ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 188, 2016-05-30 13:00

דוד אמסלם: צהריים טובים, אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה.

דוד אמסלם: שני נושאים עומדים על הפרק מבחינתנו היום: - סוגיית חופי הים בישראל – דיווח פרטני על החופים בתשלום ולא בתשלום.

דוד אמסלם: אני לא פותח את הדיון מחדש, אלא ביקשתי רק היום לקבל דוח סטטוס - אני עובר בעיתונים, אני עוקב אחרי מה שקורה, אני גם מקבל מכתבים מכל מיני רשויות, אז הייתי רוצה לדעת איפה הדברים עומדים.

דוד אמסלם: הנושא השני: – "שביתת המצילים בחופי הים".

דוד אמסלם: אני רוצה לדבר על סוגיית המצילים, סך הכול אנחנו שומעים שבזמן האחרון יש הרבה טרגדיות בים - יש טביעות יומיות, הייתי רוצה להבין מה קורה.

דוד אמסלם: בבקשה, מי רוצה לדווח לנו לגבי הנושא של החופים?

<אורנה הוזמן: צהריים טובים, אדוני היושב ראש, כפי שהיינו כאן לפני כשלושה חודשים, עונת הרחצה נפתחה, וכל חוף - אני שמחה לבשר - שכל חופי הרחצה לא גובים דמי כניסה לחופים.

דב חנין: כל חופי הרחצה בים התיכון.

<אורנה הוזמן: כל חופי הרחצה בים התיכון.

יעל כהן-פארן: לרבות אלה שברשות - - -

<אורנה הוזמן: רשות הטבע והגנים זה סיפור אחר, סיפור בנפרד.

יעל גרמן: אז קודם כל זה לא כל.

<אורנה הוזמן: את לא נכחת בדיון הקודם, אז היה כאן מהומה.

דוד אמסלם: אני אסביר.

דוד אמסלם: אני עכשיו לא דן על עוד בעיה, כרגע מדובר על חופי הים, מזרח התיכון, שהם לא מוגדרים כשמורות טבע.

דוד אמסלם: בבקשה.

<אורנה הוזמן: אז כמו שהתחייבנו, כך עשינו.

<אורנה הוזמן: הייתה תקלה קטנה של יום אחד בשני חופים, וזה אולי קראת בעיתון, מיד שלחנו לשם פקחים, גם בחוף הכרמל וגם בחוף באשקלון, זה תוקן במידית.

<אורנה הוזמן: שלחנו למחרת פיקוח, וכבר באותו יום זה סודר, וקיבלנו גם אישור מראשי הרשויות - אין גבייה בחופי הרחצה.

יעל כהן-פארן: אם אני נכנסת בשדות ים ורוצים ממני בכניסה 20 שקלים, זה לא נחשב גבייה?

דוד אמסלם: מה קורה לגבי הנושא של החנייה?

<אורנה הוזמן: החנייה היא בדרך כלל פועלת לפי חוקי העזר שהרשויות קיבלו אישור לחוקי העזר.

<אורנה הוזמן: אני אתן דוגמה את תל-אביב.

<אורנה הוזמן: כל סידורי החנייה שהם צמודים לחופי הרחצה, בדרך כלל זה בכחול לבן, או מתחמים כאלה של חניון, מסובסד לתושבי תל אביב, וזה על-פי חוקי העזר של הרשות שהיא קיבלה אישור לכך, היא גובה חניה, זה לא היה הדיון.

דוד אמסלם: הדיון שהיה בזמנו, הרי בסופו של דבר יש חופים שאין גישה ציבורית אליהם, ואז ממילא אתה חייב להגיע עם כלי רכב, אז מה זה משנה עכשיו על מה אתה גובה את הכסף?

דוד אמסלם: אתה יכול להגיד לו, תשמע אני גובה או על החניה של האוטו או על הים, תחליט על מה שאתה רוצה, או על השימוש במים, זה לא משנה כרגע.

דוד אמסלם: מה שחשוב שהורה מגיע לים עם שלושה, ארבעה ילדים הוא אמור לשלם כסף, וזה מה שאנחנו רוצים למנוע.

גרנר: ברשותך, כבוד היושב ראש - - -

<אורנה הוזמן: אשר הוא הממונה על החופים.

גרנר: לנושא הזה של חניונים, אכן אם יש פה גבייה של חנייה במסווה, לצורך העניין, של גביה ולא מאפשרים לאנשים להיכנס חופשי לים, אז אכן זו הגבייה שאנחנו מבחינתנו אוסרים.

דוד אמסלם: אני אתן דוגמה – בפלמחים מה קורה?

גרנר: פלמחים של רט"ג.

גרנר: בוא ניקח את חוף אקוודוקט בחוף כרמל לצורך העניין.

גרנר: החברה הכלכלית של קיסריה שם יש חוף רחצה ועשו חניון.

גרנר: החניון לצורך העניין בהתחלה הם סגרו את כל החניון, אנחנו התנגדנו לזה, בגלל שלא היה שם שום תחבורה ציבורית, ורק אנשים מגיעים עם רכב ולא הייתה אפשרות.

גרנר: לכן גם בית-המשפט אימץ את הכלל של שליש, שני שליש, כלומר: שליש חניה פתוחה, שני שליש בגבייה בתשלום, הדבר הזה קיבל את הכסות - - -

דוד אמסלם: שני שליש גבייה בתשלום?

גרנר: שני שליש ושליש חופשי, זאת אומרת, יש איזה 250, 120 מבחינת מקומות חנייה, ולכן הדבר הזה גם אומץ על-ידי בית-המשפט.

גרנר: למשל, נלך על מכמורת – במכמורת אותו דבר, הם סגרו את כל החוף לגבייה בתשלום, ואין שם שום תחבורה ציבורית, ולכן אנחנו לא הסכמנו.

גרנר: נכון לעכשיו סיכמנו אתם שיעשו שליש, שני שליש, ולא, אנחנו למעשה נפתח בעיצומים כלפיהם, ולצורך העניין, הגענו להסכמה איתם.

דוד אמסלם: כמה מקומות חנייה יש שם?

גרנר: אלף בחינם יהיו.

דוד אמסלם: ו-2,000 בתשלום?

דוד אמסלם: אז למה הפרופורציות לא הפוכות?

דוד אמסלם: דרך אגב, למה צריך בכלל לגבות כסף בחוף הים או חניה של אוטו?

גרנר: זו שאלה מצוינת, אבל כשאנחנו סיכמנו פה בשולחן העגול שאנחנו נבחן במשותף יחד עם האוצר - - -

דוד אמסלם: לא לקחתם את הדבר הזה בחשבון.

גרנר: לא, אנחנו תמיד לוקחים את כל הדברים בחשבון.

דוד אמסלם: בכסף, אתה אומר ב-7 מיליון לא נכנס גם זה.

גרנר: שבעה מיליון לא קשור לעניין של חנייה, שבעה מיליון קשור להיבט של דמי כניסה על-פי אישור שר הפנים, כפי שהמנכ"לית הציגה - 10 חופים לצורך העניין, אגב, שניים גם בכינרת שביטלנו את דמי הכניסה כפי שהוצג פה.

גרנר: לכן מהבחינה הזו אנחנו הולכים לבחון את הכל הסיפור והעניין הזה של אחזקה של חופים שהעלויות הן גבוהות מאוד.

דוד אמסלם: לא הבנתי.

דוד אמסלם: בגדול, אני הבנתי שיש לנו את חוף הים, חוף הים מוחזק על-ידי המועצה, העירייה – יש לה עלויות שמושתות עליה בגין האחזקה, אז עכשיו היא מתחילה לארגן מאיפה המקורות.

דוד אמסלם: אז היא אומרת, חלק נגבה כסף בחניה, חלק בקיוסק, חלק בכניסה, היא מעגמת את המשאבים לטובת האחזקה, משם זה בא.

דוד אמסלם: אם אנחנו משפים אותם בגין האחזקה, אז אני מניח שאין להם שום סיבה - - -

גרנר: אם אנחנו משפים אותם.

דוד אמסלם: לכן באתי מזווית הכסף.

דוד אמסלם: אתה אומר כרגע בשבעה מיליון שקל לא נכנס עדיין הפטור של החניון.

דוד אמסלם: אם אנחנו רוצים לאלץ אותם לעשות חניונים חינם, אנחנו צריכים לשפות אותם בגין עוד כמה מיליונים, זה מה שאתה אומר.

גרנר: אכן כן, וזה בדיוק מה שהיה בישיבה הקודמת שישבנו וביקשת שנשב עם האוצר, נעשה תכנית, זה בדיוק מה שאנחנו עושים.

גרנר: נשב עם האוצר, מכינים תכנית, תכנית רב-שנתית.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: אורנה, זה בעצם - - - שלכם, לשם אתם מושכים?

<אורנה הוזמן: אתה יודע, אנחנו בשאיפה גם להוריד את המחירים במזנונים.

<אורנה הוזמן: אני רוצה להסביר.

<אורנה הוזמן: יש עלויות לדבר הזה, בדרך כלל הן ממומנות על-ידי הזכיין בחוף שזה המזנונים על-ידי החנייה.

דוד אמסלם: זה אמרתי שאמרתי עכשיו, את מזכירה לי את המערכון של הגשש.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה, כרגע אני רוצה לעבור תחנה תחנה מה שנקרא.

דוד אמסלם: אגיד לכם, אני אומר שאפו לשר הפנים במובן זה שבמקורות שלו כרגע הוא יצר תוך כדי תנועה, מה שנקרא, שבעה מיליון שקל, ונתן את התשובה עכשיו, במידי – אבל אנחנו מסתכלים קדימה.

דוד אמסלם: על הכיפאק, מצוין, מתקדמים.

דוד אמסלם: בדיון בעצם אנחנו נגענו בשתי נקודות נוספות - הנושא של החניונים, והנושא השני זה הנושא של סל השרות במזנונים - כדי לבנות איזשהו סל שרות בסיסי, אם הוא רוצה למכור סטייק עין לא מעניין אותנו, במבה, ביסלי, ארטיק לימון, מים מינרלים אז בוודאי שאי אפשר למכור אותם ב-30 שקל בגלל שאתה שם הלקוח שבוי.

גרנר: כבר דיברנו.

דוד אמסלם: זה מה שביקשתי מכם לעשות בעבודות המטה קדימה.

דוד אמסלם: היות ואנחנו נמצאים בפתחה של שנת תקציב חדשה, אולי שנתיים חדשות אפילו, אז אני שואל, האם אתם עושים עבודת מטה כדי לבוא ולהציג לאוצר, אנחנו רוצים לבטל את כל הנושא הזה של החניונים, ולכן, חוץ מהשבעה אנחנו צריכים עוד חמישה מיליון וגם את המזנונים – זאת היא השאלה שלי.

<אורנה הוזמן: לגבי החניה – זה נמצא בעבודת מטה.

<אורנה הוזמן: לגבי המזנונים – זה לא נמצא בעבודת מטה של משרד הפנים.

<אורנה הוזמן: אני חוזרת ואומרת, היו כאן משרד התמ"ת, אני לא יודעת אם הם נוכחים כאן עכשיו.

דוד אמסלם: אנחנו דיברנו איתם על זה, הם לא צד בעניין.

<אורנה הוזמן: למה?

<אורנה הוזמן: פיקוח מחירים.

דוד אמסלם: פיקוח המחירים נושא ארצי, הוא יכול לעשות פיקוח מחירים על במבה בכל הארץ.

דוד אמסלם: אני מסביר עוד הפעם, זה מקובל בכל המקומות.

דוד אמסלם: עיריית ירושלים שהיא יוצאת למכרז בטדי אז היא מגדירה, בוודאי, תביני, אחרת אתה כבר בתוך האצטדיון, אז אני אגיד לך, מים מינרלים 100 שקל, אין לך ברירה אתה תקנה.

דוד אמסלם: לכן היא באה ואומרת, אני רוצה את הסל הזה, עכשיו אתה תמכור חוץ מהסל מה שאתה רוצה ותן עליו מחיר – עכשיו מה אתה רוצה - האם אתה רוצה לקבל או לתת?

גרנר: יש לנו בעיה עם זה.

דוד אמסלם: בשדה תעופה אותו סיפור, בכל מקום.

גרנר: שדה התעופה יש לזה אבא אחד, לכן רשות שדות התעופה היא האחראית.

<אורנה הוזמן: כן, אבל מאיפה יבוא השיפוי?

<אורנה הוזמן: הרי בסוף מסתמכים על זה.

<אורנה הוזמן: קודם כל זה שערורייה המחירים, אני מסכימה אתך.

<אורנה הוזמן: רק אתמול או היום כתוב בעיתונים שקפה קר עולה 27 שקלים – זה מטורף.

<אורנה הוזמן: שלא יובן אחרת, מההתחלה מחיתי על העניין הזה.

<אורנה הוזמן: אני חושבת שמשרד התמ"ת, משרד הכלכלה צריך לשתף פה פעולה כי זה לא יכול להיות, אבל הם התחמקו מזה, אני לא התחמקתי.

דוד אמסלם: אני דיברתי איתם, ואני עשיתי עבודה פה.

דוד אמסלם: התמ"ת אומר כזה דבר: אני יודע לעשות פיקוח מחירים ארצי, אתם רוצים במבה, במבה לכל הארץ.

דוד אמסלם: אתם רוצים ביסלי, לכל הארץ.

דוד אמסלם: אני לא יודע לעשות, ואין לי את הסמכות החוקית לעשות פיקוח בחוף הים, שם ארבעה שקלים - - -

גרנר: משרד הפנים - - -

דוד אמסלם: אני לא בא מזווית הפיקוח.

דוד אמסלם: אני נותן לכם את החבילה, עכשיו אתם באים לרשויות, היות ובעצם הרשויות חונות אצלכם, אחרת לא היינו מדברים אתכם.

דוד אמסלם: אתם אומרים להם רבותיי, כמו שאת מוציאה חוזר מנכ"ל.

דוד אמסלם: באמת, רבותיי, עשינו עבודת מטה, אם אתם רוצים אנחנו נוציא את זה כתקנה, אתם בחופי הים לא תמכרו את החבילה הזאת יותר מהתקרה שתתנו, עכשיו הרשויות הסתנכרנו אצלכם.

דוד אמסלם: מה שכן הם יגידו?

דוד אמסלם: הם יגידו את מה שאת אומרת.

דוד אמסלם: זה עולה לנו, אנחנו צריכים עוד 50 אלף שקל בשביל לכסות את ההפסדים.

דוד אמסלם: אבל הציבור, תבינו רבותיי, הציבור מסתכל עליכם, אנחנו לא מכדררים אותו.

יעל גרמן: איך אפשר - - -

דוד אמסלם: במכרז – בוודאי כשהרשות יוצאת למכרז היא באה ואומרת לי, תן לי הצעת מחיר כפוף לזה שאת זה - - -

גרנר: אין לנו סמכות.

<אורנה הוזמן: אדוני היושב ראש, אני יכולה לתת דוגמה אחרת, זה דיון אחר, אני רק רוצה לתת דוגמה.

<אורנה הוזמן: יש את אותו דבר עם מחירי הקייטנות.

<אורנה הוזמן: בדקנו את זה, אנחנו באים אליך לדיון, אין סמכות פה למשרד הפנים להתערב במחירי הקייטנות, אנחנו נראה לך.

דוד אמסלם: את טועה.

דוד אמסלם: קודם כל אני רוצה להסביר משהו באופן כללי לפי תפיסת העולם שלי.

דוד אמסלם: למדינה יש את הסמכויות –

<אורנה הוזמן: אבל זה לא חונה במשרד הפנים, לא אמרתי שלמדינה אין סמכויות.

דוד אמסלם: המדינה יש לה את הסמכות להתערב בכל נושא במדינה, בגלל זה היא המדינה.

דוד אמסלם: כשהיא רואה שנעשה עוול במקום מסוים, התפקיד שלה להתערב.

דוד אמסלם: אבל איפה נעשה העוול?

דוד אמסלם: פה נעשה עוול במקומות הציבוריים לא הפרטיים, אני לא מדבר עכשיו על מישהו שנכנס לאולם חתונות.

דוד אמסלם: אם אתם לא יודעים לטפל ברשויות אז תגידו, אבל זה לא הגיוני.

דוד אמסלם: דרך אגב, לא כל דבר כתוב בפירוש בחוק, אתם מנחים את הרשויות איך לפעול, לכן אני אישית חושב.

