ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 89, 2016-03-08 14:00

אברהם נגוסה: אנחנו מתחילים.

אברהם נגוסה: צהריים טובים לכולם.

אברהם נגוסה: ברוכים הבאים לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

אברהם נגוסה: אנחנו מברכים את שר הקליטה, מר זאב אלקין, שמכבד אותנו בנוכחותו שהיא חשובה לנו לנושא, לדיון, כשר הקליטה לענייני העלייה, הקליטה וענייני ירושלים.

אברהם נגוסה: אנחנו היום מקיימים דיון בנושא קליטת אחינו בני המנשה, שאנחנו כולנו מאד שמחים שהיהודים, אחינו שנמצאים פה בתוכנו, במדינת ישראל ומשרד הקליטה כמובן, והשר יעדכן אותנו על פעילות המשרד בקליטתם ובשילובם בחברה הישראלית.

אברהם נגוסה: יוזם הדיון הוא חבר הכנסת מוטי יוגב, שהוא גם יציג את הנושא.

אברהם נגוסה: אני יודע שלפי הנתונים שגם "שבי ישראל" העבירו לנו לפה, כמו שאתם רואים, יש היום כ-3,000 בני המנשה שנמצאים במדינת ישראל, כאשר כ-2,400 עלו וכ-600 נולדו בארץ.

אברהם נגוסה: ולכן זו קהילה - - -

זאב אלקין: לפי הנתונים שלנו אם סופרים משנת 1990, זה כמעט 4,000.

אברהם נגוסה: אוקיי, אז לפי הנתונים של משרד הקליטה זה קרוב ל-4,000, כן ירבו.

אברהם נגוסה: לכן זה חשוב מאד לרכז את המאמץ של כל הגורמים לחבק ולשלב את הקהילה הזו, והדיון הזה חשוב מאד ואני מאד מודה גם לחבר הכנסת מוטי יוגב וגם לשר הקליטה בנושא הזה, שסוף סוף אנחנו מקיימים את הדיון.

אברהם נגוסה: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור ליוזם הדיון, חבר הכנסת מוטי יוגב, בבקשה.

מרדכי יוגב: אני ככה קצת מתרגש, כי המאמץ לקיים את הוועדה הזאת נמשך על פני כשנתיים וחצי.

מרדכי יוגב: אני אומר, ברשות יושב ראש הוועדה חבר הכנסת אברהם נגוסה, ברשות שר העלייה והקליטה, ידידי, חבר הכנסת זאב אלקין שאני ממש שמח ואני מניח שגם כל מי שנמצא פה שמח בנוכחותו, ומנהלת הוועדה דנה, שהרבה חייבים לה וכל הרשויות הקולטות.

מרדכי יוגב: יש פה ראשי רשויות ויש פה נציגי רשויות ויש פה נציגי קהילות קולטות, ואחרונים חביבים בני מנשה שנמצאים פה איתנו, שבארץ, ואלה שעוד יבואו ואנחנו שמחים בהגעתם.

מרדכי יוגב: בני מנשה עדה מופלאה ששמרה על יהדותה או על ניצני יהדותה גם תחת השפעות זרות, והנה באו שליחים וסיפרו שיש והנה באו ארגונים - עמישב ושבי ישראל ואחרים - וסייעו בהעלאתם ארצה בתקופות שונות ועתידים עוד לבוא, וזכינו להתחבר ואני אומר כבר מעל 130 שנה שאנחנו זוכים להתחבר למקבץ נידחי עמו ישראל ושמענו במקומות שונים, גם בוותיקים – שזה קריית ארבע ובית אל והקהילה שהייתה בנווה דקלים וגם בחדשים, בכ-11 קהילות סך הכל ברחבי הארץ, ב-11 רשויות, על בעיות רוחב, אדוני השר, שהיינו רוצים שתוך דור הן תהפוכנה ליכולת להתערות בחברה הישראלית ולא יזדקקו לקב או לקביים.

מרדכי יוגב: אבל יש בעיות ייחודיות בכל עדה ועדה, כך גם לעולים מאתיופיה או מצרפת או מחבר המדינות או מכל העולם, ואנחנו גם בזה עוסקים פה בוועדה והשר בוודאי עוסק.

מרדכי יוגב: יש נושאים של השכלה, של שלוביות.

מרדכי יוגב: אני אומר באופן כללי מאד קצר, של שלוביות בעיקר של אלה שעולים – בנים או בנים – בשלבי המעבר מיסודי לתיכון או מתיכון לצבא או לשירות לאומי או לדברים אחרים, שהקושי בשפה מהווה עבורם מכשלה בשלב הבא.

מרדכי יוגב: יש נושאים של צה"ל ויושב פה נציג צה"ל.

מרדכי יוגב: אני חושב שבצה"ל עושים הרבה, גם שמענו את זה בקשר לעדות לאחרות.

