום, זו התחושה שהיא יצרה, ועיריית לוד לא עושה כלום.

<אלוירה קוליחמן: זו התחושה שאני יוצאת איתה.

<אלוירה קוליחמן: אנחנו באים ולוקחים את הנושא של הביטחון האישי כאן בשכונה, זה אני יושבת מול הגורמים המתאימים כדי לפתור את הנושא הזה.

אברהם נגוסה: בואו נסיים.

<זיוה מקונן: אני רוצה לסיים במשפט.

<זיוה מקונן: מה שאנחנו אמרנו, העובדה היא שנאמר על ידי הגברת שיש 20 ומשהו תכניות שמופעלות פה במתנ"ס ובסופו של דבר חוזרים ומדברים על תכנית אחת, זה לא הגיוני.

<אלוירה קוליחמן: איזה תכנית?

<זיוה מקונן: אני באה ואומרת, מה שאנחנו מבקשים, לעשות את הסיור ולראות מה המציאות של הילדים האלה והאנשים האלה, ואיך הרשות המקומית שהתחילה לעשות משהו, לפחות בפיזי של המבנה הזה, לוקחת עוד צעד כדי לשנות את המציאות בשכונה הזאת.

אברהם נגוסה: תודה.

<זיוה מקונן: ולבטל, אדוני, את הדבר הזה, כי זה הדבר שמכניס את האנשים האלה לכל השכונות.

<זיוה מקונן: לא יכול להיות שמדינה דמוקרטית, גם כשהיא נותנת את המענקים שלה, תקבע לאנשים את הגורל והעתיד שלהם.

<נחמיה חתוכה: את שוב טועה, מטעה וזו פעם שנייה שאת עושה את זה.

<נחמיה חתוכה: לדעתי אני אדרוש מהוועדה שיבדקו את הטענות שלך, כי את פשוט אומרת דברים לא מדויקים ומטעה את כולם.

<נחמיה חתוכה: אני לא רוצה להתווכח, אני רוצה - - -

<זיוה מקונן: בעובדה, זו יוזמה שלכם, זה המסמך שלכם - - -

<נחמיה חתוכה: המסמך הזה בא, אני מכיר את זה - - -

<זיוה מקונן: העברנו לוועדה, יש פה - - -

<קריאה: המסמך - - - את האנשים למקום מסוים.

<נחמיה חתוכה: בדיוק כדי לייצר אינטגרציה.

<זיוה מקונן: כדי לייצר אינטגרציה?

<זיוה מקונן: לא, אמרתם לא ל - - - הכנסתם אותם ללוד.

<זיוה מקונן: אמרתם - - - והכנסתם אותם לרחוב ג'.

<זיוה מקונן: זה מה שאתם עושים, עובדה.

<נחמיה חתוכה: מה את מדברת?

<נחמיה חתוכה: זה כדי לעשות אינטגרציה ולא לייצר ריכוזים.

<מלכה מנגיסטו: אני יכולה לדבר?

<מלכה מנגיסטו: כמארחת של - - -

<נחמיה חתוכה: ואת פשוט מטעה.

<נחמיה חתוכה: כבוד היושב ראש, אני מבקש שאת הדבר הזה - - - אני שומע אותה כבר פעם שנייה - - -

אברהם נגוסה: אני אלמד את הנושא.

<מלכה מנגיסטו: אני רכזת קהילתית במתנ"ס שיקגו, מטעם עמותת ג'ינדאס.

<מלכה מנגיסטו: אני יושבת במתנ"ס, נותנת מענה.

<מלכה מנגיסטו: אני פשוט חייבת לך הסבר לעניין ההפקרות.

<מלכה מנגיסטו: הרבה דיברו פה על ההפקרות, גם אני איפה שהוא רואה בזה הפקרות.

<מלכה מנגיסטו: אני רמלאית, דרך אגב.

<מלכה מנגיסטו: כן, אנחנו מאוד עטופים שמה.

<מלכה מנגיסטו: ההבדל הגדול שאני רואה בעיר, ואני אדבר בעיר, כי נראה לי שדיברנו יותר מדי על שכונת רמת אשכול, פשוט עמותות לוקחות אחריות על יוצאי אתיופיה, ברוב המקרים.