דוד אמסלם: שמעתי אתמול את היו"ר של השלטון המקומי, לדעתי, בואו תזמנו אותם, לא הכול הולך בכוח, יש היגיון.

דוד אמסלם: הם בסוף יבקשו ממכם כסף, בסוף הוויכוח יהיה האם יהיה עוד שתי לירות או ארבעה שקלים לשם, זה הוויכוח יהיה.

דוד אמסלם: הרי גם ראש הרשות מבין שהילד שגם אצלו קונה ארטיק בעשרה שקלים, הוא מבין שזה עוול, אבל הוא חושב על הצד של ההכנסות.

דוד אמסלם: אם אתם בסופו של עניין גם תנחו אותם, אבל תעשו את זה בהבנה – תאמיני לי אורנה, בחצי יום זה נגמר - אז אנחנו מביאים בשורה לעם ישראל.

<אורנה הוזמן: קודם כל אני מקבלת את מה שאתה אומר, אני מוכנה לבדוק את העניין הזה בעניין המשפטי.

<אורנה הוזמן: אני חושבת שאין לנו כאן את הכלים.

<תומר רוזנר: - - - בהסכמה.

<אורנה הוזמן: בסדר.

<אורנה הוזמן: ישבתי איתם, אתה מתאר לעצמך שישבתי איתם.

<אורנה הוזמן: אני לא רוצה להגיד את זה, זה לא הנושא.

דוד אמסלם: את רוצה שאני אזמן דיון?

<אורנה הוזמן: בבקשה.

דוד אמסלם: בסדר, אז אני אעשה.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני מוצא את עצמי כבר עושה פה הרבה דיונים מקצועיים, נשבע לך, חצי מהזמן שלי אני עושה דיונים שפקידים צריכים לעשות אותם, בגלל שאני פקיד.

דב חנין: כי הכנסת עובדת יותר טוב מהממשלה.

דוד אמסלם: לא משנה, אין שום בעיה, אני אעשה דיון, אני אביא את משרד הפנים, אני אביא את משרד האוצר, אני אביא את השלטון המקומי.

דוד אמסלם: אם אתם רוצים שאני אעשה את הדיון – אהלן וסהלן.

<אורנה הוזמן: אנחנו לא רוצים שתעשה את הדיון, אבל תראה, אדוני היושב ראש.

<אורנה הוזמן: אני חושבת שבעניין של גבייה בחופי הרחצה זה משהו שהתחלנו בקדנציה הקודמת כשהממשלה קמה, אי אפשר היה לעשות את זה באמצע עונת הרחצה.

<אורנה הוזמן: עכשיו עשינו שינוי, עכשיו עשינו את זה, התחייבנו ועשינו.

דוד אמסלם: שאפו.

<אורנה הוזמן: זה לא בגלל שעושים דיון - - - בגלל שאנחנו מאמינים כי יוקר המחיה כאן – אני מסכימה אתך, אני לא חלוקה אתך בעניין הזה, אבל יש דברים שהם לא בסמכות - - -

דוד אמסלם: בסמכות.

דוד אמסלם: דרך אגב, בסמכות שלכם.

<אורנה הוזמן: מאה אחוז.

דוד אמסלם: כל מה שקשור לעיריות בסמכות שלכם, חד משמעית אני אומר, הכול – מהתקנים של ראש העיר ועד איזה אוטו הוא נוסע, הכול אצלכם.

<אורנה הוזמן: זה כן, על זה אין ויכוח.

דוד אמסלם: דרך אגב, ברגע שזה אצלכם הכול אצלכם.

דוד אמסלם: - - - באמת, אתם מנחים אותנו בכל דבר ועניין.

דוד אמסלם: דרך אגב, כל מה שלא נופל במשרד אחר נופל אצלכם, זה הכלל.

דוד אמסלם: אם צריך תיקון חקיקה, תגיד לנו, נבין את זה.

דוד אמסלם: אני חושב שהנושא הזה הוא בוער לכל עם ישראל.

דוד אמסלם: תראו, הציבור לא טיפש, הוא מבין שנעשה לו פה עוול.

דוד אמסלם: הוא מבין שהוא משתגע סביב הנושא, הוא רק לא יודע עם מי לדבר.

דוד אמסלם: הוא לא יודע למי להרים טלפון, אז הוא הולך לעירייה, אומרים לו, אדוני, מה לעשות, זה החוק, זה לא החוק, מתחילים לבלבל לו את המוח, ההוא הולך.

<אורנה הוזמן: נמצא פה מישהו מהשלטון המקומי?

<אורנה הוזמן: מה ההתייחסות שלכם לעניין?

<אורנה הוזמן: לקייטנות שמענו אתמול את היושב ראש.

<קרנית גולדווסר: אני יועצת מרכז השלטון המקומי.

<קרנית גולדווסר: מרכז השלטון המקומי זקוק לכסף - - -

דוד אמסלם: עזבי את זווית הכסף.

<קרנית גולדווסר: אבל זה הרעיון.

<קרנית גולדווסר: איך הרשויות יוכלו לטפל בחוקים.

דוד אמסלם: אם יהיה כסף?

<קרנית גולדווסר: אם יהיה כסף?

<קרנית גולדווסר: אז אנחנו נוכל למנוע את הסל בפיקוח.

<קרנית גולדווסר: אנחנו רוצים שזה יקרה.

<קרנית גולדווסר: אנחנו צריכים עדיין תקציב כדי לממן את החופים והניקיון.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: אורנה, לכן אני מבקש, תזמנו דיון אצלכם עם השלטון המקומי.

דב חנין: יש לכם הערכה כספית, אגב?

<קרנית גולדווסר: הערכה כספית לניקיון של חוף?

<קרנית גולדווסר: כן.

דוד אמסלם: לא, אני לא נכנס לזה.

דוד אמסלם: אני לא נכנס לרמת הניקיון והשרות בחוף.

דוד אמסלם: יש את אשר, לא נכנס לזה, רוצה פעמיים בשבוע שירותים, פעם בשבוע חול, לא אכפת לי.

דוד אמסלם: אני מבקש שתעשו דיון אצלכם, אורנה, תזמנו את השלטון המקומי, תזמנו את האוצר, אבל אצלכם זה חונה.

דוד אמסלם: דרך אגב, בכל נושא בסוף זה אצלכם חונה בקטע הזה - זה מה שאני אומר.

דוד אמסלם: תזמנו מצדי גם את נציג משרד המשפטים, לדעתי, הוא מיותר בדיון, אבל תרצו בבקשה.

דוד אמסלם: בסוף תייצרו פתרון שאומר שבחופים, דרך אגב, גם אם זה בא בשתי פעימות, לא חשוב.

דוד אמסלם: בחופים המוכרזים החניה היא חינם, רוצים לבוא לחנות, להיכנס לים, ושבקיוסקים יש סל שאנחנו מכתיבים את המחיר.

דוד אמסלם: דרך אגב, בכל עירייה יש מסעדה, כל מסעדה בעירייה יש לה סל, יש לה תקרה למחיר, וגם אצלכם במשרד.

דוד אמסלם: תלך לג'נרי, תראה שיש שם גם מחיר מסובסד, זה במכרז שלו.

דוד אמסלם: וכמובן את הנושא של רמת השרות הכללית בחוף אני משאיר לך, אני לא נכנס לעניין, אני מניח שאתה עושה את זה גם ככה.

דוד אמסלם: בואו, תביאו לנו את הבשורה הזאת, אני חושב שלא מדובר בהרבה כסף, האמינו לי.

<אורנה הוזמן: נשב עם השלטון המקומי ועם האוצר ונראה למה אפשר להגיע.

דוד אמסלם: בעוד חודש יספיק לכם.

דוד אמסלם: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להתייחס למשהו.

יעל כהן-פארן: תראו, דיברתם קודם על חוף האקוודוקט, וציינתם שיש 120 מקומות בחינם ו-250 בתשלום.

יעל כהן-פארן: אגב, התשלום 30 שקלים, לא מעט.

יעל כהן-פארן: חוף ליד, שדות ים דורשים כסף.

גרנר: הוא לא חוף – תדייקי.

גרנר: הוא לא חוף מוכרז.

יעל כהן-פארן: הוא לא חוף מוכרז אבל הוא חוף, ואין אליו גישה - - -

גרנר: הוא לא חוף מבחינתנו.

יעל כהן-פארן: לא נותנים לך להיכנס אם אתה לא מפקיד 20 שקלים בידי השומר.

גרנר: זה לפי חוק עזר עירוני.

דוד אמסלם: מה זאת אומרת, הוא לא חוף מוכרז.

יעל כהן-פארן: בסדר, הוא לא חוף מוכרז.

דוד אמסלם: יש חופים שהם לא מוכרזים?

דוד אמסלם: מותר להתרחץ בהם בחופים הלא מוכרזים?

דוד אמסלם: תעשה לנו סדר.

יעל כהן-פארן: אם אין מציל, כביכול אסור, אבל לוקחים כסף בכניסה.

יעל כהן-פארן: זה לא מפריע לקיבוץ לקחת כסף.

גרנר: יש לצורך העניין שתי סטטוסים - יש חוף מוכרז רחצה, וחוף שמוכרז כאסור רחצה.

גרנר: לצורך העניין בוא ניקח נמל, אנו מכריזים עליו כמקום אסור רחצה לצורך העניין.

גרנר: עכשיו בין לבין מה שנשאר, זה למעשה ללא סטטוס.

גרנר: משפחה יכולה להגיע לחוף הזה לרחוץ, אבל אין שירותי הצלה, וזה על אחריותם של המתרחצים.

דוד אמסלם: אם למשל אחד בא לנמל ומתרחץ, זה גם אחריותו?

דוד אמסלם: מה המשמעות של זה, אתה קונס אותו?

גרנר: באופן עקרוני אם יש חוק עזר התשובה היא כן.

דוד אמסלם: אני רוצה להבין.

דוד אמסלם: מה ההבדל אם אחד הולך לנמל להתרחץ בחוף אסור לבין חוף לא מוכרז?

דוד אמסלם: אם בשניהם הוא טובע זה לא חשוב.

גרנר: לצורך העניין, אני אלך בצורה אחרת יותר חיובית.

גרנר: איפה שיש מצילים – 99.9% הם מצילים את אלו שנמצאים בחוף מוכרז עם מצילים, זאת אומרת, ככה הם כמעט מוגנים ב-100% כשנמצאים מצילים בתוך השטח.

דוד אמסלם: זאת לא השאלה שלי.

דוד אמסלם: השאלה שלי, עכשיו חידשת לי שיש חופים שהם אסורים, ויש חופים שהם מותרים.

דוד אמסלם: כמו שאמרנו, יש חלבי, בשרי ומקרר פרווה.

דוד אמסלם: אני הבנתי אסור, הבנתי מותר, לא הבנתי מה זה באמצע - מותר או אסור?

גרנר: יש שטחים פתוחים – מותר.

דוד אמסלם: לא הבנתי.

דוד אמסלם: מותר להתרחץ?

יעל כהן-פארן: אף אחד לא - - - להגיד לכם.

גרנר: רגע, למה את אומרת?

גרנר: אולי אתם תמציאו לי את החוק, אני אומר לכם מה החוק אומר.

יעל גרמן: אשר אמר כשאין מציל אסור לרחוץ בים?

<קריאות: - - -

דוד אמסלם: אשר, תן לנו אתה הסבר.

גרנר: אנחנו אומרים כשאין מציל בחוף מוכרז, לא להיכנס לים, למה ים זה דבר מסוכן.

גרנר: כשאין מציל בחוף מוכרז זה כל אדם יכול ללכת על אחריותו האישית.

יעל גרמן: אתה יודע שאתה חייב במקום כזה לשים שלטים – הרחצה אסורה ועל אחריותכם.

גרנר: את טועה.

גרנר: את חייבת לשים שילוט רק במקום שהמדינה הכריזה עליו כאסור לרחצה.

גרנר: באופן עקרוני במקום שהוא ללא סטטוס, את לא חייבת כלום.

גרנר: זה שאנחנו עושים שירות, ואנחנו מחייבים את כל הרשויות - - -

דוד אמסלם: אשר, ברשותך, אני הבנתי.

דוד אמסלם: בוא תענה לי על השאלה שלי בעניין הזה ונתקדם.

דוד אמסלם: אני רוצה להבין הלכה למעשה.

דוד אמסלם: אני רוצה להבין מבחינת הקנסות, חוץ מזה אין לזה שום רלבנטיות.

גרנר: לא, לא קנסות, יש בו היבטים אחרים.

דוד אמסלם: איזה היבט?

גרנר: אם למשל אדם טבע – יש פה גם היבטים פליליים.

דוד אמסלם: נניח שבן-אדם טבע בחוף שהוא לא מוכרז.

גרנר: לא מוכרז, אין לו סטטוס, לצורך העניין, האחריות תורמת מבחינתו שהוא טבע - - -

תמר זנדברג: - - - אבל קודם כל להציל את הבן-אדם.

גרנר: אנחנו לא מדברים על היבט ההצלה.

דוד אמסלם: אני הבנתי מה זה חוף מוכרז.

דוד אמסלם: אני רוצה להבין את ההבדל בין חוף לא מוכרז לחוף אסור, זה מה שאני לא מבין.

דוד אמסלם: הלכה למעשה – בן-אדם בא לחוף לא מוכרז, אתה יכול לתת לו קנס?

גרנר: לא.

דוד אמסלם: לאחד שבא לחוף אסור, מותר לתת לו קנס?

גרנר: התשובה היא כן.

דוד אמסלם: זאת אומרת, ההבדל הוא שבן-אדם שנכנס למים בחוף אסור אתה יכול לקנוס אותו, ובחוף שהוא לא מוכרז אתה לא יכול לקנוס אותו זה אחריותו.

גרנר: יש דברים יותר משמעותיים.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה.

דוד אמסלם: אם זה הסיפור, אתה בא אסור זה בזווית של הבן-אדם או בזווית של בעל החוף?

דוד אמסלם: אם אתה דואג לבן-אדם, אז זה לא משנה כרגע, מה זה אסור לא אסור?

גרנר: אני אסביר.

גרנר: זה בהיבט דווקא של המקום.

דוד אמסלם: זאת אומרת בנמל, הנמל החליט - - - הוא לא בא מהזווית של הסכנה של הבן-אדם.

גרנר: זה סכנה.

דוד אמסלם: בוודאי, אבל יש עוד מקומות שהם בסכנה.

דוד אמסלם: אתה אומר הרי כל חוף שהוא לא מוכרז בהגדרה, ביי דפינישיין הוא מסוכן, אין מציל.

גרנר: התשובה היא כן.

גרנר: הציבור, לעניין זה, רוצה שיהיה לו הרבה חופים חופשיים ללא שום סטטוס, הם רוצים לבוא עם המשפחה - לעשות פיקניק, לבוא לים.

גרנר: לכן אני אומר, גם קמה צעקה גדולה, רצינו לעשות בגלל אחוז התביעות שקיבלנו – תביעות בת' לא בט', על העניין הזה של כתוצאה מתביעות ב-ט', ואמרנו, בוא נעשה שתי סטטוסים - חוף אסור ומותר – ככה אנחנו מטילים אחריות על מי שבא באופן עצמאי.

דוד אמסלם: זאת אומרת, אני באופן בסיסי מבין ממך - - -

תמר זנדברג: נתוני התביעה גם בחוף - - -

גרנר: בכל מקרה לפי המשפט האזרחי תקבלי בכל מקום, זה לא קשור להיבט החוקי.

דוד אמסלם: אני רוצה לסכם את העניין, ותקן אותי אם אני טועה.

דוד אמסלם: יש חוף מוכרז, אין בעיה אתו, אנחנו יודעים את הכללים לגביו.

דוד אמסלם: יש חוף שלא הכריזו עליו - הכוונה לא מוכרז, לא באופן פוזיטיבי שאתה לא מכריז שהוא לא מוכרז.

דוד אמסלם: בוא נסכם - מה שלא הכרזת עליו כמוכרז הוא לא מוכרז.

דוד אמסלם: יש חוף לא מוכרז ששם בעצם אתה אומר, הבן-אדם רוצה, אהלן וסאהלן, אבל על אחריותו.

דוד אמסלם: ויש חוף אסור ששם בעצם אתה קונס אותו לא בגלל שזה מסוכן רק להתרחץ שם, גם במקום הלא מוכרז מסוכן, אלא בגלל שזה נמל ומשהו שאתם רוצים להרחיק אותו מהמקומות אלה.