מרדכי יוגב: יש סיוע במימוש הפוטנציאל התעסוקתי עם ידיעת שפה, אי ידיעת שפה.

מרדכי יוגב: לחלקם יש יתרון של ידיעת אנגלית, אבל לחלקם מהכפרים אין את אותו יתרון וזה דומה יותר לגלויות אחרות.

מרדכי יוגב: ויש צורך בטיפול וסיוע של דירה, של רפואה, של כל מרכיבי החיים למיניהם, שהקהילות נושאות במצווה הגדולה הזאת של קליטתם.

מרדכי יוגב: אני הייתי מצפה ומטרת הדיון מבחינתי היא איך נותנים עוד תשומה מסוימת, דרך משרדי הממשלה בכללותם, מתוכלל על ידי משרד הקליטה, באופן שקליטתה של העדה – על אלה שעלו ועל אלה שעוד יעלו – יוביל אותנו לכך שהם יהיו אחר כך כמו כולם, מהמובילים בעם ישראל, משולבים ומובילים.

מרדכי יוגב: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה לחבר הכנסת מוטי יוגב.

אברהם נגוסה: לפני שהשר יתייחס, אני רוצה לשמוע שני אנשים, כי הגיע אלינו גם הדו"ח מעמותת "שבי ישראל" וגם דו"ח קהילת בני מנשה בקריית ארבע, בחברון.

אברהם נגוסה: אז אני רוצה שמר מייקל פרוינד יציג לנו את הדו"ח לגבי קליטתם ושילובם בחברה הישראלית.

<מיכאל פרוינד: תודה לך יושב הראש, כבוד השר, חברי הכנסת וכל המכובדים.

<מיכאל פרוינד: אני רוצה קודם כל להודות לשר הקליטה ולמנכ"ל ולאנשי משרדו וגם לרשויות המקומיות, שמשקיעים כל כך הרבה באמצעים וגם אכפתיות בקליטת בני מנשה.

<מיכאל פרוינד: אנחנו שותפים איתם כבר שנים רבות ונהנים משיתוף פעולה פשוט יוצא מן הכלל.

<מיכאל פרוינד: הכל נעשה מתוך הלב ולדעתי אנחנו רואים את התוצאות בשטח.

<מיכאל פרוינד: כשאנחנו מדברים על הנושא של קליטת בני מנשה, לדעתי צריכים לחלק את זה לשני פרקים.

<מיכאל פרוינד: פרק אחד, זאת אומרת לפני שנת 2004 ופרק שני התקופה מאז.

<מיכאל פרוינד: אני בוחר באותה שנה מסיבה מאד פשוטה.

<מיכאל פרוינד: אנחנו כארגון שבי ישראל, הארגון הוקם בשנת 2003-2004ומאז אנחנו בעצם מטפלים ומסייעים לקהילת בני מנשה גם בעלייתם ארצה וגם בקליטתם.

<מיכאל פרוינד: לפני כן הארגון לא היה קיים ורוב הקהילות כמו קריית ארבע וניצן ומקומות שבטח נשמע על תופעות מסוימות שם, אותן קהילות נוסדו עוד לפני שאנחנו כארגון הוקם, ואת זה חשוב להדגיש.

<מיכאל פרוינד: בשנים האחרונות אנחנו בנינו מודל קליטה ביחד עם משרד הקליטה, עם הרבנות הראשית, עם הרשויות המקומיות.

<מיכאל פרוינד: יש פירוט מלא על כך בחוברות שמופיעה בפניכם ואנחנו, אני כפי שאתם שומעים מהמבטא שלי, אני בעצמי מהגר, אני בעצמי עליתי ארצה.

<מיכאל פרוינד: אני מכיר היטב שיש אתגרים להיקלט כאן

<מיכאל פרוינד: בארץ ולא משנה אם אתה עולה ממנהטן או ממניפור.

<מיכאל פרוינד: בכל קהילה יש אתגרים שצריכים לטפל בהם.

<מיכאל פרוינד: אני גאה בכך שבשנים האחרונות המודל שלנו, של משרד הקליטה, הוכיח את עצמו ואת זה אפשר להבין שוב מהנתונים שמופיעים בחוברת.

<מיכאל פרוינד: אני גם רוצה לציין, אנחנו כגוף פרטי, עושים הכל כדי להקל על קליטתם של בני מנשה, וזה בא לידי ביטוי,אני רק אזרוק לכם שני נתונים, כל שנה אנחנו בשבי ישראל מוציאים למעלה מ-1.3 מיליון שקלים, על קליטת בני מנשה בארץ.

<מיכאל פרוינד: בנוסף אנחנו מחלקים כל שנה למעלה מ-350,000 שקלים במלגות לסטודנטים מבני מנשה.