<מלכה מנגיסטו: סליחה, אנחנו בניה החורגים של העירייה?

<מלכה מנגיסטו: זה משהו שאני רוצה לשים גם למודעות פה.

<מלכה מנגיסטו: לא יכול להיות שג'ינדאס תבוא ותהיה רכזת קהילתית, מניפה יבואו וייתנו את המועדונית, ואז גם רכז הנוער מטעם עמותת ג'ינדאס.

<מלכה מנגיסטו: זו פשוט ההפקרות הזאת, כאילו מתי - - -

<אורלי דהן: זה מראה לנו למה העמותות ממשיכות לפעול, הבנו את הרעיון.

<מלכה מנגיסטו: לא, זה לא העניין.

<אורלי דהן: תודה רבה, הבנתי עכשיו.

<מלכה מנגיסטו: אורלי, תני לי לסיים את המשפט.

אברהם נגוסה: אם את מגיעה לכנסת לדיון בוועדה, אז תביני, אני אומר לך, זו ועדה, זה ששומעת את כל הצדדים.

אברהם נגוסה: אז בואו תקשיבו גם.

אברהם נגוסה: גם אם זה לא נעים לשמוע אנחנו צריכים לשמוע.

<מלכה מנגיסטו: אני אעשה את זה זריז.

<מלכה מנגיסטו: אני באה מעירייה שכל התכניות עובדות שם, זינוק בעלייה, פאקט.

<מלכה מנגיסטו: היה לי מקרה בגן של הבת שלי, רציתי את פאקט לצורך העניין בגן של הבת שלי, אמרו לי 'לא, סליחה, יש לך שניים וחצי אתיופים', כי אחת מהן הייתה מעורבת, אז לא קיבלנו.

<מלכה מנגיסטו: אלה תכניות ספייס לצורך העניין.

<מלכה מנגיסטו: כל התכניות האלה, אני מאוד מבקשת בקשה, שתבדוק מול הפרויקט הלאומי, מול הג'וינט, איך הן עובדות בעיר ובאיזה מסגרת ובאיזה מעטפת.

<מלכה מנגיסטו: זה לגבי ההפקרות.

<מלכה מנגיסטו: הייתי רוצה שהעירייה תבוא ותגיד לי 'סליחה, עמותה, אולי אני אשים את החלק שלי או אני אהיה זה שנותן את הטון פה', או 'מניפה, אולי אני אתן את הטון פה?' בית ספר רמב"ם, בית ספר לוי אשכול, אני מזמינה אותך לבקר בשני בתי הספר האלה.

<מלכה מנגיסטו: אתה יודע מה?

<מלכה מנגיסטו: אני אמא, הילדים האלה הם בדיוק כמו הילדות שלי, אני מאוד אשמח, יש לי הרבה חברים בלוד, שמדברים על בתי הספר האלה.

<מלכה מנגיסטו: בוא תבדוק את ההסללה של יוצאי אתיופיה בעיר לוד, תשווה אותה לעיר תאומה, רמלה.

<מלכה מנגיסטו: תשווה אותה, אני לא מבקשת יותר מזה, לעיר התאומה רמלה.

<מלכה מנגיסטו: זה אותו חתך אוכלוסייה, אותו חתך של יוצאי אתיופיה.

<מלכה מנגיסטו: זו הבקשה בגדול, שגם כקליטה, שתשוו.

<מלכה מנגיסטו: דין תושבי יוצאי אתיופיה לוד, אני מצפה שהוא יהיה כדין תושבי רמלה.

<מלכה מנגיסטו: אין שום הבדל.

<אלוירה קוליחמן: ההבדל היחידי, אני אגיד לך מה ההבדל היחידי - - -

<מלכה מנגיסטו: אין שום הבדל, גם לא בצרכים.

<מלכה מנגיסטו: את יודעת מה?

<מלכה מנגיסטו: אנחנו יוצאי אתיופיה מפונקים ברמלה.

<מלכה מנגיסטו: איך אני אגיד לך?

<מלכה מנגיסטו: מה אני אגיד לך?

<מלכה מנגיסטו: אנחנו ממש מפונקים.

<אלוירה קוליחמן: אני אגיד לך את ההבדלים, שעיריית לוד התחילה לפעול מבחינתי לפני שנתיים וחצי וברמלה יש ראש עיר במשך 20 שנה, כהונה מתמשכת של ראש עיר ויש לזה מחיר.