יעל כהן-פארן: אז אני ממשיכה, וכמו שהבנו את ההבדלים, אז לחוף לא מוכרז, כמו בשדות ים, אז מותר לקחת כסף בכניסה כי אי אפשר לפקח עליו לפי מה שאני מבינה ממך, אי אפשר למנוע את זה - אז תסביר לי.

גרנר: אם כבר יצאת עם עובדה, אז אני לא יכול להתווכח אתך.

יעל כהן-פארן: אבל זה המצב שם.

גרנר: ברשותך, התשובה היא פשוטה.

גרנר: החוף הזה מוגדר כפעילות ימית, לכן אנשים באים לחניה הן לפי חוק עזר עירוני וזה בדיוק, המנכ"לית גם הסבירה את זה.

גרנר: מותר להם לגבות כסף לחנייה, חוקי עזר מאפשרים.

גרנר: החוף עצמו, לצורך העניין, הוא לא מיועד לצורך העניין לשחייה, הוא מיועד לצלילה - פעילות ימית.

גרנר: לכן, לצורך העניין, מבחינתנו הוא בא להחנות את הרכב.

<אורנה הוזמן: אז על זה הוא משלם 20 שקלים?

גרנר: כן.

יעל כהן-פארן: אבל אני רוצה לדייק.

יעל כהן-פארן: זה לא שיש באותו חוף אפשרות להיכנס ברגל, כי זה ממש רחוק המקום שבו מוצב השומר.

יעל כהן-פארן: זה לא שיש תחבורה ציבורית לחוף, וזה לא משנה שזה חוף שהוא רק לגלשנים, אפשר גם לשחות בו דה-פאקטו גם אם אין מציל.

יעל כהן-פארן: ובסופו של דבר אין שם שליש ושני שליש, אלא רק בתשלום.

דוד אמסלם: איזה חוף זה?

יעל כהן-פארן: שדות ים, המרכז הימי.

יעל כהן-פארן: אותם אנשים שמגיעים לאקוודוקט, יש עוד חוף באזור שנקרא חוף הזהב שהוא פתוח ללא תשלום, וגם ללא מציל, חוף לא מוכרז, חוף מסוכן, יש שם שלטים.

יעל כהן-פארן: הוא נקרא חוף הזהב, בקצה של קיסריה לכיוון תחנת הכוח - חוף שמצפון לתחנת הכוח.

יעל כהן-פארן: אין בעיה של חניה, תחנה בחינם.

יעל כהן-פארן: אז אתה מגיע לאקוודוקט, נשארו רק המקומות בתשלום, עכשיו תעשה חשבון, אני אשלם 30 שקל, או אסע לחוף ללא מציל.

יעל כהן-פארן: ברוב המקרים ההחלטה של המשפחה כשהולכת כמה פעמים בשבוע לים, הם בסוף יגיעו לחוף ללא מציל, ופה הסכנה הגדולה.

יעל כהן-פארן: בנוסף לכך, ה-250 מקומות שהם בתשלום באקוודוקט הם בדיוק אלה שקרובים יותר לחוף הצפוני, הוא זה עם המציל, ו-250 מקומות בתשלום הם ליד החוף עם המציל, נכון שזה עוד 200 מטר ללכת, עם שלושה ילדים וכל הציוד, זה לפעמים שיקול.

יעל כהן-פארן: אז גם אלה שלא ישלמו באקוודוקט, יגיעו ברוב המקרים לחוף ללא מציל, ואלה שיגיעו והחנייה ללא תשלום תהיה מלאה ייסעו לחוף השני שהוא ללא מציל, ובכך בסופו של דבר אתה מביא בהחלטה הזאת שהיא כביכול שרירותית, וכביכול מנהלית ונצטרך למצוא דרך לממן את האחזקה של החוף לכך שלצערנו יהיו יותר טובעים בים לצערנו.

יעל כהן-פארן: תודה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: אנחנו בעצם מסכמים את הדיון בהיבט הזה שדיברנו עליו.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני קיבלתי תלונה מישוב שבי ציון - כאן, תנו את הדעת.

גרנר: שם ביטלנו את דמי הכניסה.

דוד אמסלם: לא, מה קרה, זה יישוב.

דוד אמסלם: כל מי שבא לחוף אז הוא נכנס ליישוב וחונה שם בתוך היישוב.

גרנר: תודה רבה.

תמר זנדברג: סליחה, אני גרה עשר דקות הליכה מהיום, כל מי שהולך לים עובר דרך הרחוב שלי, מה לעשות?

דוד אמסלם: יש הבדל בין עובר לבין זה.

תמר זנדברג: מה ההבדל?

דוד אמסלם: יש הבדל אם אני עובר ליד הבית שלך לבין זה שאני תופס לך את החניה.

תמר זנדברג: למה מי שעובר לים בתל אביב לא תופס את החניה?

דוד אמסלם: אמרתי שלך.

דוד אמסלם: דרך אגב, יש לך תווים אזוריים, אז זה בסדר.

דוד אמסלם: אז או שתעשו להם חנייה מחוץ ליישוב.

גרנר: הגבלנו את כמות הכניסה - - -

דוד אמסלם: אני לא רוצה להיכנס לקטע האופרטיבי.

דוד אמסלם: מה שאני מבקש, תקרא לראש המועצה, שב אתו, תגיע אתו להבנה.

דוד אמסלם: הרבה פעמים הרעיון הוא נכון, אבל המחיר שמשלם היישוב הספציפי הקטן זה לא יכול להיות שהוא נושא את כל עם ישראל על גבו, שאפשר אולי בצד לעשות איזשהו מגרש חניה - - -

דב חנין: המגרש ליד החוף מתמלא לגמרי?

דוד אמסלם: אין שם חניה.

דוד אמסלם: אתה נכנס לתוך היישוב, אתה סותם את היישוב, וזהו.

דוד אמסלם: אז מה קורה - באים 1,000 איש, סוגרים להם את כל היישוב, עכשיו עזוב אותו מהים, הוא לא הולך לים בכלל הבן-אדם, הוא גר ביישוב.

דוד אמסלם: לכן אני אומר זה נדיר, זה המקרה היחיד שאני מכיר, הוא התקשר אליי, אמרתי לו אתה צודק.

מירב בן ארי: אף אחד לא חונה שם בתוך הישוב – מסנדלים.

דוד אמסלם: בגדול, אשר, תקרא לראש המועצה, תסגור איתו.

דוד אמסלם: אם צריך לסלול איזשהו מגרש חנייה בצד, מחוץ ליישוב, אז עושים את זה.

דוד אמסלם: בכסף קטן לפעמים פותרים את הבעיה של כולם.

דוד אמסלם: רבותיי, תודה רבה.

דוד אמסלם: אני רוצה לעבור לסוגיית המצילים.

דוד אמסלם: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: אדוני היושב ראש, אני מאוד מברך על קיום הדיון הזה.

דב חנין: זה דיון של פיקוח נפש, פשוט פיקוח נפש.

דב חנין: בכל שבוע אנחנו שומעים על אנשים, נשים, צעירים, מבוגרים שנהרגים, ואנחנו מדברים על מוות מיותר, כי אנחנו יודעים שכאשר יש שירותי הצלה, שירותי הצלה בישראל זה מפעל מרשים, זה באמת מפעל שמציל חיים, ויש יכולות למצילים בישראל להציל חיים של בני אדם.

דב חנין: עכשיו הסיבה לדבר הזה היא שכבר תקופה מאוד ממושכת מתנהל סכסוך עבודה עם ארגון המצילים, וכיוון שהדרישות שלהם בעצם נענות בהתעלמות, הם הגיעו למצב שבו הם התחילו בעיצומים.

דב חנין: בעצם מהשעה שתיים בצהריים אין שירותי הצלה סדירים בנקודות שבהם יש מצילים.

דוד אמסלם: זה המצב היום?

דב חנין: זה המצב היום.

דב חנין: אני עוקב אחרי הרבה מאבקי עובדים, ואני בדרך כלל חושב שמאבקי עובדים יש בהם צדק והגיון.

דב חנין: אבל במקרה הזה זו השביתה הכי צודקת שאני יכול להעלות על הדעת, כי השביתה הזו היא שביתה לסולידריות עם אנשים שעובדים בתנאים לא תנאים.

דב חנין: יש לנו בקרב המצילים שתי קטגוריות – דור א' ודור ב'.

דוד אמסלם: אז דור א' שובת בשביל דור ב'?

דב חנין: כן, אני חושב שזה כל הכבוד.

דב חנין: דור א', אלה אנשים שעובדים בתנאים - - -

מירב בן ארי: דור ב' עובד אם כבר בשביל דור א'.

דב חנין: עוד מעט יהיה דור ג' גם.

<יוני ברבי: בוא נדייק.

<יוני ברבי: דור ב' עובד בשביל דור א', דור א' שובת בשביל עצמו.

מירב בן ארי: כן, ברור.

מירב בן ארי: אם דור א' היה רוצה עם משכורת שלו היה הולך פותח עד שש, שבע בערב – בוא לא - - -

דב חנין: חברים, קודם כל אני בעד שש, שבע בערב, ואני בעד דור א', דור ב'.

דב חנין: אני רק אומר - - -

<יוני ברבי: בבקשה, תתחיל את הדיון בשביל דור ב', לא בשביל דור א'.

<ארז לוי: סליחה - - -

דוד אמסלם: פה לא מדברים בלי רשות דיבור.

<אבי אפיה: המצב הוא לעשות סדר - - -

דוד אמסלם: האמת היא אבי, שאני חיפשתי בעין, אבל כשלא ראיתי אותך אז התחלתי עם הח"כים.

דוד אמסלם: עוד מעט נחזור אליך, אני מבקש בלי התפרצויות, מי שירצה לדבר, שירים את האצבע להירשם.

דב חנין: המצב של מצילי דור ב' הוא מצב בלתי אפשרי.

דב חנין: אנחנו מדברים על עבודה שהיא עבודה מאוד קשה, היא עבודה פיזית, היא עבודה בשטח, היא המון אחריות - זה לא רק החלק של העבודה, זה גם החלק של האחריות.

דב חנין: זה מקצועיות, זה הבנה, זה תשומת לב.

דב חנין: אם אנחנו רוצים שהשרות הזה שהוא כל כך חיוני להגנה של חיים של בני אדם יינתן בצורה ראויה, אנחנו צריכים לתת את התנאים הראויים לאנשים האלה.

דב חנין: כל הרעיון של דור א', דור ב', הוא רעיון דפוק.

דב חנין: כל הרעיון שאומר שבאותו מקום עבודה יעבדו אנשים שהתנאים שלהם הם טובים וראויים, ובצדם יעבדו אנשים שהתנאים שלהם לא טובים ולא ראויים הוא גם לא נכון.

דב חנין: עובדים במקום מסוים, צריכים לעבוד עם אותם תנאים, והתנאים צריכים להיות התנאים הראויים, הנכונים והמתאימים לכולם.

דב חנין: עוד משפט אחד ברשותך.

דב חנין: התנאים של המצילים היום הם כל כך בעייתיים שאפילו עירייה שיש לה יכולת לגייס מצילים, והיא רוצה עוד מצילים.

דב חנין: היא רוצה, נניח, להאריך את שעות הרחצה, או לפתוח את החופים יותר, כמו עיריית תל אביב שמבחינה זו עושה עבודה טובה, מתקשה לגייס מצילים כי למה שאנשים יבואו בתנאי דור ב'?

דב חנין: זה לא רק אינטרס של העובדים, זה אינטרס של כלל הציבור לפתור את הבעיה הזו כדי שאנשים יוכלו לעבוד בהצלה, ולעבוד בצורה ראויה.

דוד אמסלם: ברשות

דוד אמסלם: כם, אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לאבי אפיה.

דוד אמסלם: בבקשה, אני רוצה שתתייחס לשני דברים.

דוד אמסלם: אני לא מבין במצילים, אני לא יודע מי מעסיק אותם.

דוד אמסלם: בעצם מי זה הגוף שמעסיק אותם?

דוד אמסלם: האם יש איזה גוף על – משרד הפנים או מישהו שבעצם הוא המטריה שנותנת את ההנחיות לגביהם.

דוד אמסלם: ספר לנו מה הבעיה בין דור א' לדור ב', ולמה יש בעצם שביתה.

<אבי אפיה: נתחיל עם זה שהייתי פה בשתי ועדות קודמות – בדצמבר ובמרץ, והתרעתי על הנושא.

<אבי אפיה: הייתי פה, אמרתי, יש פה דיון שחשוב יותר, וכדאי לעשות אותו לפני עונת הרחצה.

<אבי אפיה: בפעם האחרונה אמרתי את זה במרץ לפני תחילת עונת הרחצה.

<אבי אפיה: אנחנו מתדיינים עם האוצר ושלטון מקומי, כשנגמר הסכם המצילים ה-1 לאפריל 2014, בסדר חברים, נגמר הסכם מצילים.

<אבי אפיה: באנו לאוצר, שלטון מקומי, בואו נשב נדבר - בעצלתיים.

<אבי אפיה: עוד פעם - בעצלתיים.

<אבי אפיה: נוצרה סיטואציה שאיימתי על שביתה, ואז התכנסנו בבית-הדין בצו מניעה.

<אבי אפיה: בצו המניעה ביקשתי מהם להראות נכונות של אמתיות, טיפה, קצת, שהם באמת מתכוננים לפתור את הסוגיה.

מירב בן ארי: למי מתכוננים – על האוצר?

מירב בן ארי: לא, רק שנדע, לא הבנתי.

<אבי אפיה: האוצר ושלטון המקומי.

<אבי אפיה: ואז ביקשתי שיראו נכונות, שיראו אמתיות, משהו.

<אבי אפיה: ואז הם הסכימו ולא מרצון, רק בזמן שאמרתי שאני הולך להשבית לקראת החגים, החברים ניאותו בבית-הדין לתת עוד 100% על שבת.

<אבי אפיה: תראו את הרצינות - אמרתי הכול בסדר, ממשיכים לחזור לשולחן הדיונים - מאז אנחנו מתדיינים עוד שנה וחצי.

<אבי אפיה: זה אבסורד.

<אבי אפיה: לקחו שני בחורים מהאוצר, נתנו להם כלים נורמליים, כלים סבירים, אמרו להם, עם זה תתמודדו.

<אבי אפיה: הבעיה היא לא נורמלית, צריכים לפתור אותה בדרכים יצירתיות, הם מקובעים באיזה מלבנים.

<אבי אפיה: אז נתנו לבחורים את הכלים המינימליים, ואמרו להם תתחילו לפתור את הבעיה.

<אבי אפיה: מאתנו הם מבקשים 10 שנים שקט תעשייתי, להיות יצירתיים 10 שנים.

<אבי אפיה: הם לא מוכנים לצאת מהמלבן של צורת החשיבה של העבודה של פריצת מוסכמות של דרכים חדשות.

<אבי אפיה: ישבנו איתם, ועל מה הסכמנו 10 שנים?

<אבי אפיה: - שאם הם יתאימו את תנאי העסקה של מצילי דור ב' לדור א', אנחנו מוכנים לשקט תעשייתי של 10 שנים.

דוד אמסלם: ספר לנו מה התנאים, ומה זה דור א', ומה זה דור ב' – אני לא יודע מה זה.

<אבי אפיה: אני אסביר.

<אבי אפיה: דור א' ודור ב' – דור א' היו מצילים שעבדו עד שנת 2000, אנשים שעבדו 30 ו-40 שנה במערכת.

<אבי אפיה: עד שנת 2000, כולל כיום, אבל אני אומר בשנת 1998 נוצר משבר ראשון.

<אבי אפיה: במשבר הראשון היינו פה, בוועדת הפנים של הכנסת עם מיכה גולדמן, ניסינו לפתור את הסוגיה, לא עזר לנו.

<אבי אפיה: יותר מאוחר, באנו לפה והסברנו שאנשים משתכרים משכורת יפה, מגיעים לפנסיה אין להם ממה לחיות.

<אבי אפיה: חייבים לפתור את סוגית הפנסיה.

דוד אמסלם: בגלל שרוב הבסיס הוא בעצם שעות נוספות.

<אבי אפיה: נכון.

דוד אמסלם: דרך אגב, בוא תן לי בערכים מוחלטים על מה מדובר כדי לסבר את האוזן, בממוצע.

דוד אמסלם: מה זה משכורת יפה?

מירב בן ארי: 30 אלף שקל.