<מיכאל פרוינד: אנחנו עושים את זה כי אנחנו רואים בהם, כמו שיושב הראש ציין, אחינו וכדאי להשקיע בהם וכשמשקיעים רואים את הפירות, במיוחד אצל הדור הצעיר, שיותר ויותר מהם הולכים למכללות, לאוניברסיטאות, עוברים הכשרה מקצועית.

<מיכאל פרוינד: יש כבר עובדים סוציאליים מקרב הקהילה, יש רבנים מקרב הקהילה.

<מיכאל פרוינד: יש עכשיו סטודנט מהקהילה, הראשון שלומד הנדסה במכללה.

<מיכאל פרוינד: נכון, תמיד יש בעיות ואני מודה גם לחבר הכנסת יוגב וגם לך, יושב הראש, שהעליתם את הנושא ואני מאד מקווה שביחד אנחנו נמצא את הדרך כדי להמשיך לקלוט אותם בדרך הטובה ביותר.

<מיכאל פרוינד: תודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

מרדכי יוגב: אני אמרתי פה תודות לכל האנשים.

מרדכי יוגב: בסוף הצוות שלי פעל הרבה, אז הוותיקים זה נטע ואהרון, בסוף זה נפל על הצעיר, על רועי, אז תודה גם לאנשי הצוות שכינסו פה את כל הנציגים מכל הרשויות.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו את ראש מועצת קריית ארבע, מר מלאכי לוינגר, בבקשה.

<מלאכי לוינגר: תודה ליושב ראש הוועדה, חבר הכנסת נגוסה, לשר העלייה והקליטה ידידנו השר זאב אלקין, לחבר הכנסת מוטי יוגב שלא עצר לרגע עד שהוועדה הזאת התכנסה.

<מלאכי לוינגר: למשרד הקליטה, אני חושב שהמנכ"ל יושב פה, למנכ"ל, למנהלת המחוז שפרה, שגם היא שותפה ולכל מי ששותפים בקליטת אחינו בני מנשה.

<מלאכי לוינגר: כמובן למייקל פרוינד, לרב חנוך ולכל מי ששותף.

<מלאכי לוינגר: כל הארגונים כולם שפועלים להביא את אחינו ארצה.

<מלאכי לוינגר: אני פניתי לשר וגם ליושב ראש הוועדה וגם לחבר הכנסת מוטי יוגב, רק בעיקר כדי להציג נתונים של בני המנשה בקריית ארבע-חברון.

<מלאכי לוינגר: היום אחוז נכבד מקהילת בני המנשה, יש לנו זכות שאחוז נכבד מקהילת בני המנשה מגיעים לקריית ארבע-חברון ויש עדיין תנועה גם מהערים השונות שאליהן הגיעו עולים שמגיעים לקריית ארבע-חברון.

<מלאכי לוינגר: אנחנו מברכים כל פעם את הזכות הגדולה שנפלה בידינו, שאנחנו מקבלים את בני הקהילה, מצמיחים אנשים מהקהילה.

<מלאכי לוינגר: הרב שמעון גנגטה גם נמצא פה, אחד מהרבנים בקהילה וברוך השם גם קצינים, גם סטודנטים, ציבור רחב מבני הקהילה, שזוכה להמשיך ולהשפיע על הדור החדש של בני הקהילה שגדל בקריית ארבע-חברון.

<מלאכי לוינגר: אני רק רוצה להציג מספר נתונים.

<מלאכי לוינגר: חשוב לי שבפתיחת הישיבה נבין עם מה המועצה המקומית קריית ארבע-חברון מתמודדת.

<מלאכי לוינגר: אחד, כמובן שיש בקריית ארבע 180 בתי אב מבני מנשה, למעלה מ-700 נפש, 270 מיהודי הקהילה - - -

זאב אלקין: כולל דור שני.

<מלאכי לוינגר: כן.

זאב אלקין: עוד פעם, לפי הנתונים שלנו כעולים – 430.

<מלאכי לוינגר: השר שאל אותי שאלה, אז אני אענה.

<מלאכי לוינגר: אחת הבעיות אצל בני המנשה בדור הקודם שהגיע, הם לא הוגדרו כעולים חדשים.

<מלאכי לוינגר: זאת אומרת גם הנתונים שנמצאים במשרד הקליטה אינם מדויקים, כי העולים שהגיעו בשנים הראשונות לארץ, לא הוגדרו כעולים חדשים.

<מלאכי לוינגר: לא הוגדרו.

<מלאכי לוינגר: הוגדרו כתיירים ועברו פה הליך גיור.

<מלאכי לוינגר: מייקל יאשר את זה.

<מלאכי לוינגר: עברו הליך גיור, זאת אומרת הם לא הוגדרו כעולים חדשים.