<אלוירה קוליחמן: כשהיו פה ועדות קרואות במשך יותר מעשר שנים.

<מלכה מנגיסטו: אוקיי, אז את יודעת מה?

<מלכה מנגיסטו: את צודקת.

<נחמיה חתוכה: אין הבדל בחלוקת ה - - -

<מלכה מנגיסטו: את צודקת.

<מלכה מנגיסטו: אבל בואו ניקח לצורך העניין את ספייס.

אברהם נגוסה: אני מבקש, תסכמי, עזבי את ההשוואה.

<מלכה מנגיסטו: סליחה רגע, בואי ניקח לצורך העניין את תכנית ספייס, שהיא מדהימה מבחינתי.

<מלכה מנגיסטו: אני אשמח לדעת מה עומד שם, שהרשות שמה לספייס שהיא יכולה להיות עתיד ילדינו.

<מלכה מנגיסטו: בקטנה.

<אלוירה קוליחמן: כל תכנית שמגיעה ללוד ויש לה מצ'ינג - - -

<מלכה מנגיסטו: ואת זה אני אישית מבקשת ממך, לעשות את ההשוואות מול רמלה, כי זה כן נכון.

<קריאה: זה עצוב מאוד.

<תושב: אני, כתושב לוד שנים רבות, השתתפתי בוועדות, בכל מיני בעיות.

<תושב: אני כבר הרבה זמן בלוד, אני ותיק, ברוכים הבאים, טוב שאני מדבר ו - - -

<יוסי הרוש: אני רק רוצה שתדע שעכשיו כבר עשיתי סיור שם עם כל הילדים ותשאלו אותם בחוץ מה הם אומרים.

<יוסי הרוש: אני אקח אותך אחר כך.

<תושב: אני לא הולך עכשיו לשכונה אחרת.

<תושב: אני כבר הרבה זמן, אפילו תקופה מסוימת הייתי גם יושב ראש ועדת עלייה וקליטה, אני משתתף בוועדות, אתה גם יודע, כשהיה ניצן ישבנו בוועדת העלייה וקליטה.

<תושב: אני לא אומר שאין בעיות, יש בעיות.

<תושב: בעיות לא פותרים בכעס, לא פותרים בכוח, אלא בהידברות.

<תושב: אני מאמין בהידברות.

<תושב: גם בצד השני, אנחנו בעצמנו, יכול להיות שאנחנו גם אשמים, כי אנחנו תלותיים.

<תושב: כל הזמן מבקשים, כל הזמן 'תנו לנו', אבל צריך גם להראות אנחנו בעצמנו שאנחנו מסוגלים לעשות משהו.

<תושב: בזה אני מאמין.

<תושב: דבר שני, ראש העיר כעס.

<תושב: מצד אחד בסדר, מצד אחד לא בסדר.

<תושב: תשמע, יש דברים שמעצבנים, אבל אתה ראש עיר, אתה צריך לשמוע וגם לתת תגובה.

<תושב: לצאת עם כל הפמליה שלו, זה לא מצא חןב עיניי, כתושב אני כועס על הדבר הזה.

<תושב: עוד דבר, הדיון הזה פה היה צריך להיות, לפי דעתי, כלל העיר.

<תושב: מה מדובר ואיך?

<אלוירה קוליחמן: לכלל המגזרים.

<תושב: כן, לכל העיר.

אברהם נגוסה: הנושא הוא כלל העיר, כלל קליטת העלייה בעיר לוד.

אברהם נגוסה: זה נושא הדיון.

אברהם נגוסה: אבל כשאחד מעלה נושא אי אפשר להתעלם.

<תושב: אני לא אמרתי את זה.

<תושב: עכשיו בצד אחד אני הרגשתי שאני שומע שמדובר רק על העדה האתיופית.

<תושב: מה זה, העדה האתיופית הזאת נהיית לשכת עבודה?

<תושב: העדה האתיופית הזאת היא הייתה באמת בשביל משהו?

<תושב: יש בעיות, צריך לשבת לפתור את הבעיות, אבל כל הזמן לדבר על העדה האתיופית וכאלה וכאלה וכאלה, ותיקים, חדשים, מספיק.