<אבי אפיה: אם את אומרת 30 אלף שקל, אני מוכן לצאת מחר בבוקר לפנסיה עם 30 אלף שקל - - -

מירב בן ארי: הוא מותר לו לצעוק עליי - - -

<אבי אפיה: אני לא צועק עליך, אני עונה לך.

דוד אמסלם: מה זה מבחינתך משכורת?

דוד אמסלם: כדי שנדע.

<אבי אפיה: אני אסביר.

<אבי אפיה: משכורות של מצילים שעובדים בקיץ 12 שעות ביום, חצי שנה, המשכורת שלהם היא בסביבות 25 אלף שקל ברוטו כולל הכול, והם מקבלים את זה כל השנה.

דוד אמסלם: מה הבסיס?

<אבי אפיה: הבסיס הפנסיוני הוא בסביבות 12 אלף שקל.

דוד אמסלם: זאת אומרת חמישים אחוז מזה.

דוד אמסלם: זה דור א'.

<אבי אפיה: דור א'.

דוד אמסלם: דור ב' – מה?

<אבי אפיה: העניין הוא שזכותי לעבוד גם בחורף, אבל אני מסכים לקבל את השעות הנוספות ולעבוד רק בקיץ, אתה מבין את ההבדל?

דוד אמסלם: עכשיו אתה מקבל שעות נוספות וכוננות על שעות העבודה שלך, זה דיווח יומי הרי?

דוד אמסלם: מה קורה בחורף?

<אבי אפיה: אני מפזר את כל השבתות שלי, החגים והשעות הנוספות לחורף.

דוד אמסלם: יענו "ישראבלוף" כזה גם בחורף אתה ממלא, ומכריחים אותך למלאת את זה - נכון?

דוד אמסלם: זאת אומרת מכריחים אותך לשקר.

<אבי אפיה: לא, אני לא משקר - זה ההסכם הקיבוצי.

דוד אמסלם: לא רק הסכם.

דוד אמסלם: אתה עושה דיווח יומי, אני מספר לך שבלי דיווח יומי אתה לא יכול לקבל כוננות – אז מה?

דוד אמסלם: בחורף אתה יושב בסלון באח, אומר להם שאתה עובד, אומרים לך לא משנה, תמלא.

<אבי אפיה: נכון.

<אבי אפיה: למה מי אומר שאני עובד?

דוד אמסלם: לא קשור, הם אומרים לך.

דוד אמסלם: הם אומרים לך לא משנה, תמלא.

<יוני פת: רק לגבי מה שאמרת עכשיו.

<יוני פת: אף אחד לא מבקש לשקר ולדווח שהוא עובד, אלא הוא מנצל חופשה שהוא צובר בקיץ, הוא מנצל אותה בחורף.

דוד אמסלם: כל החורף זה חופשה?

דוד אמסלם: תראה, יש שתי כוננויות.

דוד אמסלם: אתה מקבל שעות נוספות?

<אבי אפיה: נכון, בנק שעות שלי.

דוד אמסלם: מרכיבי השכר שלך הם כוללים כוננויות או לא?

<אבי אפיה: לא, רק שעות נוספות.

דוד אמסלם: זאת אומרת, בעצם יש לך תוספת.

דוד אמסלם: אתה עובד 12 שעות, אז אני מבין שכל יום אתה מקבל שלוש וחצי שעות נוספות.

<אבי אפיה: יותר, למה שלוש?

<אבי אפיה: אני עובד שישה ימים בשבוע - - - אמרתי אני נותן ארבע וחמש שעות.

דוד אמסלם: פלוס, אתה אומר, שישי שבת.

<אבי אפיה: נכון.

דוד אמסלם: אתה עובד שבעה ימים בשבוע?

<אבי אפיה: אני עובד שבעה ימים בשבוע, ואז בחורף אני יוצא לחופש - זה דור א'.

דוד אמסלם: דור ב' - מה?

<אבי אפיה: עד שנת 2000 יצרנו מצב שנתנו לנו אחוזים מסוימים לטובת פרישה, לטובת הפנסיה, התוספת הזאת נשחקה.

<אבי אפיה: אמרנו לאוצר אנחנו רוצים שתראו - - -

דוד אמסלם: אני רציתי לדעת בגרוסו מודו כשאתה אמרת משכורת יפה, רציתי לדעת האם יפה זה 5,000 שקל או 50 אלף שקל?

דוד אמסלם: אמרת לי 25 אלף בממוצע.

דוד אמסלם: אמרת לי אנחנו עובדים 12 שעות ביום, שבעה ימים בשבוע.

דוד אמסלם: אנחנו עובדים חצי שנה, זה מה שאתה אומר לי.

<אבי אפיה: נכון.

<אבי אפיה: אני מבקש לעבוד 12 חודש בשנה.

דוד אמסלם: בוודאי, והבסיס הפנסיוני שלך הוא בערך כ-50% מהמשכורת.

דוד אמסלם: אלה הפרמטרים הבסיסיים.

דוד אמסלם: דור ב' - מה?

<אבי אפיה: דור ב' עובד את התקופה של הקיץ חמישה ימים בשבוע, עם שעות נוספות, כולל שישי או שבת, ומה שהסכמנו בהסכם הזה שאנחנו דיברנו עליו בבית-המשפט, שהם יוכלו להחליף את יום שישי או שבת לטובת הרשויות שהם יוכלו למצוא מצילים, כי הם לא ימצאו מצילים רק לשישי או לשבת, באמצע השבוע יתנו להם חופשי.

דוד אמסלם: דרך אגב, למה הוא לא עובד שישה ימים בשבוע?

דוד אמסלם: הרי יש גם היום בתקשי"ר שישה ימים בשבוע, אתה צריך להגדיר אותו מראש.

דוד אמסלם: אם אתה מגדיר אותו מראש, אז הוא מקבל רק יותר שעות נוספות.

<אבי אפיה: הגדרנו אותו מראש.

<אבי אפיה: ה- - - לא הצליחו לעמוד בהסכם הזה.

<יוני פת: לא משנה, גם אם אתה מוגדר חמישה ימים בשבוע, שישה ימים בשבוע, בסוף, או שתקבל את השעות הנוספות כל יום, אם זה מחולק לך לשישה ימים, אז אחרי שבע שעות תקבל.

<יוני פת: אני אומר אם אתה מוגדר חמישה ימים, אז אחרי שמונה וחצי.

דוד אמסלם: זה משפיע על ערך השעה אבל לא חשוב.

<יוני פת: לא, ממש לא.

<אבי אפיה: ואז אנחנו מגיעים לחורף שלא בהכרח יש שירותי הצלה פתוחים, ואז לוקחים אותנו לעבודות מזדמנות.

<אבי אפיה: בבקשה, עוד לא הגענו לחורף, בוא נחזור לקיץ.

דוד אמסלם: מה המשכורת הממוצעת?

<אבי אפיה: מציל בקיץ מקבל בסביבות 10 אלפים שקל נטו – דור ב'.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים ברוטו, אני לא יודע מה זה נטו.

<אבי אפיה: ברוטו – תוסיף עוד 7,000, 8,000 שקלים.

דוד אמסלם: זאת אומרת הוא מקבל כ-17 אלף שקלים ברוטו?

<אבי אפיה: נכון.

דוד אמסלם: זאת אומרת, אתה אומר לי שבקיץ ההבדל בין דור א' לדור ב', זה בסביבות משהו כמו 7,000, 8,000 שקל?

<אבי אפיה: יותר, אני אסביר גם למה, רק לקיץ.

דוד אמסלם: אני מדבר על הקיץ.

<יוני פת: הוא 8,000 שקל בברוטו בין מציל דור ב', למציל דור א'.

דוד אמסלם: אתה אומר שבחורף אתה בעצם יושב בבית.

<אבי אפיה: נכון, מקבל משכורת מלאה.

דוד אמסלם: הוא לוקחים אותו לעבודות אחרות.

<אבי אפיה: נכון, מקבל משכורת מלאה.

<אבי אפיה: הוא לוקחים אותו לעבודות מזדמנות, אם זה בתברואה, צביעת כבישים ואם זה – הכול.

<אבי אפיה: הכול, למה שבא להם.

דוד אמסלם: מה הדרישות שלכם?

<אבי אפיה: הדרישות שלנו היו כאלה שבסך הכול המעמד של דור א' ודור ב' צריך להימחק – צריך להיות מעמד אחד.

<אבי אפיה: המצילים הבוגרים יותר, אלה שמשנת 2000 עשו הסכם לפרישה נאותה, נשחק הסוגיה של הפרישה שאנחנו נעדכן אותו, פלוס חבילות יציאה.

<אבי אפיה: לא נורמלי שמציל יישב עד גיל 67, שיתנו לו יכולת לפרוש לפני כן בכבוד.

דוד אמסלם: בעצם אתה אומר שמציל בגיל 67 הוא פחות יעיל.

<אבי אפיה: לא אמרתי.

<אבי אפיה: יש מצילים יעילים יותר, יש מצילים פחות.

<אבי אפיה: לכן אמרתי שאם תיתן להם את החבילה של הפרישה - בנמלים, בפעם האחרונה שרצו להפריט אותם נתנו כסף.

<אבי אפיה: בחברת חשמל נתנו כסף.

דוד אמסלם: אתה מדבר על פרישה מוקדמת.

דוד אמסלם: עכשיו אני שואל אותך שאלה ברמה העקרונית, אבי.

דוד אמסלם: במרץ 99' נחתם הסכם במדינת ישראל, ושם נוצר דור א' ודור ב' לגבי כל הרשויות בכל הנושאים - גם עובדי התברואה וגם עובדי שפ"ע.

דוד אמסלם: אם השאלה היא לכל המדינה אני מבין, למה אתה חושב שהמצילים צריכים להיות שונים מכולם?

דוד אמסלם: או התפקיד שלך זה לדאוג למצילים.

<אבי אפיה: העבודה של המצילים ייחודית.

<אבי אפיה: זה שהיושב ראש השלטון המקומי גר במקום אחר, שם אין, והוא לא מודע לסכנות או לאיכות של המצילים.

<אבי אפיה: הוא לא מבין מה זה חוף ים, ועד היום לא התערב, זו בעיה בפני עצמה.

אורי מקלב: צריך את המצילים לאלה שלא גרים על יד הים.

<אבי אפיה: אז אני חוזר ואומר, היה צריך להבין את זה, נכון.

<אבי אפיה: אבל - - - אני מבטיח שיו"ר השלטון המקומי - -

<קריאות: מה זה קשור שחיים ביבס - - -

מירב בן ארי: - - - ואורי מקלב גר בירושלים, אז מה אז הוא - - -

דוד אמסלם: זאת אומרת, אתה לוקח את העסק לרמה הפרסונלית.

דוד אמסלם: אם חיים ביבס נעביר אותו לתל-אביב הכול ייפתר?

<אבי אפיה: לא.

<אבי אפיה: אני אומר שחיים ביבס אם היה מעוניין, אולי היה נותן כלים לאנשים שמתפקדים - - - המשכורת שלהם בחורף של אותם מצילים הוא 5,000 שקלים משכורת מינימום.

דוד אמסלם: בגלל שאין שעות נוספות, ואין את כל התוספות הרגילות, לא עובדים שבת, בסדר אני מכיר.

דוד אמסלם: לעומת זאת בתל אביב, זה שונה, שם עובדים 12 חודשים - - -

דוד אמסלם: למה, אתם עובדים גם בחורף?

<אבי אפיה: כן.

<אבי אפיה: יש פה נציג של התל-אביבים ויסביר לך.

דוד אמסלם: באים אנשים גם בחורף?

<אבי אפיה: סליחה, אני רוצה לעשות סדר.

<אבי אפיה: הבחור פה מתל אביב, הוא נציג של תל אביב.

<אבי אפיה: החברים פה באו מיוזמתם, הם מצילים בתל-אביב, אבל הם באו מיוזמתם לא דרכי, חיפה פה ואשדוד.

מירב בן ארי: למה הם צריכים לעבור דרכך?

מירב בן ארי: - - - מה זה לבוא דרכי?

מירב בן ארי: - - -

דוד אמסלם: סליחה, מירב, את מפריעה לי פעם שלישית.

<אבי אפיה: - - -

דוד אמסלם: תקבל את זכות הדיבור, אני עדיין רוצה להתעכב אצל אבי.

דוד אמסלם: הרי עד פה בקדקוד יש שלושה גורמים – למצילים יש את השלטון המקומי והממונה על השכר.

<אבי אפיה: וההסתדרות.

דוד אמסלם: עזוב.

דוד אמסלם: וההסתדרות.

דוד אמסלם: אתה בטענות שלך העלית את הסיפור של חיים ביבס, אני לא התייחסתי לנושא בגלל שאני לא מסכים אתך במאה אחוז, אבל בוא נשים את זה בצד, אני גם מכיר את הבן-אדם, וגם אין קשר לעניין.

דוד אמסלם: אבל האם אתה מרגיש שהמחסום הוא בשלטון המקומי או באוצר?

<אבי אפיה: בשלטון המקומי יותר.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: נשמע בקצרה את החבר'ה שבאו מהמצילים.

דוד אמסלם: לא לחזק, לא לחדד, אני רוצה לשמוע את החבר'ה של האוצר והשלטון המקומי.

<אבי ארגמן: אני יו"ר ועד המצילים של תל-אביב.

<אבי ארגמן: בתל-אביב עובדים בחורף - שש תחנות חורף.

<אבי ארגמן: לאורך כל השנה אנחנו 13 תחנות, ועובדים בחורף מהשעה 00:07-14:00.

<אבי ארגמן: הפערים של השכר, מה שאבי אפיה דיבר עליהם הם נכונים.

<אבי ארגמן: אנחנו מאוד רוצים שדור ב' ישוו להם את התנאים לדור א', זה עיקר הבעיה, לכן כל הסכסוך הזה נוצר.

<אבי ארגמן: בתל-אביב עובדים כל השנה, שש תחנות חורף, למעשה, אנחנו עובדים שנה שלמה מאשר בכל הארץ אמצע שנה.

גרנר: אבל דור ב' עובד לא דור א'.

<אבי ארגמן: דור א' עובד מתוך שישה חודשים, חלק עובדים ארבעה חודשים, חלק עובדים שלושה חודשים, כל אחד לפי הצבירה שהוא מפריש לעצמו.

<אבי ארגמן: יש לנו בנק שעות נוספות, אחד יכול לקחת 120, 130 שעות בחודש, עד שכר 82% תקרת שכר מנכ"ל, ובחורף הוא יוצא בהתאם לזה לחופש, עדיין יכול לצאת חודשיים, חודשיים ואחד יותר.

דוד אמסלם: בסדר, הבנתי.

<ארז לוי: אני מציל פשוט.

<ארז לוי: אני מדור ב', אומר שאני לא שייך כרגע לפורום שלו, של ארגון המצילים, אז אני המציל מתל אביב.

דוד אמסלם: הוא לדעתי החמיא לכם.

דוד אמסלם: הוא אמר, את אלה אני הבאתי, אבל אלה באו בכוחות עצמם ביוזמה אישית, אני ראיתי שהוא מתכוון חיובית.

<ארז לוי: כל הכבוד לנו שבאנו ביוזמה אישית.

<ארז לוי: אני רוצה לברך את עיריית תל-אביב.

<ארז לוי: נמצאים פה הנציגים שלה שנותנים לנו את הזכות לעבוד בחורף, שזו זכות שהיא לא מובנית מאליה, זה יפה מאוד.

<ארז לוי: אז אנחנו מצליחים ליצור עוד כמה גרושים כדי להגדיל לנו את השכר בשעות הנוספות - כל הכבוד לעיריית תל אביב.

<ארז לוי: אבל אני רוצה להגיד שיש עוול שנוצר פה, כמו שציינתי שנת 2000.

אורי מקלב: מה התפקיד שלך בחורף?

<ארז לוי: מציל – יש הצלה גם בחורף.

אורי מקלב: אבל אלה שלא זוכים מה הם עושים ביום-יום?

<ארז לוי: גם דור א' עובד מציל בחורף.

<ארז לוי: גם דור א' חלקם, רק להם יש את הזכות, מה שנקרא, שהוא דיבר על זה קודם, שיש להם בנק שעות, משהו שדור ב' לא יכול להשיג גם אם הוא היה רוצה והיה מתפלל לבנק שעות, אנחנו לא יכולים.

<ארז לוי: אין לנו מאיפה לקחת בשביל שיהיה לנו בנק שעות.