<מלאכי לוינגר: אז אני אומר עוד פעם - - -

זאב אלקין: ואחרי שעברו גיור הוגדרו כעולים.

<מלאכי לוינגר: לא, לא.

<מלאכי לוינגר: זאת אומרת גם- - -

זאב אלקין: אז איך הם קיבלו אזרחות?

<מלאכי לוינגר: אני אענה עוד פעם.

<מלאכי לוינגר: אני לא מכיר את הפרוצדורה המלאה, אבל אני יודע שכשאני יושב במשרד החינוך על רשימות הילדים, אז הם לא מוגדרים במשרד החינוך כעולים חדשים.

<מלאכי לוינגר: זאת אומרת גם כשאני יושב עם הגברת מאיה שריר ממשרד החינוך על הנושא הזה, הם לא הוגדרו כעולים חדשים.

<מלאכי לוינגר: עכשיו אני אומר, 271 מיהודי הקהילה במוסדות החינוך, מבורך.

<מלאכי לוינגר: למעלה מ-10% מתושבי קריית ארבע-חברון הם בני המנשה.

<מלאכי לוינגר: 20% מבני הקהילה אצלנו מוגדרים כעולים חדשים ו-48% מסתייעים בשירותי הרווחה.

זאב אלקין: סליחה, זה משהו אחר.

זאב אלקין: יכול להיות שבגלל שחלקם ותיקים, מלאכי, אז בהגדרות של משרד החינוך הם לא נחשבים כעולים חדשים.

<מלאכי לוינגר: גם.

<מלאכי לוינגר: אני אומר גם.

זאב אלקין: זה כן.

<מלאכי לוינגר: גם.

<מלאכי לוינגר: אני אומר דבר כזה - - -

זאב אלקין: אין מצב שהם לא מוגדרים כעולים, כי אי אפשר לקבל אזרחות- - -

<מלאכי לוינגר: אני רוצה להתייחס למצגת של ילדי גנים ויסודי, בואו נדלג עוד שתי מצגות האלה, בבקשה.

<מלאכי לוינגר: למשל, אני אתן דוגמא לנושא של גנים ובתי ספר יסודי.

<מלאכי לוינגר: אנחנו רואים את הנתונים של קליטת בני מנשה.

<מלאכי לוינגר: אני אומר זה כמובן דומה לעולים חדשים וצריכים לנסות לתת מענה.

<מלאכי לוינגר: בנושא של בתי הספר, אני נותן את ממוצע הציונים של יוצאי בתי הספר.

<מלאכי לוינגר: רק 42% מילדי הקהילה משלובים במועדוניות.

<מלאכי לוינגר: 38% מילדי בני מנשה בבית ספר מטופלים רגשית על ידי פסיכולוג בית ספר.

<מלאכי לוינגר: אין מענים מספיקים לבני הקהילה.

<מלאכי לוינגר: אני רק אתן דוגמא של האירועים הביטחוניים האחרונים שקרו באזורנו, לא מעט אזורים שכמובן בני המנשה לא ערוכים לתת מענה בתוך המשפחה, בתוך הקהילה, בתוך החברה לאותה אוכלוסייה, ואנחנו צריכים כרשות לתת מענה לנושא הזה.

<מלאכי לוינגר: בואו נעבור לדו"ח מצב בוגרים.

<מלאכי לוינגר: בקריית ארבע-חברון יש 58 בוגרים בגילאי 18-25.

<מלאכי לוינגר: במהלך חודשים בוצע סקר לגבי מצבם של הבוגרים וזו התוצאה.

<מלאכי לוינגר: עשינו פחות או יותר פילוח של הבוגרים שקיימים בקריית לארבע, איך הם מתחלקים בנושא של שנות עלייה.

<מלאכי לוינגר: בואו נעבור לשקף הבא, אני לא רוצה לגנוב לכולם את הזמן.

<מלאכי לוינגר: שירות צבאי ולאומי, לימודי המשך, אנחנו רואים כמה אצלנו הגיעו ללימודים אקדמאיים, לימודי הנדסאים, קורסים מקצועיים.

<מלאכי לוינגר: מצב תעסוקתי, אנחנו רואים את מניפת העבודה במקצועות התעסוקה של קהילת בני המנשה.

<מלאכי לוינגר: אני אעבור לשקף הבא.

<מלאכי לוינגר: נושא של תעסוקה בקרב קהילת בני המנשה – אנחנו רואים באיזו תעסוקה עובדים בני המנשה.

<מלאכי לוינגר: אנחנו לא מצליחים עדיין בקריית ארבע-חברון לתת מענה ראוי לאנשים מעבר למקצועות המסוימים שבהם הם מתעסקים.

<קריאה: אבטחה ומשק בית.

<מלאכי לוינגר: וודאי.