<תושב: ריבונו של עולם, אתה גם, אתה יושב ראש, היום אתה הגעת לזה, אני אישית, אנחנו קיבלנו אותך כשהגעת לכאן והגעת להיות חבר כנסת וליושב ראש.

<תושב: תבורך.

<תושב: אנחנו דברים כאלה צריכים לקדם.

<תושב: צריך מכאן והלאה קדימה.

<תושב: אבל כל זמן שמדובר על העדה האתיופית זה לי אישית מפריע לי.

<תושב: דבר שני, אנחנו פה, אנחנו מתנדבים כפעילים, אנחנו היינו פה בשטח הזה, היינו מסתובבים בערב, אחר כך כשהיו לנו בעיות ביקשנו מהמשטרה שגם יעזרו לנו.

<תושב: היינו מסתובבים בערב, היו לנו בעיות קשות, אוקיי, ראש העיר שנתיים וחצי, מנסים, עושים.

<תושב: שכחנו לפני כן כמה שנים לא טובות, הייתה ועדה קרואה, היו לנו בעיות יותר גרועות ולא הייתה לנו אוזן קשבת, אבל גם העירייה, כלפי העירייה, כשהילדים מדברים, הם ילדים, הם צברים, צריך לשמוע אותם, להקשיב להם, אבל ותיקים, אנחנו, שהבאנו את הילדים האלה, שמעתם אותנו?

<תושב: שמעו אותנו?

<תושב: מה יש לנו, איזה דעה יש לנו?

<תושב: תגיד, משרד הקליטה, משקיע הון תועפות, אנחנו יודעים את זה, אבל כשבאים לדבר צריכים להאזין, לפי דעתי.

<תושב: זו פעם שנייה שוועדת העלייה והקליטה בלוד, גם מקודם וגם מעכשיו, זה כמעט אותו דבר.

<תושב: לגבי החינוך, ברוך ה', יש הרבה בעיות.

<תושב: הרבה בעיות, למה?

<תושב: כי הילדים עוברים את ההורים, הילדים מתקדמים וההורים נשארים.

<תושב: מי בעל הבית עכשיו?

<תושב: לא ההורים, הילדים בעלי הבית.

<תושב: אני אישית, הילדים שלי בעלי הבית, 'אבא, תעשה ככה, תעשה ככה', אם אתה לא עושה ככה, להתראות.

<תושב: היום לפי דעתי, נכון, הנוער שנולד פה הוא שווה זכויות, מהגן עד כיתות י"א-י"ב, אבל אנחנו צריכים עכשיו את ההורים ואת האמהות, מה אנחנו עושים?

<תושב: הם נשארו ללא שפה וללא שום דבר.

<תושב: לזה צריך לדאוג.

<תושב: אני מבקש גם מהוועדה שלכם, תעשו משהו על מנת להרים את ההורים.

<תושב: אם ההורים יתרוממו קצת, אז הילדים לא יעלו עליהם.

<תושב: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה.

<קריאה: כל הכבוד.

<רון גלבוע: שלום לכולם.

<רון גלבוע: אני מנהל את המחלקה לשירותי קהילה וקליטה של העירייה.

<רון גלבוע: רציתי להגיד שיש לנו הרבה מאוד עשייה מצד אחד, מצד שני, כמו שראית, יש בעיות ויש גם קצת קשיים.

<רון גלבוע: אני רוצה להתמקד בנקודה אחת, נושא של הכשרה מקצועית וקידום של מבוגרים.

<רון גלבוע: אנחנו בעירייה ובמוקד מחפשים אישורי התערבות שאנחנו יכולים להשפיע על המשפחות בצורה מהותית, אקוטית.

<רון גלבוע: לעשות שינוי בחיים של המשפחה.

<רון גלבוע: לפני שנה וחצי קיבלנו 300,000 שקל ממשרד הכלכלה להכשרה מקצועית ליוצאי אתיופיה, שהצינור הכספי היה שיקום שכונות.

<רון גלבוע: בשנה וחצי הזו אנחנו, עיריית לוד, ביחד עם המוקד, הכשרנו מתוך 1,000 מבוגרים של העדה, בדרך של מלגות וקורסים, 400 מבוגרים מתוך ה-1,000.