דוד אמסלם: מטבע הדברים, בחורף פחות תחנות הצלה.

<ארז לוי: אז בקיץ שאני עובד ומייצר את השעות נוספות בדיוק כמוהם, בדיוק כמוהם אני מייצר את השעות הנוספות, אבל לא עושים לי בנק שעות.

דוד אמסלם: - - - לחורף.

דוד אמסלם: זאת אומרת, אתה לא יכול לעשות שעות נוספות בקיץ בשביל שישלמו לך אותם בחורף.

<ארז לוי: כן, אגיד לך יותר מזה.

<ארז לוי: אני עובד כל הקיץ כמו חמור, ובחורף מה אני עושה?

<ארז לוי: אני הולך לבנק כדי לבקש הלוואה כדי להסתדר בחורף.

<ארז לוי: יש לי שתי ילדים, יש לי משפחה – איך אני אקיים אותם, ממה?

<ארז לוי: אני מדבר איתך, אני מוכן להראות לך גם תלושי שכר.

<ארז לוי: לבוא אליך ולהראות לך שחור על גבי לבן.

<ארז לוי: חברי, אני מכיר אותו, כל הכבוד לו, והוא בן-אדם בסדר גמור.

<ארז לוי: אבל, באמת, אני רוצה להסביר לך, יש לנו בעיה מאוד כואבת דור ב'.

<ארז לוי: בסך הכול אנחנו מבקשים שאנחנו עובדים כתף מול כתף, ויושבים באותה שורה במרפסת.

<ארז לוי: במרפסת יושבים באותה שורה, מסתכלים על המים אותו דבר.

<ארז לוי: הולכים להציל אותו דבר כמוהם - למה שהוא יקבל?

<ארז לוי: מה שיישאר שיהיה בריא, שיצליח, ואני מברך על זה.

<ארז לוי: באמת, יש לי לשאוף אליו שזה יפה מאוד.

<ארז לוי: בבקשה להשוות לנו את התנאים של השכר, זה מה שאנחנו מבקשים.

<ארז לוי: להשוות לנו את התנאים שזה לא רק שכר, תנאים ושכר.

<ארז לוי: אני מרגיש כמו סוג ב' לפעמים.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: שאלה אחת, אבי, ב"גרוסו מודו" – איזה אחוזים זה דור א'?

<אבי אפיה: 50%.

<יוני ברבי: אני מציל מתל-אביב.

<יוני ברבי: אני מושעה מהעבודה שנתיים ושמונה חודשים יושב בבית בדיוק מהסיבה שהתכנסנו פה היום.

<יוני ברבי: הקמתי ועד לדאוג לעובדים, ולקיים את הזכויות שלהם.

<יוני ברבי: היה אצלנו ברדק בתל-אביב בשנת 2012, כאשר פירקו את הוועד והתחילו להתנכל לכל המצילים הצעירים.

<יוני ברבי: כשראו שאני מצליח בזה ויש לי מאה אחוזי תמיכה והגענו לאן שהגענו אם זה בתמ"ת, ואם זה למשרד הפנים, ואם זה לכנסת, גירשו אותי מהעבודה.

<יוני ברבי: אני היום כבר כמעט שלוש שנים בבית.

דוד אמסלם: זו הסיבה שהשעו אותך?

<יוני ברבי: נכון.

דוד אמסלם: כתבו לך מכתב, היות ואתה בעצם ועד העובדים אנחנו מפרישים אותך?

<יוני ברבי: לא, תפרו תיק.

דוד אמסלם: או שבעצם לא באת לעבודה, וסיפרת להם שאתה מתעסק בנושא ועד.

<יוני ברבי: תפרו תיק בשביל להתפטר ממני כי הייתי היחיד שלא חתם על מכתבי התנצלות, אני מדבר איתך על עשרות מכתבי התנצלות שהתחייבו המצילים לחתום עליהם שהם חוזרים בהם מיישום ההסכם, ולעבוד בניגוד לחוק, ואני המציל היחיד שלא חתמתי על המכתבים האלה.

דוד אמסלם: הנושא האישי, אתה רוצה שאני אטפל בו ברמה האישית, דבר איתי, לא בוועדה.

<יוני ברבי: לא, ממש לא.

דוד אמסלם: דבר איתי לגבי הנושא הזה בקצרה.

<יוני ברבי: קודם כל אבי, אני מבין אותו גם למה הוא מציג את זה ככה.

<יוני ברבי: אנחנו לא שייכים להסכם הארצי.

<יוני ברבי: עיריית תל-אביב שייכת להסכם שלושת הערים הגדולות, וזה ידוע לכולם.

<יוני ברבי: אף על פי שההנהלה אצלנו מנסה תמיד להסתיר את זה, ותמיד אומרת, שאבי אפיה, יו"ר ארגון המצילים הארצי מייצג גם אותנו, הלכה למעשה זה לא נכון היה עד לא מזמן שנפרץ ההסכם, ההסכם הסתיים ב-2014 כמו שהוא אמר.

<יוני ברבי: מה שקורה זה ככה.

<יוני ברבי: משה, גם הוא מציל, וגם הוא מושעה.

<יוני ברבי: מכיוון שהוא תומך במאבק של מצילי דור ב' להשוואת תנאים ושכר, גם הוא יושב בבית.

דוד אמסלם: אני אקצר בזמן, אני רוצה לייצר פה משהו חיובי.

דוד אמסלם: אם יש לך משהו להוסיף לגבי הדיון, לא ברמה האישית.

דוד אמסלם: אמרתי, כל הנושא האישי שלכם אם קיפחו אתכם וכו', תבואו אליי, אני אשמח לשמוע, ואם אוכל לתרום בכיף.

דוד אמסלם: אבל בוא לעניין, לנושא עצמו בגדול.

<יוני ברבי: אני לא חושב שזו עובדה קיימת.

<יוני ברבי: זה מעל 15 שנה שעובדי מצילי דור ב' מקופחים, מושפלים, רמוסים - כששומעים דור ב', חושבים שזה ילדים בני 6, 7, או עוזרי מצילים שבאים בגיל 14 לעבוד בים בשביל ליהנות או להכיר את ההצלה.

<יוני ברבי: אנחנו בעלי משפחות, אנחנו בני 40 עם שלושה ילדים ויותר, עובדים מצאת החמה עד שקיעתה שבע ימים בשבוע בניגוד למה שאמרו פה.

<יוני ברבי: כל השנים עבדנו עד שנה שעברה בזכות מהלך שעשינו מול משרד הפנים והתמ"ת, והם התחייבו לגייס מצילים ולאפשר את יום החופש הזה שמגיע לנו.

<יוני ברבי: עד אז העסיקו אותנו בניגוד לחוק כל השנים.

<יוני ברבי: מה שקורה זה שאנחנו עובדים בשכר ממוצע של 7,000 אלף בשנה.

<יוני ברבי: אם אתה לוקח ממוצע שכר חורף, שכר קיץ - - -

דוד אמסלם: אתה עושה ממוצע קיץ, חורף – 7,000 שקלים נטו.

<יוני ברבי: נכון.

<יוני ברבי: בשביל לסבר את האוזן, וזה בסדר גמור.

<יוני ברבי: חלילה, אין לי פה שום כוונה לפגוע במישהו, זה ממש לא הכוונה שלי.

<יוני ברבי: בשביל לסבר לך את האוזן, מציל דור א' במקרה שלנו בתל-אביב גם יושב דור מיתר, זה עוד דור ותיק לדור א', שהשכר הוא בין 120 ל-150 שקל לשעה.

<יוני ברבי: אנחנו מקבלים בממוצע 25 שקל לשעה.

<יוני ברבי: אנחנו עובדים כל השנה בהצלה, קיץ, חורף, הם עובדים מחצית השנה, זה רק למען הסדר וההבדל.

<יוני ברבי: אני לא חושב שיש פה מקום לשבת היום ולהשמיע איזושהי זכות לדבר כרגע על תוספות או פנסיה לדור הוותיק.

<יוני ברבי: מי שמקופח פה זה אנחנו.

<יוני ברבי: מי שנרמס פה זה אנחנו.

<יוני ברבי: שידאגו לנו קודם, ואני מצפה גם ממנו כיושב ראש ארגון המצילים הארצי שידאג לילדים שלו.

דוד אמסלם: תודה רבה.

<דודו כהן: שלום, אני מציל מאשדוד.

<דודו כהן: אני דור ב' כבר 16 שנה.

<דודו כהן: אני דווקא רוצה להתחיל בעניין של דור א'.

<דודו כהן: העניין שלנו הם הסבירו אותו פחות או יותר.

<דודו כהן: אני רוצה להתחיל בעניין של דור א'.

<דודו כהן: 16 שנה לא היה שום עדכון שכר של דור א', ואם ייחתם הסכם לעוד 10 שנים, זאת אומרת, 26 שנה הם לא קיבלו שום עדכון שכר.

<דודו כהן: אתה יודע, פעם כאשר היו מעלים טבלאות של אנשים שמרוויחים הכי הרבה בארץ, אז תמיד המצילים היו מפתיעים.

<דודו כהן: אני כבר משהו כמו 12 שנה לא זוכר את המצילים שם, הם נעלמו איפשהו.

דוד אמסלם: זה לא אומר שהם ירדו, השניים עלו.

דוד אמסלם: יש חריגים אחרים.

<דודו כהן: בסדר, צריך לשאוף לעלות, לא לרדת.

<דודו כהן: יוקר המחיה הכול עולה.

<דודו כהן: אני מרגיש מצוין.

<דודו כהן: בעניין הזה אני חושב שהשכר של דור א' נשחק.

<דודו כהן: אני לא רוצה בכלל לדבר על דור ב'.

מירב בן ארי: למה, תדבר על דור ב'.

<דודו כהן: אני מבקש ממך, תקשיבי, אני אדבר על מה שאני רוצה לדבר, לא על מה שאת תגידי לדבר.

<קריאות: - - -

<יוני ברבי: הוא לא יכול לדבר על דור ב' כשהוא יושב - - -

דוד אמסלם: סליחה, אני אוציא אתכם.

דוד אמסלם: פעם אחרונה, אם נפלט לכם משהו תצאו לבד.

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: קח לך עוד שתי דקות, דבר על מה שאתה רוצה.

אורי מקלב: יש לדבר לחברת הכנסת בכבוד.

דוד אמסלם: ודאי.

דוד אמסלם: דרך אגב, חברת כנסת, גם אם יש לך הערה אליה, אני אבקש, כבד אותה.

<דודו כהן: סליחה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת מירב בן ארי לקחה את הנושא ברמה האישית, היא מטפלת בו ברמה האישית והרבה מאוד זמן.

דוד אמסלם: חלק מזה שאני עושה את הדיון הזה זה בגללה.

דוד אמסלם: גם אם יש מחלוקת, דרך אגב, היא מקבלת את המשכורת שלה גם אם היא לא באה לפה, אז הנושא הזה בוער בעצמותיה, גם אם אתה לא מסכים איתה, כבד אותה.

<דודו כהן: אני מתנצל.

<דודו כהן: זה בעניין של דור א'.

<דודו כהן: לפי דעתי השכר נשחק בקטע שלהם והם בסך הכול מבקשים משהו בשביל לפרוש בכבוד.

<דודו כהן: בעניין שלנו דור ב', אנחנו עובדים מאוד קשה.

<דודו כהן: עובדים בקיץ 12 שעות.

<דודו כהן: השעות הנוספות שאנחנו עושים אנחנו מקבלים אותם בקיץ, את השעות הנוספות גם מקבלים בקיץ, ובחורף אנחנו עובדים בכל מיני מחלקות אחרות, והמשכורת שלנו יורדת.

<דודו כהן: הפערים הם גדולים, צריך לצמצם את הפערים.

<דודו כהן: שנתיים אנחנו יושבים, אנשים מדברים פה שנתיים, אני 16 שנה מחכה כבר.

<דודו כהן: זהו בגדול.

דוד אמסלם: ברשותכם, יש לי רק שאלה מקצועית לאשר.

דוד אמסלם: אשר, מקצועית מי אחראי על המצילים?

דוד אמסלם: אני עושה הבחנה בין מנהלית, כספית לבין מקצועית מטעם המדינה.

גרנר: מטעם המדינה שר הפנים אחראי על היבט של הרגולציה, כלומר, חקיקה, כל מה שקשור בהיבט של הצלת חיים, בטיחות, כל הדברים שקשורים לתחום הבטיחות בים להצלה.

גרנר: לגבי העניין של ההיבט הניהולי - - -

דוד אמסלם: עזוב הניהולי.

דוד אמסלם: אני שואל, הרי מציל בהגדרה זה נושא של הצלת חיים – אם הוא בא לשחק שש-בש, לא מעניין אותנו.

גרנר: התשובה היא פשוטה.

גרנר: הכשרה זה משרד כלכלה.

גרנר: הנחיות מקצועיות בהיבט של כל הדברים שקשורים להיבט של ההנחיות המקצועיות.

גרנר: אמרתי, בהיבט של הצלה זה משרד הפנים.

דוד אמסלם: מה הכוונה הצלה, משרד הפנים תסביר לי?

גרנר: מהם שירותי הצלה, מהם התקנים - - -

דוד אמסלם: הבנתי, זאת אומרת, כמה מצילים, איזה סככה, מה יהיה בסככה, איזה ערכה, איזה ציוד, איזה חסקה בחוץ זה אתם?

גרנר: אכן, כן.

אורי מקלב: אבל הפיקוח המקצועי מי?

דוד אמסלם: הפיקוח המקצועי זה אתם.

גרנר: יש רגולציה שהוא על-פי צו הסדרת מקומות רחצה, הצו הזה מחייב את כל הרשויות בארץ - אנחנו מקיימים פיקוח, בקרה בשטח.

דוד אמסלם: ברור, אתה הרגולטור, אתה מדי פעם יכול לבוא עם התעודה להגיד, רבותיי, הגעתי, אשר גרונר, אני רוצה לראות את המציל, איזה ציוד יש לך פה - זה אתה, זה מטעמך.

דוד אמסלם: בסדר גמור.

<אבי ארגמן: צו הסדרת מקומות רחצה שהוא נחתם עכשיו, הצו הזה עושה עוול עם המצילים.

<אבי ארגמן: מדבר שם למשל על ספורט בטווח 20 מטר מתחום הרחצה, משהו שלא הגיוני.

<אבי ארגמן: הגדלת תחום השיפוט של המציל והאחריות.

דוד אמסלם: אני לא שם עכשיו.

דוד אמסלם: כנראה לא הבנת - דרך המציל אני אגיע לקיוסק, אני אגיע למציליה, ולא אגיע לאף מקום.

דוד אמסלם: אם אתה רוצה לדבר איתי על זה, אז זה דיון אחר לגמרי.

<אבי ארגמן: משפט אחרון לגבי המאבק הצודק של דור ב'.

<אבי ארגמן: אני חושב שהגיע הזה באמת לעשות סדר, לשפר את התנאים שלהם.

<טל פילטר: אני מייצג את הנהלת עיריית תל-אביב יפו פה בדיון, אני סגן מנהל אגף החופים והמציל הראשי של עיריית תל-אביב יפו.

דוד אמסלם: מי זה מנהל האגף?

<טל פילטר: אני לא אחזור על דברים שאמרו כאן חבריי, אבי אפיה והחברים לגבי השכר, זה ברור, ואני מצטרף לכל מילה שלהם בעניין הזה.

<טל פילטר: אני רוצה לדבר קצת על הצד המקצועי.

דוד אמסלם: עמדת עיריית תל-אביב זה אתם, העמדה שלכם זה להגדיל להם את השכר?

דוד אמסלם: אני שואל האם עמדת עיריית תל-אביב אתם מתחברים איתם ואתם רוצים לשפר את תנאי שכרם?

<טל פילטר: באופן עקרוני עיריית תל-אביב יפו מעוניינת לשפר את תנאי שכרם של המצילים.

מירב בן ארי: איזה מצילים?

דוד אמסלם: אתה מדבר איתי על דור ב' החבר'ה הצעירים.

<טל פילטר: נכון בעד לשפר.

<טל פילטר: אני רוצה להסביר משהו מאוד חשוב, לא אגזול יותר מדקה.

<טל פילטר: אני רוצה פה לספר על מה שראש עיריית תל-אביב-יפו עשה במערך ההצלה בעיריית תל-אביב יפו ומה קורה נכון להיום.

<טל פילטר: לא לדבר על טעויות שהיו בעבר, אלא מה שקורה היום.