<מלאכי לוינגר: 87% מהם מעידים כי רמת העברית שלהם מונעת מהם להתקדם בתעסוקה.

<מלאכי לוינגר: למרות מאמצים גדולים של כל הגורמים לתת להם מענה בנושא של למידת עברית.

<מלאכי לוינגר: 72% עובדים מחוץ לקריית ארבע ויוצאים בשעות הבוקר המוקדמות ושבים בשעות מאוחרות.

<מלאכי לוינגר: 53% עובדים ביותר ממשרה אחת.

<מלאכי לוינגר: 83% מעידים כי אין באפשרותם לעזור לילדיהם בלימודים ובהכנת שיעורי בית, ממוצע - - -.

<מלאכי לוינגר: בשנתיים האחרונות אני מגדיר, נקלטו בקריית ארבע כפי הידוע לנו 18 משפחות חדשות.

<מלאכי לוינגר: אני רוצה לציין שאנחנו מאד שמחים על קליטת קהילת בני המנשה, אבל היה סיכום בליווי של מנכ"ל ראש הממשלה הקודם, שיהיה פה איזה שהוא תיאום בינינו לבין שבי ישראל לגבי קליטה של משפחות נוספות.

<מלאכי לוינגר: יש זליגה מתמדת של משפחות מהצפון לקריית ארבע-חברון.

<מלאכי לוינגר: אני רוצה לומר עוד מילה לפני הנושא של ההמלצות.

<מלאכי לוינגר: אני יודע שעמדנו על זה בתחילת הדיון, אבל אני אומר היום מצוקת הדיור גם לקהילת בני מנשה, זה שגרות היום בקריית ארבע שתי משפחות ולעתים שלוש באותה יחידת מגורים, הוא דבר לא בריא.

<מלאכי לוינגר: זה שאנחנו, מוסדות החינוך לא מסוגלים לתת מענה, הוא דבר לא בריא.

<מלאכי לוינגר: זה שמועצה מקומית קריית ארבע-חברון צריכה להשקיע מיליון שקלים מתקציבה השוטף, כש-300,000 מגיעים בעזרתו של משרד הקליטה, אבל מיליון שקלים בשנה לטובת עזרה לקהילת בני המנשה, כאשר מי שמוביל את המהלך של קליטת בני מנשה הוא השלטון המרכזי.

<מלאכי לוינגר: אני חושב שהקבינט החברתי צריך לתת מענה עוד יותר לגבי הנושא של הטיפול בבני המנשה בארץ.

<מלאכי לוינגר: אני מסכים ששבי ישראל והגופים הנוספים עושים עבודה חשובה וציונית בלהביא את בני המנשה לארץ, אבל אדוני השר, מישהו צריך לקחת אחריות יותר משמעותית על קליטה של בני מנשה בארץ.

<מלאכי לוינגר: ולכן אני חושב שאם אני רוצה לתת כמה נקודות של דברים, קודם כל אחת, להגדיר את כל בני הקהילה – גם ותיקים, גם חדשים – כעולים חדשים.

<מלאכי לוינגר: שעות סיוע לעולים במוסדות החינוך – לא כולם מוכרים כעולים – אבל גם עולים ותיקים מעל 10 שנים, צריכים עדיין מענה במסגרת חינוכית של יסודי ותיכון.

<מלאכי לוינגר: מגשרים ומגשרות למוסדות החינוך, דבר בסיסי.

<מלאכי לוינגר: יש לנו היום מענה עם מגשרת אחת.

<מלאכי לוינגר: אני חושבת שבשביל לתת מענה שהתוצאות בהמשך יהיו טובות יותר, חייבים להכניס מספר מגשרות שיתנו מענה במוסדות החינוך.

<מלאכי לוינגר: טיפול ייחודי בבני הנוער – לא הצגתי פה נתונים של הנוער, בכוונה דילגתי על השקף.

<מלאכי לוינגר: גם הנוער וההכנה שלו לצבא דורש טיפול יסודי, משמעותי, כדי שנוכל באמת לקלוט אותם ולכוון אותם בצורה האופטימאלית לשירות הצבאי ולהתחבר לישראליות שבנו.

<מלאכי לוינגר: הנושא הבא זה הנושא של גיבוש תכנית תעסוקתית והשכלתית לבוגרים מתוך הקהילה, מבנים לקהילה.

<מלאכי לוינגר: הקהילה לפעמים רוצה פעילות עצמאית לה כקהילה.

<מלאכי לוינגר: אף משרד ממשלתי לא מכיר בקהילה כקבוצה שצריכה לקבל מענה ייחודי מבחינת נושא של מבני ציבור.

<מלאכי לוינגר: עובדת סוציאלית קהילתית – פנינו למשרד, ביקשנו לקבל עובד סוציאלי מיוחד לקליטת בני המנשה.