<רון גלבוע: מבירורים שעשיתי הבנתי שמשרד הכלכלה לא ממשיך יותר בדרך הזו של תקצוב.

<רון גלבוע: אני חושב שזה חשוב ושזה חבל ושזה די טעות, כי אנחנו עשינו בעיר שימוש מאוד מושכל בעניין הזה והצלחנו להגיע בערך ל-400 אנשים, עשינו גם קורסים רציניים, מהותיים, ניהול רשתות, טכנאי מחשבים.

<רון גלבוע: יש לנו אנשים שלומדים בטכניון ובמקומות אחרים.

<רון גלבוע: הסיוע הזה, אני מדגיש, הוא בא ממשרד הכלכלה דרך צינור של שיקום שכונות, הוא כלי מאוד חשוב בעבודה שלנו, בשינוי של יוצאי העדה.

<רון גלבוע: אני רוצה גם לציין, זה לא כל כך עלה כאן, יש עבודה מאוד מסודרת של משרד הקליטה, כל הצוות.

<רון גלבוע: לא תמיד היה קל לעבוד בעיר, היו כאן שנים מאוד קשות ומשרד הקליטה עבד איתנו כתף אל כתף, עד היום, לבצע את הדברים, להעביר תקציבים, להעביר תכניות, ועד היום הם עובדים איתנו בצורה מאוד מסודרת.

<רון גלבוע: הנושא של קידום תעסוקתי, בעיניי הוא אחד הדברים הכי חשובים בקידום של העדה ואשמח אם אפשר יהיה לקדם את זה גם במקומות אחרים.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

<חדוה צ'ריסקי: שמי חדוה צ'ריסקי ממשרד חינוך, האגף לחינוך מבוגרים.

<חדוה צ'ריסקי: אני מייצגת את מנהלת האגף, מגי קורן.

<חדוה צ'ריסקי: אני רוצה להמשיך את דבריו של ישעיהו, שדיבר בקשר למבוגרים, וכשאני מדברת על מבוגרים זה מגיל של אחרי צבא.

<חדוה צ'ריסקי: אנחנו עוזרים בהשלמת 12 שנות לימוד וגם באולפנים ללימוד השפה העברית.

<חדוה צ'ריסקי: אני חושבת שחסרה איזה שהיא דמות בעירייה שתרכז את כל הנושא ותביא בפנינו את הצרכים ואנחנו יכולים לעזור.

<חדוה צ'ריסקי: בקרוב ייצא קול קורא לגבי השלמת 12 שנות לימוד.

<חדוה צ'ריסקי: הייתה לנו כבר כיתה אחת כאן שפשוט הלכה לאיבוד, זה היה מזמן, לא הייתה אפשרות להעביר את הכספים, איזה שהוא צינור להעביר את הכספים, וממשרד החינוך הכסף יכול להיכנס רק לרשות.

<חדוה צ'ריסקי: עכשיו אני מקווה שהמצב הותר ואפשר יהיה להגיש לנו קול קורא, כי אני יודעת שיש צרכים בעיר הזאת ש - - - אני בקשר עם נסים לנקרי ואני יודעת שיש כאלה שרוצים להשלים, אז אם תגישו אני אמליץ שתקבלו כיתה, אבל צריך להיות מישהו כאן, איזה שהוא מרכז לחינוך מבוגרים, של כל השכונות, לרבות של יוצאי אתיופיה, שיביא בפנינו את הצרכים האלה.

<חדוה צ'ריסקי: בדרך כלל פונים לרמלה.

<חדוה צ'ריסקי: מה שעשינו גם לגבי האוכלוסייה הערבית, תושבי לוד הגיעו לרמלה וכנ"ל הגיעו לקמפוס השפלה.

<חדוה צ'ריסקי: אני חושבת שתהיה נגישות כאן בעיר, צריך פה איזה שהוא מרכז עירוני שיטפל בנושא הזה, גם של האוכלוסייה המבוגרת, שרוצים להשלים לימודי שפה.

<חדוה צ'ריסקי: זה יכול להיות מלימודי שפה, השכלת יסוד ועד השלמת 12 שנות לימוד.

<חדוה צ'ריסקי: אני לא יודעת אם המשרד לענייני אזרחים ותיקים, הוא גם יכול לתת מענה לאנשים שרוצים ללמוד, אבל צריך מישהו שירכז את זה.