<טל פילטר: רוצה לקרוא לכל ראשי הרשויות לאמץ את הדרך שלו ולעבוד בצורה הזו.

<טל פילטר: אנחנו מעסיקים כיום בעיריית תל-אביב יפו 71 מצילים.

<טל פילטר: כל תחנת הצלה יש לה תקן של מעל חמישה מצילים, כלומר, אף מציל בעיריית תל-אביב יפו לא עובד בניגוד לחוק שעות עבודה ומנוחה.

<טל פילטר: אף מציל בעיריית תל-אביב יפו לא עובד מעבר ל-12 שעות עבודה ביום, וזו הסיבה שאנחנו לא יכולים לתת שירותי הצלה מזריחה עד שקיעה כמו שאנחנו רוצים.

<טל פילטר: אף מציל מעיריית תל-אביב יפו לא בדור מיטב, לא מדור א' ולא מדור ב' עובד שבעה ימים בשבוע, אלא אך ורק שישה ימים בשבוע, ומקבל שבת אחת לארבע שבתות לצאת לחופשה כמו שהחוק מחייב.

<טל פילטר: בעיריית תל-אביב יפו מקפידים ככל הניתן על מתן אימוני ספורט למצילים, הם דואגים להם למחליף בזמן הזה, על מתן מנוחה למצילים והפסקה ולדאוג להם למחליף בזמן הזה, כמובן לא מדבר על השוליים שלפעמים יש לנו תקלות.

<טל פילטר: אני חושב שראשי הרשויות צריכים לאמץ זאת, ולא ייתכן שמתקן של מצילים, או שלושה מצילים בתחנת הצלה, אדוני היושב ראש, אז אין מצב כזה – איך מציל יילך להפסקה, או איך מציל חולה, מה קורה אתו?

דוד אמסלם: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב ראש.

מירב בן ארי: אני מאוד מודה לך על קיום הישיבה הזאת, בכלל על הניהול המצוין.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו אחד ממש קצר, כי אני מדי פעם מעירה.

מירב בן ארי: אני רוצה לדעת אם אדוני היושב ראש יכול לדעת לטובת הפרוטוקול והוועדה - האם מצילי דור א' כיום כדי לפתור את המצב שבו כל יום אנשים טובעים ומתים, זה מה שקורה היום בחופים.

מירב בן ארי: האם בשביל עכשיו יכול להיות שדור א', אני שואלת אותך, כמובן שהיושב ראש ינהל את זה, אומר, אנחנו בגלל מצוקות החרום, בגלל שאנשים מתים, אנחנו היום רגע מחכים עם הדרישות שלנו, והאם אתם מוכנים לבוא ולהגיד, אנחנו רוצים רק לפתור לדור ב'.

מירב בן ארי: עכשיו תגיד לי, מירב, גם לנו יש.

מירב בן ארי: אני אומרת, האם עכשיו אנחנו בחודש יוני, וזה שיא עונת הרחצה, האם אתה אומר, או שאתה אומר לי אני רוצה לדעת וליושב ראש, כל עוד אתם לא פותרים את א', אין מה לדבר על ב', כי אני, בתפיסה שלי אומרת, בואו נפתור את ב', כי יש כאן בעיות עם ב', ואז בחורף נשב שוב פעם ונכנס את א'.

מירב בן ארי: למה אני אומרת את זה, רק משום שבאמת אני – ואמר לכם דודי עליי - קשה, אני לא מצליחה להבין איך אנשים הולכים שם בלילה, כשבן-אדם נכנס בשעה שלוש לים, לא בשעה שש בערב וטובע.

מירב בן ארי: עכשיו תגיד לי, אם אתה אומר לי, מירב, אין שום סיכוי, אז הבנתי איפה אני עומדת.

מירב בן ארי: אם אתה אומר לי, מירב, עכשיו אנחנו יכולים לפתור את ב' ולדבר על א' - - -

<אבי אפיה: אין סיכוי.

<אבי אפיה: לא, היא רצתה תשובה, אני אתן לה תשובה, היא חושבת שאני אפחד להגיד.

<אבי אפיה: אני אומר הכול על השולחן, אין לי בעיה בכלל.

דוד אמסלם: אבי, אתה גם מקבל זכות דיבור על זה שאני נותן לך.

דוד אמסלם: תרשום לך כוכבית אדומה - התפרצות ראשונה שלך.

דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע מה עמדת האוצר בעניין הזה.

דוד אמסלם: סליחה, נשמע את חבר הכנסת אורי מקלב.

אורי מקלב: תודה רבה לך אדוני על קיום הדיון הזה, גם לך מירב.

אורי מקלב: הגשתי הצעה לדיון מהיר, זאת הצעה לסדר היום דחופה, אבל אני משכתי את זה מפני שכפי שנאמר פה, הדחיפות של העניין היא גבוהה מאוד, הלימה ברורה בין שביתת מצילים לבין פגיעות בנפש – אנחנו רואים את זה בעקבות שביתת המצילים.

אורי מקלב: יש עוד ריטואל קבוע – לא יודעים אם קר בחוץ, חם בחוץ, אני יודע שהתחילה עונת הרחצה לא לפי הכרזה, לפי מודעה בעיתון, לפי השביתה שיש.

אורי מקלב: לפני שאנשים יודעים אם עונת הרחצה נפתחה, או לא נפתחה – שביתת המצילים, ככה זה מתחיל, וזה חוזר על עצמו בלי לנקוט עמדה.

אורי מקלב: יכול להיות שמישהו יגיד סחיטה, מישהו יגיד דרישה, מישהו יגיד שזו בקשה, אבל מישהו יגיד שהדרך היחידה להידברות זה רק אם אנחנו לא פותחים את עונת הרחצה, יהיה מי שיגיד.

גרנר: 12 שנה המצילים לא שבתו.

גרנר: מאז שקיבלתי את התפקיד לא שבתו.

אורי מקלב: יש הבדל בין שביתה לבין עיצומים.

<אבי אפיה: גם לא.

אורי מקלב: אני חושב דבר אחד - אין ספק באחריות או במיוחדות שיש בתפקיד שלכם, בשונה מהרבה תפקידים, יש לכם באחריות הזו של מציל לחשוב אם אני אצליח להגיע, או לזה שמנופף בידיים, או לא הצלחתי להגיע אליו, האם הוא טובע לי, או לא טובע לי – אני מצליח להציל אותו או לא, אני לא מאחל את זה לאף אחד - במידת האחריות זה יכול לקרוא רגע, ואף רגע לא צפוי, אני מכיר את זה.

אורי מקלב: מצד שני, המצילים זה לא העובדים העונתיים היחידים שקיימים במשק, ובמורכבות שיש בהעסקה שלהם.

אורי מקלב: בלי שנגיע לדור א' ודור ב', עצם העסקה של מצילים של עובד עונתי, זה בעייתי, גם עובדים בחוף יכולים להיות בלי מציל, אבל יש גם עובדים שבחוף שעובדים או עוד דברים במשק, בקטיף, או שמוצאים יותר, או שמוצאים פחות, או שאין מספיק - - - אני לא יודע מי זה מיכה גולדמן, ואתם יודעים מי זה מיכה גולדמן, אתם נמצאים פה הרבה.

אורי מקלב: לכן אני חושב שבלי לנקוט עמדה, אני אומר את זה גם כלפי המצילים.

אורי מקלב: זו התנהלות לא תקינה שחוזרת על עצמה.

אורי מקלב: צריך לפתור את הבעיה מהשורש.

אורי מקלב: אנחנו עכשיו נשב פה, והיושב ראש באמת ישקיע מאמצים, יעשה וילחץ, יהיה איזה שיפור משהו, איזה שיפור כזה ואנחנו נחזור לשיגרה ויתחיל שנה הבאה, או לא מרוצים, וכן מרוצים - - - השאלה - מה הדרך, מה הפורום, מה עם איזה בוררות מוסכמות?

אורי מקלב: בוררות מוסכמת, פעם כשחותמים על בוררות - אני לא חושב שמישהו בשולחן הזה נמצא שיוכל להחליט.

אורי מקלב: יש צדדים לפה, צדדים לשם, האוצר לא ייתן מה שאתם רוצים.

אורי מקלב: כבר ראיתי סכסוכי עבודה שקיימים במשק ושפתרנו אותם.

אורי מקלב: במקרה הזה אני רואה רק בוררות מוסכמת שבסופו של דבר זה חותם, וזה חותם, ויש מי שמכריע ומוציאים הסכם עבודה לזמן ארוך.

אורי מקלב: לכן, אדוני היושב ראש, אני חושב שצריך ללכת על הכיוון הזה.

אורי מקלב: בכל הפתרונות האחרים, או שיפור מקצה מסוים, או שזה יחזור על עצמו.

אורי מקלב: קשה לי לראות גם מצילים שנמצאים ממורמרים.

אורי מקלב: אנשים עושים עבודה אחראית, סובלים מזה, אין ספק שהעבודה העונתית איך שלא יהיה - - - אני לא חושב שבטלה היא דבר כל כך טוב – לשבת בחורף ולקבל משכורת, אני גם לא מאחל את זה לאף אחד שהוא צריך את כל השעות חופשה.

אורי מקלב: פעם שאלו איך יכול להיות, היה בוררות, קם, מגיע לעבודה מסוימת.

אורי מקלב: צד אחד אמר מגיע לי סכום כזה וכזה, והצד השני אמר, המשלם אמר מה פתאום?

אורי מקלב: תאר לך, הוא בא אחרי העבודה שלו והוא מקבל כמעט כמו עבודה.

אורי מקלב: על זה שהוא מגיע אחרי העבודה והוא עובד אני צריך לתת לו כזה שכר?

אורי מקלב: אמרתי לו, אתה לא שם למה שהוא אומר?

אורי מקלב: את כל השעות הפנויות שלו שיש לו, הוא משקיע בעבודה.

אורי מקלב: אדם הולך לעבודה מקבל, אבל זה לא רק שעות נוספות, אין לו את הימים, אין לו את הלילות, אין לו את הזמנים שכולם בחופשה והוא לא נמצא בחופשה, השכר הוא אחרת - אתה לא יכול למדוד, הוא עובד ארבע שעות, איך הוא יכול לקבל כמו משכורת מלאה.

אורי מקלב: אני מבין את כל המורכבות של העניין, ולכן צריך חשיבה אחרת.

דוד אמסלם: אני אתייחס לזה.

דוד אמסלם: תודה רבה, לחבר הכנסת מקלב.

דוד אמסלם: האמת היא, שאם לא הייתם עובדים בשבת, לאור ההצלחה של ליצמן, אולי הייתי מבקש ממנו להיכנס גם לנושא הזה, אולי היה מביא לכם גם פשרה.

דוד אמסלם: .. שאלה אליך אבי או אשר, במסגרת הטביעות שהיו – בעשרה הימים האחרונים שמעתי דברים הזויים.

דוד אמסלם: שאלה – הם היו בחופים במוכרזים או לא מוכרזים.

מירב בן ארי: חלק היה - - -

גרנר: חלקם היו במוכרזים אחרי שעות הפעילות בכלל, אחרי שש, שבע, לצורך העניין.

<יוני פת: זה לא מדויק.

<יוני פת: אמרת עכשיו משהו לא נכון.

גרנר: אמרתי חלקם.

מירב בן ארי: תתייחס לאלה שטבעו בחופים המוכרזים יותר חשוב.

גרנר: אני אתייחס.

גרנר: אחרי שעות הפעילות, לצורך העניין, באזור נתניה ששם אתה מתכוון לצורך העניין, זה באזור - - -

מירב בן ארי: קריית צאנז, או מכמורת.

גרנר: קריית צאנז - הבחור נכנס ביום שבת, שאין שירותי הצלה בכלל.

גרנר: לצורך העניין, בחור בן 18 והוא טבע לצערנו.

גרנר: באזור נתניה היו עוד שניים – זוג תיירים גרמנים שנכנסו אמנם בשעות הפעילות, אבל זה היה בכלל חוף אמפי, הוא היה בכלל משולט בשילוט עם סרט סימון לא להיכנס.

גרנר: נוסף לזה, גם הפקח צעק לו שייצא, הוא לא יצא.

גרנר: היה עוד בחור מחבר העמים באזור חיפה - שמונה טובעים.

דוד אמסלם: שאלתי, האם מי שטבע בים בתקופה האחרונה אם זה היה בחופים מוכרזים, ואם כן, האם זה היה במסגרת שעות העבודה של המצילים, קרה דבר כזה?

גרנר: לפחות לפי המידע שיש לי לא בשעות העבודה של המצילים - אחרי שתיים.

מירב בן ארי: מה זה אחרי שתיים?

מירב בן ארי: כי יש שביתה.

מירב בן ארי: אם היה יום רגיל בלי שביתה, באיזה שעה הוא היה סוגר?

מירב בן ארי: בשש, נו מה, אתם מזלזלים באינטליגנציה שלנו?

גרנר: בבת-ים, לצערנו, בחוף טובאגו בשעה שש בערב נכנסה האמא ובתה.

גרנר: באופן עקרוני, שירותי ההצלה עכשיו ב-9 למאי מסתיים בשעה חמש בערב.

<אבי אפיה: שש בבת-ים.

גרנר: בסדר, בשש.

גרנר: ממש בשלהי הסגירה, אם זה היה לא היו עיצומים.

גרנר: בכל מקרה, אם אני מסתכל בהשוואה על כל התאריך מבחינה זו, ברוב זה אחרי שעות הפעילות הרגילות.

דוד אמסלם: כמה בעצם טבעו בשעות שלגביהם התייחסה השביתה?

דוד אמסלם: אני רוצה לדעת מה השביתה הזאת בחיי אדם גבתה?

דוד אמסלם: אם אנשים הלכו לחוף ים לא מוכרז אז זה לא קשור לשביתה.

דוד אמסלם: אם הם באו בלילה, אז זה לא קשור לשביתה.

דוד אמסלם: בין שתיים לשש - כמה אנשים טבעו בחופים מוכרזים?

גרנר: אני לא רוצה להטעות פה את הוועדה, אני לא יודע להגיד לך באופן מדויק, אין לי את הנתון הזה, אז אני לא רוצה להטעות את הוועדה.

דוד אמסלם: אשר, תעביר לנו את הנתון הזה, הוא חשוב מבחינתי כדי להבין בחיי אדם מה המשמעות כרגע של השביתה הזאת.

דוד אמסלם: הייתי רוצה לשמוע את האוצר בעניין הזה.

דוד אמסלם: בבקשה.

<יוני פת: אני מהאגף הממונה על השכר באוצר.

<יוני פת: אתחיל דווקא בסוף לגבי השביתה, כי אני חושב שזה הנושא שהכי כואב לנו, אמרה חברת הכנסת נכון.

<יוני פת: קשה מאוד גם לנו, ואני מאמין שגם לצד השני שזה גובה מחיר, וזה גובה מחיר.

<יוני פת: אני יודע נתונים אחרים, אני יודע להגיד על לפחות טביעה אחת שהייתה בשעות האלה בדיוק בין השעה שתיים לשעה שש, היו צריכים להיות מצילים - - -

<קריאה: יותר.

<יוני פת: אמרתי לפחות אחת.

<יוני פת: לא משנה, אני רק רוצה להגיד שזה גובה.

<יוני פת: זה לא הוויכוח, כי מה שאני בא להגיד זה שגם אם לא, אז יהיה בעתיד הקרוב.

<יוני פת: זה שבנס אנחנו כרגע עומדים על מספרים נמוכים זה לא הופך את האירוע - - - השביתה זה דבר חשוב.

<יוני פת: השלטון המקומי ואנחנו עושים הכול על מנת למנוע את השביתה, כולל משא ומתן כמעט על בסיס יומי, החל מהרגע שהתחילה עונת הרחצה.

<יוני פת: פניה לבית הדין – בית הדין שלח אותנו בסטטוס קוו הקיים, ואמר, אתם תמשיכו לנהל משא-ומתן כאשר המצילים ממשיכים בסטטוס קוו, כלומר, ממשיכים לשבות כל יום החל מהשעה שתיים, זה המסגרת המשפטית שכרגע המשא ומתן מתנהל בתוכו.

דוד אמסלם: אני מבין שהם כבר לא תחת הסכם 2014.

<יוני פת: ההסכם הקיבוצי הגדול הקודם של המצילים הסתיים ב-2014.

<יוני פת: כמו שציין אבי אפייה, ישבנו במשא ומתן בחסות בית הדין, הגענו להסכמות בבית הדין לעוד הסכם.