<מלאכי לוינגר: במיוחד בימים אלה, גם נושא של בריאות נפש, קשור גם לרווחה, גם בריאות.

<מלאכי לוינגר: חייבים לתת מענה ייחודי לקהילה ומדריכים רוחניים.

<מלאכי לוינגר: יש רבנים שצמחו מהקהילה, מייקל ציין את זה, אבל צריך יותר השקעה בנושא של מנהיגים רוחניים.

<מלאכי לוינגר: אני חושב שזה דבר חשוב ואנחנו רואים תוצאות בעבודה השוטפת מול מהמנהיגים שהקהילה הצמיחה, אנחנו הצמחנו וביחד הם נותנים מענה.

<מלאכי לוינגר: הנושא האחרון והמרכזי שאני רוצה לומר, אני יודע שכולנו רוצים להביא עוד בני מנשה לארץ וזה דבר מבורך, אבל נדרשת תשתית פיזית וקהילתית מתאימה כאשר רוצים להביאם לארץ.

<מלאכי לוינגר: אנחנו רוצים להביא, אבל אנחנו חייבים לתת מענה רב מערכתי, רב משרדי, כדי לתת את המענה המתאים לעולים.

<מלאכי לוינגר: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

אברהם נגוסה: אני רוצה לתת לרבנית רבקה שמעון את זכות הדיבור, בבקשה.

<רבקה שמעון: תודה רבה ליושב הראש, שכן שלי בפסגת זאב, לשר - - -

אברהם נגוסה: זו הפריבילגיה.

<רבקה שמעון: זו פריבילגיה גם שלי.

אברהם נגוסה: גם הרב שלי הוא בערך, הרב שמעון.

<רבקה שמעון: כן, אז אני באמת מייצגת את הרב יעקב שמעון, בעלי ואותי, שהייתה לנו הזכות הגדולה לקלוט את בני מנשה כאן בארץ דרך הרב אביחיל, זיכרונו לברכה.

<רבקה שמעון: בתו נמצאת כאן, בארגון עמישב.

<רבקה שמעון: אני רוצה להביא כאן את המסקנות שלי משנים של אירוח אצלי בבית את בנות מנשה והלימוד איתן וכל העיסוק שלנו בתקופה שהם באמת עוד לא היו מוגדרים כעולים והרבה פעמים התקציבים נפלו על הכתפיים שלנו.

<רבקה שמעון: ואני רוצה להביא פה כמה מסקנות שאני גיבשתי.

<רבקה שמעון: אני גם מביאה את קולו של בעלי מהקליטה של בני מנשה בארץ.

<רבקה שמעון: קודם כל אני מברכת את היוזמה לגייר את בני מנשה בחוץ לארץ ולהעלות אותם כעולים, אבל בתהליך שבו הם למדו לקראת גיור בארץ, הם קיבלו מטען רוחני שמה שאני מרגישה בשנים האחרונות נעדר מכיוון שהם כבר מתגיירים בחוץ לארץ, ובעצם כשהם עולים לפה, אני מרגישה שאין להם מספיק תמיכה רוחנית ואני - - -

<מיכאל פרוינד: הם לא מתגיירים בחוץ לארץ, זה פשוט לא נכון.

<רבקה שמעון: כן, אבל זה לא אותו דבר כמו ללמוד כאן בישיבה שנה וחצי או באולפן תורני שנה וחצי עד גיור, ולכן - - -

<מיכאל פרוינד: אבל הגיור נעשה כאן בארץ.

<מיכאל פרוינד: הגיור נעשה כאן.

<רבקה שמעון: כן, אבל הם לא לומדים במסגרת כמו מכון מאיר או כמו ישיבה, שזה משהו שתומך בהם מבחינה רוחנית הרבה יותר טוב.

<רבקה שמעון: לכן אני מציעה שאחרי שהם עוברים את הגיור וכשהם נקלטים פה יחד עם אולפן עברית, שאני מאד מחזקת את מר לוינגר, יהיה להם גם עוד חצי שנה מדרשה לבנות ולפחות חצי שנה ישיבה לבנים.

<רבקה שמעון: הרב שמעון גם כן מסכים איתי.

<רבקה שמעון: אני חושבת שזה ימנע הרבה בעיות חברתיות ואחרות.

<רבקה שמעון: פנתה אלי בחורה שמשרתת שירות לאומי במירון, שיש לה תלמידות באולפנה במירון, שלעומת העלייה האתיופית שמקבלת שם חיזוק רוחני בדמות של רבנית אתיופית, אז היא אומרת למה לבנות מנשה באולפנה אין דמות רוחנית שגם תיתן להם איזו שהיא העצמה.

<רבקה שמעון: ויש לנו בארץ כבר דמויות שיכולות לתת להן כזה מענה.

<רבקה שמעון: אז זאת הצעה מספר אחת שלי.