<חדוה צ'ריסקי: אני תמיד שואלת את מנהלת האולפן האם אפשר לפתוח כיתה בלוד של יוצאי אתיופיה, יש לנו אפילו מורים, אבל אני לא מקבלת - - -

אברהם נגוסה: הזמן שלנו בלחץ.

אברהם נגוסה: בבקשה.

אברהם נגוסה: בקיצור.

<חיים אסא: שלום.

<חיים אסא: משפט אחד טלגרפי.

<חיים אסא: לי קוראים חיים אסא, אני מנהל המחלקה לתרבות הדיור בעירייה ואני רוצה להאיר ב-א' על נושא אחד שהוא המצב הפיזי של הבניינים בשכונה.

<חיים אסא: היו בשכונה 44 בניינים במצב איום ונורא.

<חיים אסא: אני חושב שחלק מהקליטה ואיכות החיים של אנשים זה סביבת המגורים שלהם.

<חיים אסא: יושב פה יוסי שם טוב משיקום שכונות, צריך להחזיר את נושא שיקום שכונות לשכונה הזאת במיוחד, זו שכונה מאוד קשה.

<חיים אסא: אנחנו הגשנו מכתב למשרד ראש הממשלה בנושא, אני אתן לכם העתק ואם תהיו שגרירים שלנו במשרד ראש הממשלה בנושא הפיזי אז מאוד נשמח.

אברהם נגוסה: תודה.

<משה ישעיהו: שמי משה ישעיהו, אני בא מעפולה, נפגשנו והזמנו אותך למגדל העמק.

<משה ישעיהו: אני עובד קצת יותר מארבע שנים, מתוך בחירה באתי לפה, אני מאוד מאוד מאמין, אני מאוד מאוד מאמין בעשייה ולא רק בדיבורים, לרדת לשטח, אני פעמיים בשבוע ישן בתוך השכונה.

<משה ישעיהו: אני לא גר פה, אני גר בעפולה.

אברהם נגוסה: הוא מקים פרויקט פה.

<משה ישעיהו: מתוך בחירה, המצב לפני ארבע שנים, ובשנים קודמות בטח המצב היה עוד יותר קשה, ואני חושב שגם העניין הפיזי של הבניינים, של המשפחות, אני פה כמעט בכל שבוע נכנס לפחות לחמישה או שישה בתים, המורכבות מאוד מאוד קשה.

<משה ישעיהו: יחד עם זה אני רואה תקווה גדולה, לפני שבועיים הרשות המקומית כינסה שולחן עגול של כל השותפים, מה שלא היה בתקופה של לפני ארבע שנים, לא היה קיים, לא היה עם מי לדבר, לא היה עם מי להתייעץ, לא היה עם מי להתדיין.

<משה ישעיהו: אין לי ספק שבתוך חצי קדנציה תהיה פה מהפכה.

<משה ישעיהו: צריך להמשיך את המגמה של הידברות בין השותפות ובעיקר בעיקר התושבים.

<משה ישעיהו: החלק הנוסף הוא באמת ירידה לשטח ועשייה.

<משה ישעיהו: חיי היום יום הם נוראיים, גם בתור עובד שנמצא פה.

<משה ישעיהו: הם דורשים המון כוחות נפש בצורה בלתי רגילה.

<משה ישעיהו: הסיטואציות היומיומיות פה, קשה לתאר.

<משה ישעיהו: ליוויתי פה משפחה, חולדות שהסתובבו בתוך בתים, סיטואציות מאוד מאוד קשות.

<משה ישעיהו: אבל הייתי רוצה בסיטואציה שקרתה פה לכוון לאיזה שהוא כיוון של תקווה, תקווה שבעיניי אני חש אותה.

<משה ישעיהו: בארבע השנים הקודמות, בוודאי משפחות של 15 שנה, זו לא הסיטואציה שאנחנו מדברים עליה היום.

<משה ישעיהו: יש גופים שהתווספו, יש רשות מקומית שמתפקדת, יש תודעה של משפחות והורים שיודעים לדבר בשם עצמם.

<משה ישעיהו: אני חושב שזה הכיוון שאני מנסה לסמן אותו לגבי ההמשך ולא לצאת - - -

<קריאה: אתה מדבר על רמת אשכול?