<יוני פת: היה הסכם ביניים בעונת הרחצה הקודמת שהיה תקף עד לנובמבר 2015.

דוד אמסלם: אבל אני מניח שאם קיבלתם הסכם לשנה, זה כנראה היה באותו הסכם.

דוד אמסלם: אנחנו עכשיו מקבלים הסכם זמני, ואנחנו נכנסים למשא ומתן.

דוד אמסלם: האם נכנסתם שנה שעברה למשא ומתן?

<יוני פת: התשובה היא כן.

דוד אמסלם: כל החורף דיברתם איתם?

<יוני פת: התשובה היא כן.

דוד אמסלם: כמה פגישות היה לכם איתם?

<יוני פת: תדירות הפגישות בוודאי שעולה לאחרונה, וזה קורה כל פעם, אין פה צד שהוא יותר אשם או פחות אשם.

<יוני פת: אנחנו ישבנו כל הזמן במשא ומתן גם אם היו יותר פגישות או פחות פגישות זה לא העניין.

<יוני פת: אנחנו יודעים לנהל משאים ומתנים גם אם לא נפגשים כל שבוע ועשינו את זה, ועושים את זה.

<יוני פת: הבעיה היא לא כמות הפגישות, הבעיה היא הדרישות.

<יוני פת: אני אומר עוד פעם, אתה אמרת בדיון הקודם ובצדק, זה לא המקום המקצועי לשבת.

<יוני פת: אנחנו זה המקצוע שלנו לנהל משא ומתן על הסכמי שכר.

<יוני פת: ברוך השם גם הצד השני יודע לעשות את זה, לצערי, הצעד החשוב גם של ההסתדרות לא נמצאים פה שגם הם מנהלים את המשא ומתן, וכמובן מרכז שלטון מקומי.

<יוני פת: אנחנו לפחות רוצים להאמין בצורה מספיק טובה, ולדעתנו, אנחנו לא צריכים לשבת פה ולנהל את המשא ומתן.

דוד אמסלם: אגב, אני לא ביקשתי שתנהל את המשא ומתן כאן.

דוד אמסלם: מה אני כן מבקש?

דוד אמסלם: תראה, אני גם מכיר קצת את הנושאים האלה.

דוד אמסלם: כשהייתי בעירייה היו מכנסים דיוני חירום, מתי?

דוד אמסלם: ב-30 לאוגוסט, פתאום נזכרו ששנה הבאה נפתחת שנת הלימודים – שכחנו, פתאום עכשיו ראינו, זה קורה כל שנה.

דוד אמסלם: לכן אני שואל.

<יוני פת: יש לי שאלה ליושב ראש.

<יוני פת: לטובת מי אתה חושב שמשחק העניין הזה שהמשא ומתן מגיע לזמנים האלו?

<יוני פת: כנראה שיש צדדים, אבל אני מנסה לראות איך הגענו ל-30 באוגוסט שאתה מדבר עליו – יש שני צדדים למשא ומתן.

<יוני פת: אני לא יודע, אני אומר עוד פעם, אני לא נכנס פה להאשמות מי אשם ומי לא אשם.

<יוני פת: יכול להיות שזה גם היה בלתי נמנע, כמו שהרבה פעמים סכסוכים במשק נפתרים כשיש שביתה - מה לעשות - למי זה יותר נוח שכל אחד יחשוב?

דוד אמסלם: יוני, תשמע, גם ברמות השירותים יש כל מיני סוגי רמות שירותים במשק.

דוד אמסלם: יש שירותים בנושא התברואה, יש בתיקון כבישים.

דוד אמסלם: אבל בסופו של דבר שביתת הרופאים לא דומה לשביתת פועלי הגינון, השאלה היא מה התוצאה של השביתה.

דוד אמסלם: לכן הרופאים לא יכולים לשבות תמיד לא על כל נושא, לכן מוציאים להם גם צווי ריתוק, בגלל שזה דבר חיוני מאוד.

דוד אמסלם: אבל לעומת זאת, אם מישהו רוצה לשבות בעירייה או בקורס לציור אז אין בעיה.

<יוני פת: ומצילים?

דוד אמסלם: מצילים, לפי תפיסתי, זה נושא חיי אדם פר-אקסלנס.

<יוני פת: בגלל זה פנינו לבית הדין.

דוד אמסלם: לכן יש בהילות לסיים את הנושא וכמה שיותר מהר.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר אתה יודע גם לגרור לבית המשפט את הצד שלא רוצה גם כשהוא לא רוצה - אין בעיה.

דוד אמסלם: בגדול, אני ציפיתי ומצפה מהממונה על השכר, אירועים מהסוג הזה שמדובר בהם בחיי אדם, לסיים אותם עוד לפני שהם מתחילים.

דוד אמסלם: זה אומר שיש לנו את כל החורף פה – למזלנו הרב.

דוד אמסלם: אפשר לריב איתם בחורף, להביא אותם לבתי-משפט, לכפות עליהם הר כגיגית, מה שאתה לא רוצה, להוציא צווי ריתוק, לעשות חקיקה, מה שאתם לא רוצים.

דוד אמסלם: אבל זה לא יכול שאנחנו נמצאים תוך כדי עיצומו עכשיו של עונת הקיץ, שאנשים מגיעים לחוף הים.

דוד אמסלם: דרך אגב, יש פה מצב אבסורד גם, לא סגרת את הים, לא אמרת, אתה יודע מה, אין בכלל מצילים.

דוד אמסלם: אז בן-אדם בא ושומע בחדשות אין מצילים, לא בא לים.

דוד אמסלם: הוא בא, אומרים לו, מהשעה שש – אני נותן לך את האבסורד.

<יוני פת: לא אנחנו החלטנו, לא אני החלטתי.

דוד אמסלם: אני בא מהזווית של האזרח.

דוד אמסלם: אזרח רגיל קם בבוקר, מסדר את הילדים - - -

<יוני פת: לא, אבל למה אתה מפנה את זה אליי ולא לגורמים המקצועיים?

<יוני פת: שישבתו יום שלם.

מירב בן ארי: למה לא לשבות יומיים?

<דודו כהן: כי אתה לא מוכן לתת כלום.

דוד אמסלם: אני אסביר לך.

דוד אמסלם: אני בא כרגע למדינה בעניין הזה, בגלל שאני חושב שכרגע אני זה המדינה, האחריות של המדינה היא לאזרחים, לא של המצילים, המצילים הם עובדים.

דוד אמסלם: גם אם מחר נניח שהם לא רוצים, אז תבוא המדינה, תפטר את כל המצילים, תביא מצילים משווייץ, מה זה משנה.

<יוני פת: זה לא כל כך פשוט.

גרנר: אפשר מתורכיה.

דוד אמסלם: אני נתתי את זה בהמחשה כאילו, מצב קיצוני.

דוד אמסלם: אני בא כרגע מהזווית של האזרח.

דוד אמסלם: האזרח הרגיל הולך לחוף הים, אז הוא בא, ובסוף הוא חושב שיש לו את כל היום, הוא לוקח את הילדים שלו ביום שישי, ומי שלא דתי ביום שבת, מארגן את הצ'ימידן, קמים ב-11 יוצאים לים, אומרים לו תשמע, בשעה שתיים הלכנו.

דוד אמסלם: סביר להניח לרגע שהוא לא התקפל, הוא יישאר שם.

דוד אמסלם: לכן יש פה מצב אבסורד שאנחנו חושפים את הציבור גם לסכנות בעצם ההתנהלות גם שלנו.

דוד אמסלם: לכן יותר מעניין אותי כרגע לאן הולכים.

<יוני פת: אני אענה.

<יוני פת: קודם כל כמו ששמעת אנחנו לוקחים אחריות על הדבר הזה.

<יוני פת: אנחנו עושים כל מה שאנחנו יכולים.

<יוני פת: פתחתי בכוונה בנושא השביתה כי זה כואב לנו וזה קשה לנו, ואנחנו עושים הכול כדי שזה לא יקרה, כולל ההתנהלות שלנו בחורף, אני לא יודע מה אתה יודע או לא יודע, אני מוכן אחר כך לפרוס בפניך את כל ההתנהלות.

<יוני פת: לגבי לאן הולכים מכאן ומה קורה.

<יוני פת: קודם כל הנתונים שנאמרו פה הם לא מדויקים, ההפרשים בין דור ב' לדור א' הרבה יותר גדלים גם בקיץ וגם בחורף – הרבה יותר גדולים.

<יוני פת: כל עניינו של המשא ומתן הזה מבחינתנו מראש היה לשפר את תנאי שכרם של מצילי דור ב'.

<יוני פת: עשינו את זה גם בהסכם לגבי בכלל פערי שכר במגזר הציבורי, עשינו את זה גם בהסכם לגבי בכלל פערי שכר במגזר הציבורי, עשינו את זה בהסכם המסגרת האחרון שהאוצר התעקש על תוספות שכר דיפרנציאליות שיתנו מענה יותר לאוכלוסייה חלשה יותר.

<יוני פת: אנחנו עושים את זה בכל משא ומתן שאנחנו נכנסים אליו ובכל הסכם מסגרת, בטח כאן שמדובר באוכלוסייה שפערי השכר הם אולי הכי גדולים במשק בין דור א', דור ב' - כתף לכתף, אותה סוכת הצלה, הבדל של פי שתיים ויותר.

<יוני ברבי: פי שש, מדויק, לא פי שתיים.

<יוני פת: וזה עוד לפני שאנחנו בכלל מדברים על מי עובד ומי לא עובד בחורף, לא נכנס לזה בכלל.

<יוני פת: אחת הטענות הגדולות של דור ב' כמו ששמעתם אותם גם פה בשולחן הזה, וגם אצלנו בפתיחת המשא-ומתן היה - איך יכול להיות שאני מציל ובחורף אני פקח, ובחורף אני שרת?

<יוני פת: מה זה הזלזול הזה במקצוע?

<יוני פת: אני לא נכנס מה עשו בשנת 2000 ולמה הגיעו למה שהגיעו, ומה יותר נכון.

<יוני פת: אבל אנחנו מבינים את המצוקה הזאת, הרשויות מבינות את המצוקה הזאת, ובגלל זה אחד הדברים הכי חשובים שאנחנו עושים בהסכם הזה, זה מנסים ליצור מצב שבו הם לא הצטרכו לעבוד בעבודות האלה בחורף, אם זה על ידי פתיחה של יותר סוכות הצלה, אם זה על-ידי הגדלה של התמורה שהם מקבלים בגין שבתות, או שישי, או חול-המועד, או חג כדי שהם יוכלו לצבור את אותו בנק שעות, זה מבחינתנו שמו לנו למטרה ביחד עם הרשויות המקומיות, ואני לא חושב שיש מישהו בשולחן הזה שחושב שזה לא מטרה ראויה ומוצדקת.

<יוני פת: בשביל לעשות את הדבר הזה, אנחנו מגדילים את התמורה שלהם בימים מיוחדים.

<יוני פת: יותר מזה, אנחנו נותנים תוספות חסרות תקדים במונחי המגזר הציבור, אני מדבר אתך על 50%, 60% תוספת שכר למצילי דור ב' – פעם אתה שמעת דבר כזה?

<יוני פת: וזה עוד בלי ה-7.5% שכל המשק הולך לקבל וגם הם יקבלו על סמך ההסכם, זאת אומרת, אין דברים כאלה.

<יוני פת: גם אם זה לעשר שנים, אין דברים כאלה, זה חסר תקדים.

<יוני פת: למה לא חותמים?

<יוני פת: - כי יש דור א'.

<יוני פת: ואם יש דור א' שמרוויח 30, לא 25, ואני יכול להראות נתונים – 30.

<יוני ברבי: גם 40.

<יוני פת: לא, גם יש תלושים של 50.

דוד אמסלם: חבר'ה, אני אוציא אותך.

<יוני פת: אני אומר שבאמת שיאני השכר בשלטון המקומי שנהנים מהטבות מרחיקות לכת, אגב, אמר פה נציג של עיריית תל-אביב, שלא נמצא במשא-ומתן, אבל נציגי עיריית תל-אביב נמצאים במשא-ומתן כמעט בכל הפגישות, ועמדתם כמו עמדת חיפה, וכמו עמדת השלטון המקומי וכמו עמדת האוצר.

<יוני פת: שהאוכלוסייה הזאת לא צריכה לקבל תוספת שכר כרגע לשוטף.

<יוני פת: איפה אולי כן כמו שהם הציגו?

<יוני פת: בפרישה.

<יוני פת: למה?

<יוני פת: האם זה בגלל שההפרש שלהם בין השכר ברוטו לשכר הפנסיוני הוא כל כך גדול כמו שהם אמרו?

<יוני פת: - גם, ואגב, הוא לא כל כך גדול השכר הפנסיוני שלהם הוא יותר גבוה ממה שצוין כאן, ועל אף הדבר היינו מוכנים.

<יוני פת: השלטון המקומי באמת מתוך מקום של לנסות למנוע את השביתה - - -

דוד אמסלם: איפה הבעיה?

<יוני פת: הציע עוד תוספת לפרישה.

דוד אמסלם: חבר'ה אני שמעתי את כולם.

<יוני פת: אתה רוצה, אני אפרט לך בדיוק מה זה אומר, אבל אמרנו תהיה תוספת של חצי דרגה מעבר למה שנהוג בפרישה, גם העובדים, אגב, שלא ייהנו מזה בגלל שהם תקועים בדרגות גבוהות מדיי, כבר הצענו שניתן להם איזשהו מענק שמשקף את זה שהם לא יכולים - --

דוד אמסלם: אתה נותן לו תוספת אחוזים במקום דרגה.

<יוני פת: לא, אני נותן בפרישה איזשהו מענק שמשקף את זה - - -

דוד אמסלם: חד-פעמית.

<יוני פת: כאילו הוא קיבל חצי דרגה.

<יוני פת: אנחנו הלכנו מעל ומעבר, ואפילו אני אגיד, בגדנו בעקרונות שלנו של השלטון המקומי שהם דור א' היחידים בשלטון המקומי שמבחינתנו נתנו דבר כזה, למרות שכולם מ-99' לא קיבלו, אגב, כשאומרים לא קיבלו, לכולם שיהיה ברור, הסכמי שכר זהים הם קיבלו.

<יוני פת: הם קיבלו תוספת של שש ורבע אחוז ב-2011, והנה עכשיו חתמנו על 7.5% שגם ממנו מצילים דור א' הולכים ליהנות.

דוד אמסלם: דרך אגב, גם הפנסיונרים שלהם מקבלים?

<יוני פת: לא, פנסיונרים בכל המדינה והשלטון המקומי הם מנותקים מהסכמי השכר.

דוד אמסלם: יש להם איזה מנגנון הצמדה?

<יוני פת: מדד.

<חגית מגן: מדד.

<יוני פת: גם למצילים עצמם הפעילים, חלק מהתוספות שלהם מוצמדות למדד, ככה ששחיקה פה זה בכלל לא על הפרק.

<יוני פת: בקיצור, מה שאנחנו מנסים לומר, הלכנו מעל ומעבר כל איפה שאנחנו יכולים ללכת.

<יוני פת: דרך אגב, אנחנו לא סתמנו את הגולל, אנחנו יושבים וקבענו עוד פגישה ביום חמישי, ואנחנו מנסים להתקדם כמעט על בסיס יום-יומי.

<יוני פת: אבל כמו שאתה אומר, תמיד אפשר למנוע את השביתה.

<יוני פת: אני בתור מדינה, אני יכול לשלם תמיד הכול לכולם, ולא יהיו שביתות - אז זה נכון?

<אבי אפיה: אני רוצה רק דבר אחד שיסביר יוני פה לחברים, כי כל הזמן משתמע כאילו אנחנו עוצרים את כל ההסכם בגלל דור א'.

<אבי אפיה: אני רוצה להגיד להם שמה שהם אמרו עכשיו שישימו על השולחן הצמדה של דור ב' לדור א' - - - למה?

<אבי אפיה: אבל אתם מדברים כל כך יפה.

מירב בן ארי: למה - - - שלא יקרו?

<חגית מגן: מכל היושבים פה בשולחן היחידי - - -

דוד אמסלם: סליחה, אני רציתי לשמוע - - -

<אבי אפיה: נתת לי רשות דיבור?

דוד אמסלם: כן.

<אבי אפיה: לא נראה לי.

דוד אמסלם: אל תדאג, תנו לאבי לדבר.