<רבקה שמעון: לתת עוד המשך של חיזוק רוחני, שזה ימנע עוד הרבה בעיות חברתיות אחרות, שאנחנו בתוך קולטי בני מנשה, אנחנו מכירים.

<רבקה שמעון: עכשיו אני רוצה להציע כאן דגם של העצמה אחרי הקליטה, שגם זכיתי בזכות יפה יצקן, שגרה בעופרה, שהיא פעילה קהילתית מאד יוזמתית, דרך מרכז גוונים במועצה האזורית בנימין.

<רבקה שמעון: אני במשך שלוש שנים נתתי דרך הרווחה חוג העצמה לנשים אתיופיות ובנות מנשה, נשואות כבר, בתוך עופרה, בתקציב של המועצה האזורית בנימין, של מרכז גוונים.

<רבקה שמעון: ושלוש שנים אני חוויתי את הקשיים שהם מתמודדות איתם בתור נשים נשואות, אמהות לילדים, בפערים בינם לבין הדור הקודם, שהרבה פעמים הם גרים ביחד.

<רבקה שמעון: זה משהו אחר לגמרי.

<רבקה שמעון: ההתמודדות הזוגית בין גברים שבאו מדפוס בהודו לדפוס שפה זה משהו אחר לגמרי, קצת יותר פמיניסטי.

<רבקה שמעון: שלוש שנים אנחנו עסקנו בזה, עד שבאיזה שהוא שלב נגמר התקציב ואני חושבת שזה דבר מאד מאד חשוב.

<רבקה שמעון: לזוגות הנשואים שכבר נמצאים פה, להמשיך לתת כל הזמן תמיכה בזוגיות, בהורות, בהשלמת פערים, בהעצמה אישית.

<רבקה שמעון: אז זו הצעה מספר שתיים שלי.

<רבקה שמעון: והצעה מספר שלוש זה בנושא המקצועי.

<רבקה שמעון: אם ראיתם את פלח התעסוקה בקריית ארבע, שמתם לב שרוב הנשים מטפלות וסייעות בגנים, ורוב הבחורים הם עובדים באבטחה או בניקיון.

<רבקה שמעון: לי זה מאד מאד כואב.

<רבקה שמעון: אני חייב להגיד שבתקופה שאנחנו קלטנו, אני מאד מאד ניסיתי באיזה שהוא מקום להביא תלמידות שיעשו בגרות, שילמדו באמת משהו יותר, כי הן מסוגלות והן יכולות.

<רבקה שמעון: זאת אומרת, באמת, אני מאד מאד אוהבת את בני מנשה.

<רבקה שמעון: אני חושבת שהם קהילה פנטסטית.

<רבקה שמעון: אני רוצה להזכיר לכולנו שאנחנו רגילים להיות שבט יהודה.

<רבקה שמעון: אנחנו, רוב הישראלים מגדירים את עצמנו משבט יהודה, זאת אומרת אנחנו מבני לאה אימנו.

<רבקה שמעון: לעומת זאת בני מנשה הם מבני רחל אימנו ואני חושבת שאנחנו צריכים לזכור את זה, שיש לנו כאן השלמה של עוד שבט מישראל.

<רבקה שמעון: הם יש להם כישורים, יש להם אהבת הארץ.

<רבקה שמעון: כולם משרתים בצבא, בנות שירות לאומי, תשימו לב שהם נשארו לגור במקומות בעייתיים בטיחותיים.

<רבקה שמעון: גם בגוש קטיף עד העקירה, גם בקריית ארבע, גם בבית אל, גם בעופרה, למרות כל המצב הביטחוני הם אוהבים מאד את הארץ והם מאד נאחזים.

<רבקה שמעון: לכן אני חושבת שצריך לתת להם תוך כדי הקליטה, עוד זכויות של בגרות, מתווה איך לחזק אותם שילמדו משהו אחר ולא רק את המקצועות שאנחנו ראינו ואני מברכת את כל העוסקים, גם את שבי ישראל וגם את כל הוותיקים.

<רבקה שמעון: אני מברכת אותנו שנצליח בעזרת השם ואלה הן ההצעות שלי ותודה רבה.

מרדכי יוגב: ברשותך, כבוד יושב הראש, חצי מילה.

מרדכי יוגב: לא הגיעה לכאן נציגות אחת נדמה לי מ-11 רשויות, מעלות משום מה, אמר לי עכשיו העוזר שלי, ושם נוכחנו והיינו אולי ב-7 או 8 מה-11, יש להם פרויקט חדש שהקהילה נושאת על כתפיה, ופה אני לא יודע מי נציג משרד החינוך, - - - אתכל בני ה - - - להכניס אותם אקדמיה איש כפי האבחון שלו ולתת להם אקדמיה כדי שלא המקצועות האלה שאת דיברת עליהם – של מטפלות ומאבטחים, אלא להוציא אותם.