<משה ישעיהו: אני דיברתי אך ורק בשכונת רמת אשכול.

<קריאה: ואתה אומר שביחס למקומות אחרים ולשכונות אחרות אתה רואה פה באמת מצוקה חריגה?

<משה ישעיהו: אני מכיר גם הרבה מקומות אחרים, אני גדלתי במגדל העמק, אני גר בעפולה ובהרבה, זה המקום הכי גרוע מבחינת הנתונים הפיזיים והמורכבות.

אברהם נגוסה: בקיצור.

אברהם נגוסה: אני צריך לסגור את הדיון.

<מנגיסטו: קודם כל שלום, אני מעריך את הישיבה הזו.

<מנגיסטו: אני מנגיסטו, תושב באזור, אני כבר 15 שנה פה.

<מנגיסטו: קודם כל בהתחלה רוצה לציין את מה שהיה, ראש העיר - - - לא כמו שהיה עכשיו בסדר, יש שינוי, אבל מחכים לעוד שינוי, לשנות.

<מנגיסטו: הילדים שלנו, לא היה להם את המתנ"ס הזה לפני שלוש-ארבע שנים - - - חדרים.

<מנגיסטו: אפילו מבקשים עוד חדר, 70 ילדים, יש שני חדרים.

<מנגיסטו: איפה אפשר לשים?

<מנגיסטו: רצינו עוד חדרים.

<מנגיסטו: אז במקום להגדיל לנו את החדרים, להוציא אותנו, לשים אותנו בחוץ?

<מנגיסטו: זה ממש לא נכון.

<יוסי הרוש: מנגיסטו היקר, אתה לא - - -

<קריאה: הוא אמר פי שניים, אמרתם.

<מנגיסטו: יוסי, אני פה, אחד מהילדים שלי בא לפה, גם אני רוצה - - -

<יוסי הרוש: אנחנו נסיים פה ונעשה סיור.

אברהם נגוסה: כן, בסדר, נעשה סיור.

<מנגיסטו: חוץ מזה יש מה שמפריע לי פה תמיד.

<מנגיסטו: רק יוצאי אתיופיה, זה מפריע לי.

<מנגיסטו: יהודים, זה הכול.

<מנגיסטו: ניקח אותו יהודים, זהו.

<מנגיסטו: תושבים יהודים באזור.

<מנגיסטו: לא להכליל אותם, תושב אתיופי, עולי אתיופיה, יש כמה פה ש - - - הילדים שדיברו קודם, הם נולדו פה כבר, הם לא רוצים לשמוע.

<מנגיסטו: זה ממש, כמה שאפשר לשנות את הדבר הזה, תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני מבקש סליחה מראש מכל מי שרצה לדבר ולא נתנו לו, כי אנחנו מוגבלים בזמן.

אברהם נגוסה: אנחנו יוצאים לסיור עכשיו ולכן אני נאלץ לסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: אני מתנצל מראש ממי שלא נתתי, תבינו את המצב.

אברהם נגוסה: קודם כל אני מאוד מודה לראש העיר וגם לצוות פה על הפעילות, על העבודה, בכלל, בקליטת עולים בלוד.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים יותר, זו הדרישה והבקשה והפנייה של התושבים וגם אנחנו אומרים שצריך לעשות עוד יותר.

אברהם נגוסה: אני בטוח שראש העיר והצוות המקצועי וכולם שומעים את הפניות האלה, את הקולות האלה והקולות האלה נועדו רק לקדם ולא לפגוע באף אחד.

אברהם נגוסה: זה לא עניין אישי, זה פשוט עניין של לקדם את העולים, גם עולים וגם ילדי העולים, שנולדו בארץ.

אברהם נגוסה: לכן זה חשוב מאוד להתמקד ולהמשיך בעבודה הטובה שאתם עושים.

אברהם נגוסה: אני גם רוצה לברך את העמותות השונות שעושות עבודה פה בשיתוף פעולה וזה מאוד חשוב שבמדינה דמוקרטית, תפקידן של העמותות הוא לסגור או לבוא ולעשות השלמה, להשלים, לא להחליף את רשות העיר או משרדי הממשלה, אלא הם באים פה להשלים.

אברהם נגוסה: לכן העבודה שלהם מבורכת, תמשיכו, ואני מברך.