דוד אמסלם: דרך אגב, גם אם זה מרגיז מישהו, וגם אם אומר דברים לא נכונים.

<אבי אפיה: אני נהנה מזה, לא, אני נהנה שהוא מתרגז כי הוא מספר סיפורים.

<אבי אפיה: - - - אני מבקש שידבר על נושא של הצמדת מצילים בין דור ב' לבין דור א'.

<אבי אפיה: - - - מה זה?

<אבי אפיה: אני מגדיל, אני עושה, זה סיפורים.

<אבי אפיה: שיגיד אני סוגר את הפערים מחר בבוקר.

דוד אמסלם: אני אסביר מה קורה, ברשותך, ואני רוצה להציע לכם איזשהו מנגנון קדימה.

דוד אמסלם: בשנת 99' נחתם הסכם שכר במדינת ישראל.

דוד אמסלם: אני עבדתי בעיריית ירושלים, הייתי מנהל אגף שיפור פני העיר, היה לנו 273 תוספות בעירייה.

דוד אמסלם: כל שבוע, כל חודש בעירייה אצלנו מישהו היה עושה שביתה, באים, נותנים לו תוספת 10%, 15% שם, היה תוספת חלב, אני אומר לכם שמות הזויים.

דוד אמסלם: זה קרה בכל המדינה, בכל הרשויות.

דוד אמסלם: הרשויות התחילו לקרוס זה היה מתגלגל למדינה, והמדינה הקימה את הממונה על השכר – עד שנגמרו החגיגות, מה שנקרא, נגמרו הקלמנטינות.

דוד אמסלם: אנחנו קובעים - מי שנמצא אנחנו לא פוגעים בו, אבל מכאן ולהבא אלה הכללים בכל המשק - ככה בעצם נוצר דור א' ודור ב'.

<אבי אפיה: לא, זה ב-2000 אצלי, זה מה שאני מנסה להסביר לא 98'.

דוד אמסלם: אני אסביר – שנת 99' הוקרן ל-2000, זה בהסכם.

דוד אמסלם: תקשיב לי אבי, כל הסיפור הזה הוקרן לשנת 2000.

דוד אמסלם: מה קרה לדעתי, ואיפה הטעות?

דוד אמסלם: בגלל שעברו יותר מדי שינויים, ובאמת היה צורך לעשות איזושהי התאמה מסוימת לדור ב' רק בגלל שהפער הלך וגדל לכאורה.

דוד אמסלם: לכן, תזכור תמיד שדור א' הולך ונעלם, אם כבר עברו מאז 99' ועד היום בערך 17 שנים, אני מניח שעוד עשר שנים אתה יודע זה הולך ונעלם.

דוד אמסלם: עוד עשר שנים כבר דור א' יהיה 10%, 20% וכו'.

דוד אמסלם: אני אומר לך מאיפה זה בא, זה לא בא רק לגבי הנושא של המצילים.

דוד אמסלם: בכל מקום במדינה שתלך, אתה תבין – אני מדבר גם על החבר'ה האחרים שלא מצויים כל כך בפרטים.

דוד אמסלם: בכל סקטור וסקטור זה קיים.

דוד אמסלם: אגב, אני יכול לספר לכם, זה גם שאלה של שבוע.

דוד אמסלם: עובד שבא במרץ 99' קיבל את אותה תוספת, אחד שבא במאי, חודש אחריו, לא משהו אחר, בגלל שבסופו של דבר תמיד - - - צריך לשים אותה באיזושהי נקודה, מה לעשות.

דוד אמסלם: מי שנפל לפה – הרוויח, מי שנפל לכאן – הפסיד.

דוד אמסלם: אני בא כרגע מהאבולוציה איך זה התפתח ולמה זה הגיע לאן הגיע.

דוד אמסלם: מדינת ישראל, לטעמי, אם הדרישה היא להחזיר חזרה אחורה, ולהשוות את א' ו-ב' – לא עשינו כלום, כאילו חזרנו ל-99', סגרנו את העניין, לכן זו לא דרישה ריאלית.

<אבי אפיה: משהו קטן.

<אבי אפיה: לא יכול להיות כזה דבר כי הם בפנסיה צוברת, לא דומה כבר.

<אבי אפיה: יש תקציבית, יש צוברת, הם בצרות, נגמר הסיפור.

דוד אמסלם: גם הסוגיה של הפנסיה תקציבית וצוברת זו סוגיה שלא באה לידי ביטוי בתלוש השכר.

דוד אמסלם: היא באה לידי ביטוי בנושא של ההפרשות, ויש לזה סיפור אחר.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני מסכים שהמדינה הפסיקה עם הפנסיה התקציבית.

דוד אמסלם: היום המדינה כבר הייתה נמצאת במצב של התמוטטות – קריסה בוודאות, אבל זה סיפור אחר.

דוד אמסלם: אני אומר, פנסיה צוברת ותקציבית זה כבר נכנס לצבא ולכל המקומות – בסדר, סוגיה, שים אותה בצד.

דוד אמסלם: אבל מבחינת השוטף, התזרים של התלוש, מה שנקרא, אין לזה משמעות כל כך בין פנסיה צוברת לתקציבית, ולכן אני אומר, בגדול לשם המדינה הלכה וגם בצדק היא הלכה אז.

דוד אמסלם: אני אומר, היא הייתה צריכה לעשות את ההתאמות.

דוד אמסלם: אני מסכים שבסופו של דבר צריך לבוא וליישב את העניין.

דוד אמסלם: אני בא מזווית השרות, אני כרגע לא מהממונה על השכר, ואני לא מחלקת ת"ש של המצילים.

דוד אמסלם: אני, מעניין אותי האזרח הרגיל שקם בבוקר, וכאן האחריות היא לשני הצדדים.

דוד אמסלם: זאת אומרת, גם של המצילים וגם של המדינה והרשויות וכל הגורמים האחרים שנמצאים בצד השני או הממסד.

דוד אמסלם: תזכרו תמיד, האזרחים בסופו של דבר לא יכולים לסבול את המצב, גם לא מתעניין כל כך מי אשם, הם לא נכנסים לזה בכלל.

דוד אמסלם: אבל בסוף אנחנו לא רוצים בעצם לקרוע או להטביע את הספינה שעליה אנחנו שטים כולנו.

דוד אמסלם: כשאני הייתי עובד בעירייה, הייתי אומר לחבר'ה שלי, בסוף כולנו מתפרנסים מהדבר הזה.

דוד אמסלם: הילד שלי קם בבוקר, את הסנדוויץ' שאני קונה לו מכאן.

דוד אמסלם: לכן, אני אומר בגדול, אני מציע שתקצבו זמן למשא-ומתן.

דוד אמסלם: אני חושב שזה גם לא הוגן מבחינת התושבים ושרות ברמה הזאת לעשות שביתה בגלל שאנשים טובים.

דוד אמסלם: הציבור מתמרמר על מי?

דוד אמסלם: על המצילים.

דוד אמסלם: דרך אגב, הוא לא מעניין אותו - - -

מירב בן ארי: הוא לא יודע מה זה דור א' ודור ב'.

מירב בן ארי: אין מציל אז אין מציל.

דוד אמסלם: אם מחר הרופאים ישבתו, אז כועסים על הרופאים.

דוד אמסלם: לכן גם השם שלכם בקטע הציבורי הוא מאוד חשוב.

דוד אמסלם: מאוד חשוב שהציבור יבין שאתם עושים עבודה ויעריך אותה.

דוד אמסלם: דרך אגב, ככל שהוא יעריך אותה יותר, אתם תקבלו יותר שכר בגלל שהציבור הוא בעצם דרך המנגנונים האלה משדר לממשלה, מגיע להם יותר שכר, הם עובדים קשה.

דוד אמסלם: גם אני חושב זה לא סותר חלק מהתביעות שלכם בנושאים של השכר, אתם גם צריכים לדאוג לחבר'ה שלכם, בוודאי, אתם לא עובדים בחינם, זה בסדר, זה לגיטימי.

מירב בן ארי: אף אחד לא עובד בחינם.

מירב בן ארי: ואם אנשים טובעים, אז הוא יכול רגע לחכות עם ה-25 אלף שקל שלו, ולבוא ולפתור.

מירב בן ארי: ואם כל כך אכפת לו מדור ב' - - -

דוד אמסלם: מירב, את - - - אותי לאיזשהו מקום?

מירב בן ארי: אני דיברתי אולי שורה.

מירב בן ארי: שורה אחת דיברתי – אורי מקלב נתן פה נאום חוצב להבות, ראית שלא דיברתי הרבה.

דוד אמסלם: אנחנו אפשרנו לך לדבר.

מירב בן ארי: עזוב, אני מקשיבה, באתי להקשיב, אתה רואה, אני לא עזבתי את הדיון.

מירב בן ארי: אני אומרת לכם בפירוש, אם כל כך אכפת לך מאזרחי המדינה, אז מה יש?

מירב בן ארי: אז תעצור שנייה רגע, תחזיר את המצילים לים, תדאגו לדור ב' הזה – שש שנים מקבל את המשכורת שלו – 6,000 שקל, ואחרי תפתור.

מירב בן ארי: 16 שנה אתה מקבל 6,000 שקלים, בסוף אתה מדבר על דור א' – תגיד לי?

<קריאות: - - -

דוד אמסלם: רבותיי, אני שמעתי את כולם, אני רוצה לסכם את הדיון.

דוד אמסלם: ברשותכם, אני רוצה להתכנס לאיזשהו מקום.

דוד אמסלם: אני לא בא להחליף את בית-הדין לעבודה, זה בסדר, וגם לא את הממונה על השכר.

דוד אמסלם: אני רק מביא לכם את הזווית הציבורית איך זה נראה מבחוץ, אני אומר את זה לכולם.

<גלילה ונגרוב: אני נורא מצטערת, אני הציבור.

<גלילה ונגרוב: אני הציבור ואני רואה מה קורה כאן.

דוד אמסלם: מה זאת אומרת את?

<גלילה ונגרוב: אני, ציבור.

דוד אמסלם: ומה אנחנו?

דוד אמסלם: מה אני?

מירב בן ארי: אנחנו גם ציבור.

דוד אמסלם: את קיבלת זכות דיבור, לא הבנתי?

<גלילה ונגרוב: לא, לא קיבלתי.

<גלילה ונגרוב: זה שאת יש לך שם פרטי, שם משפחה את הציבור?

<גלילה ונגרוב: כן.

דוד אמסלם: את אולי פרט בציבור, אחת מכל הציבור.

דוד אמסלם: דרך אגב, אותנו בחרו כנציגי ציבור.

<גלילה ונגרוב: נציגי ציבור זה כבר אחרת מאשר ציבור.

מירב בן ארי: אז אנחנו גם ציבור.

דוד אמסלם: אני לא בחוג לפילוסופיה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: מאה אחוז.

דוד אמסלם: אני מבקש שתשבו איתם עוד היום, תתחמו את זה בזמן.

דוד אמסלם: מבחינתי, מה שחשוב לי שהמצילים יחזרו לעבודה ושעם ישראל יפסיק לסכן את עצמו, ולא רק ישראל, גם התיירים וכו'.

דוד אמסלם: אנחנו ראינו מה קורה, אמרתי, אנחנו חיים באיזושהי תחושה.

דוד אמסלם: אני אומר לך, כל יומיים, שלושה איזה זוג טובע, אפילו לא בן-אדם אחד.

גרנר: כבוד היושב ראש, אנחנו הוצאנו בגלל העיצומים שעשינו, הוצאנו הנחיות מסודרות לכל הרשויות לפעול בהיבט של הצלה על-פי קריטריונים.

<חגית מגן: למה ההסתדרות לא כאן?

גרנר: על מנת למנוע כמה שפחות שיהיו אסונות, אז הוצאנו הנחיה במשרד הפנים בהיבט של הצלה מה לעשות אחרי השעות, אחרי שתיים שהם סוגרים עם הנחיות פיקוח, סיורים.

דוד אמסלם: דרך אגב, מתי נקבע לכם דיון בבית-הדין?

<יוני פת: עוד שבוע, יום שלישי הבא.

דוד אמסלם: תבקשו להקדים את הדיון.

דוד אמסלם: דבר שני, אני מציע לכם בלי קשר לדיון, לקרוא, לשבת עם אבי והחבר'ה שלו.

דוד אמסלם: ככל שאתם תסכמו את זה ביניכם ועם השלטון המקומי אז כן ייטב, לא צריך את בית-הדין אם אתם מסכמים ביניכם.

דוד אמסלם: ברוח הדברים בסך הכול תהיו ערים למה שהם אומרים, תהיו רגישים למה שאתם יכולים.

דוד אמסלם: מצד שני, אתם אבי, תבינו שזה שירות שהוא בעייתי ברמות השביתה.

דוד אמסלם: תבינו, אתם בגדול כמו רופאים, כמו שוטרים, יש שירות שהוא בעייתי - אתם מצילים.

<אבי אפיה: אתה יודע, הוא אמר 99.5% אנחנו מצילים נכון, איפה שאנחנו נמצאים.

<אבי אפיה: הוא אמר, עוד לא שמעתי את הפרגון של האוצר לגבי הנושא הזה במשך שנתיים - כמה זה שווה מבחינה כלכלית.

<אבי אפיה: הם אמרו שהם חוסכים כסף שאנחנו שובתים אתה מבין, אז זה בסדר.

דוד אמסלם: כפי שאמרתי בדיון אנחנו הגענו לנקודה שאתם גם מבינים, וכולנו מבינים את המטרה שאנחנו נמצאים בה כרגע.

דוד אמסלם: אני מבקש מכם, באמת, תנסו להיפגש ביניכם ולגשר על הפער הזה.

דוד אמסלם: אם זה אפשרי בימים הקרובים, אני אשמח מאוד לקבל איזשהו דיווח כזה.

דוד אמסלם: בגלל שאני מסתכל על עם ישראל, עם ישראל צריך ללכת לחוף הים ברמה בטוחה.

דוד אמסלם: המשמעות היא שיהיה לו שירותי הצלה זמינים, טובים.

דוד אמסלם: כאן גם ההזדמנות שלי אליכם, באמת, אבי, אני חושב שאתם עושים עבודת קודש.

דוד אמסלם: אני חושב שאתם עושים עבודה קשה, לא פשוטה, בתנאים לפעמים קשים – שאפו, וגם בהצלחה גדולה.

דוד אמסלם: רוב המקרים שיש שירותי הצלה, אז בסך הכול גם מי שנזדקק לאיזשהו סיוע, אז הוא נפגע בטח לא ברמה שהוא מאבד את חייו, אולי הוא צריך בית חולים וטיפול רפואי כזה או אחר, אבל בוודאי שאפו על העבודה.

דוד אמסלם: באמת אני מבקש, גם אתם, קחו את העסק ברצינות, שבו איתם, בסופו של דבר כשאתם תבואו עם לב נקי, והם יבואו עם לב נקי, תאמינו לי אני ראיתי פערים כאלה כשיש רצון טוב, מביאים את זה ולא מסתכלים רק על הגרוש.

דוד אמסלם: אני מסכים עם דבר אחד - דור ב' הוא הקיפוח הגדול ביותר לכאורה במטריה.

דוד אמסלם: אני תמיד אמרתי גם בתוך העירייה כשעבדתי, הסכום האבסולוטי הוא פחות חשוב - הסכום היחסי יותר חשוב.

דוד אמסלם: דרך אגב, היה לנו עובדים ששילמנו להם שכר מאוד גבוה, כשנתנו לאחד יותר 200 שקל, השני השתגע כל הזמן למה הוא 200, אמרתי להם, בסדר, נוריד לכולכם, נעשה 5,000, תהיו מבסוטים.

דוד אמסלם: הקטע היחסי הוא בעייתי פה, לכן דור ב', שים לב איך הם דיברו.

דוד אמסלם: הם דיברו - לא משנה, גם אם הוא ירוויח 10,000 שקל, 12,000 שקל, אני לא נכנס לפרטים, אבל עצם העניין שהוא יודע שהוא עושה את אותה עבודה – יושב כתף מול כתף מול הבחור ומקבל פחות, זה משגע לו את האנזימים בגוף, הוא לא מבין למה.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, רבותיי, בואו ונוריד את המשקעים.

דוד אמסלם: תזמנו אותם, תקבעו איתם בסוף הישיבה, נקווה בעזרת השם שעוד השבוע נגמור את הנושא הזה.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.

דוד אמסלם: הישיבה נעולה.