אברהם נגוסה: הדבר השלישי, עלה פה חזק עניין הביטחון האישי של התושבים פה, העולים, ההורים מאוד מאוד מודאגים באשר לילדיהם.

אברהם נגוסה: אני לא אחזור עכשיו, אם אפשר לתקן אני אשמח לתקן, זה יכול להיות קצת קשה, אבל אני חושב שפה ביטחון הפנים והעירייה ביחד, והוועדה תפנה גם לשר לבטחון פנים בשיתוף פעולה עם העירייה, שידגישו פה את הפעילות על מנת לחזק את הביטחון העצמי של התושבים פה ברמת אשכול.

אברהם נגוסה: הדבר הרביעי, הוועדה מאמינה בהידברות, לכן אני פונה לאדוני סגן ראש העיר, הבנות האלה דווקא באו עם גישה חיובית ואמרו 'המועדון הזה עשה לנו טוב, קידם אותנו, אנחנו רוצים שימשיך לקדם אותנו, ולכן אנא, אל תוציאו אותנו'.

אברהם נגוסה: לכן אני אומר, תעשו כל דבר בהידברות.

אברהם נגוסה: אם זה לא מקובל עליהם, אם זה לא טוב, אני חושב שרצונם של התושבים בא בראש ובראשונה.

אברהם נגוסה: לכן הוועדה מבקשת לבחון את ההחלטה מחדש ברמה של הידברות עם אותם נערים ולא להוציא אותם מהמתנ"ס.

אברהם נגוסה: נקודה חמישית שאני רוצה לציין פה, אנחנו מסכמים שהעניין של שיקום שכונות, כבודו העלה את הנושא, בעניין שיקום השכונות הוועדה תפנה בכתב לשר השיכון וגם למשרד ראש הממשלה.

אברהם נגוסה: אני לא יודע מי האחראי במשרד ראש הממשלה, בדרך כלל עניין השיקום מרוכז במשרד השיכון והבינוי.

אברהם נגוסה: נברר את זה לפי המכתב שכתבת ואנחנו נפנה שיהיה פה גם עניין של שיקום שכונות.

אברהם נגוסה: הוועדה, כמו בערים אחרות, אנחנו מאוכזבים מעניין ביצוע החלטת ועדת השרים והתכנית הממשלתית לשילובם המיטבי של יוצאי אתיופיה, לא רואים אותה בשטח.

אברהם נגוסה: זו אחת המטרות שלי, גם לבדוק את העניין, אם זה ירד לשטח, אם הכסף הגיע, אם התכניות כבר פועלות.

אברהם נגוסה: לצערי הרב בדקתי באור יהודה, לא קיים, בדקתי באשדוד, לא קיים, הנה פה גם בדקתי ולא קיים.

<זיוה מקונן: גם תכנית אמי"ר, בשבוע שעבר גייסו חיילים יוצאי אתיופיה בנפרד.

<זיוה מקונן: למרות שהתקבלה החלטה כזאת, העלו באוטובוסים נפרדים ופתחו תכנית חדשה.

אברהם נגוסה: אני מודע לזה והוועדה תכתוב מכתב לשרים הרלוונטיים בנושא הזה ונביא את מחאתנו שעד עכשיו מאוקטובר היא לא יצאה לפועל, לא התחילו לבצע את התכנית, אפילו לא התחילו להתארגן ברמה המקומית.

אברהם נגוסה: יכול להיות שברמה הארצית מתארגנים, אבל מה שווה אם זה לא מגיע לרמה המקומית בשטח?

אברהם נגוסה: אלה הנקודות שאני וחבריי פה מסכמים, חבל שאדוני ראש העיר יצא.

אברהם נגוסה: הוא קיבל אותנו מאוד יפה, היה טוב אם היה מסיים, אבל אני מרגיש בעניין שבכל זאת יש לנו שיתוף פעולה, אנחנו נמשיך לעבוד ביחד והוועדה תעקוב אחרי כל המסקנות שעכשיו קיבלנו פה לגבי יישומן פה בשטח.

אברהם נגוסה: לכולם אני מאוד מודה על השתתפות

אברהם נגוסה: כם ועל סבלנות

אברהם נגוסה: כם, תודה רבה לכם.