מרדכי יוגב: וזה עושה הרב ויצמן, נדמה לי שהוא היה אצלך וסיפר לך על זה.

מרדכי יוגב: אני לא יודע להרחיב הרבה יותר, אבל אני יודע שכך נעשה שם בעוצמות הקהילה, וזה למשל גם כאתגר למשרד החינוך, כוואוצ'ר לעולים כאלה, כמלגה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: כבוד השר צריך להגיע לעוד ישיבה ולכן אנחנו נשמע ממנו ואחר כך נמשיך.

אברהם נגוסה: קודם נשמע את השר.

אברהם נגוסה: בבקשה, כבוד השר.

זאב אלקין: תודה רבה אדוני יושב הראש, תודה רבה על ההזמנה ועל קביעת הדיון, לך ולחבר הכנסת יוגב שבהחלט מדבר איתי כבר תקופה ארוכה על הצורך לקיים את הדיון.

זאב אלקין: אני אתייחס בכמה קווים כלליים לגבי האתגרים שבפנינו כמשרד הקליטה, מה אנחנו עושים היום ומה האתגרים לעתיד וכמובן המנכ"ל והצוות שלנו יישאר פה את כל הדיון ויוכלו לתת אחר כך את הפירוט בהתאם לשאלות שיעלו ומה קורה.

זאב אלקין: אני הייתי מחלק את כל העבודה שלנו בתחום הזה כמשרד הקליטה, לשלושה יעדים, שלוש מטרות שונות שמשלימות אחת את השנייה וצודק גם חבר הכנסת יוגב וגם צודק מלאכי, שאי אפשר לנתק בין האחת לשנייה.

זאב אלקין: קודם כל המטרה הראשונה קשורה לכותרת שלנו – משרד העלייה והקליטה.

זאב אלקין: כידוע התקבלה החלטת ממשלה חדשה, שהיא המשך להחלטת הממשלה הקודמת שביצועה הסתיים בשנת 2015 לגבי עוד קבוצה של בני מנשה שצריכים לעלות לארץ, בהתאם לאישור של הרבנית הראשית, לפי רשימה שמית שהוגשה לממשלה על ידי הרב הראשי.

זאב אלקין: אנחנו מדברים על עלייה במהלך השנה הזאת, כ-712 עולים נוספים מבני מנשה.

זאב אלקין: זה יעד שאפתני.

זאב אלקין: אמנם החלטת ממשלה קודמת דיברה על קצת יותר, על 899, אבל היא דיברה על 899 על פני שלוש שנים וכרגע החלטת הממשלה מדברת על מספר כמעט דומה תוך שנה אחת.

זאב אלקין: זה כמובן אתגר לא קטן גם לנו כמשרד הקליטה וגם לשבי ישראל, שהם שותף בתהליך הזה.

זאב אלקין: אנחנו בשלב הזה בתהליך היערכות לקראת הגל הראשון, נדמה לי שצפוי ביוני.

זאב אלקין: מאי-יוני.

זאב אלקין: וכמובן יש פה הרבה מאד עבודה והיערכות על סמך גם לימוד הניסיון בעקבות החלטת ממשלה, ביצוע של החלטת ממשלה קודמת.

זאב אלקין: גם המתכונת התקציבית והארגונית קצת שונה מהחלטת הממשלה הקודמת, וזה כמובן יהווה בשבילנו- - -

אברהם נגוסה: יש בעיה של נומראטור גם?

זאב אלקין: בגלל שזה השנה אין בעיה של נומראטור.

זאב אלקין: נומראטור תמיד מתייחס לבעיות החל, חוץ משנת תקציב שאושרה.

אברהם נגוסה: אתמול הציגו לנו גם לשנה נומראטור, למרות שבחוק כתוב משנת 2017 והלאה.

זאב אלקין: אבל נומראטור רלבנטי לכל השנים שהן לא שנת התקציב.

זאב אלקין: בשנת תקציב פועלים במסגרת שנת תקציב קיימת, שמתקצבים אותה מהתקציב הקיים.

זאב אלקין: אגב, המשאבים לביצוע של החלטת הממשלה, חלקם הגיעו ממשאבים פנימיים של מספר משרדי ממשלה, גם אנחנו, גם משרד הפנים וגם משרדי ממשלה אחרים וחלק גדול מאד הגיע ממשרד האוצר.

זאב אלקין: אמנם הסכומים הם קטנים מאד בהקשר הזה, אבל זאת המציאות.

זאב אלקין: הסכומים הם קטנים מסיבה מאד מאד פשוטה.

זאב אלקין: את זה צריך להבין ודיבר על זה מייקל אני חושב.

זאב אלקין: הגיור מתבצע מהר מאד, כי רוב התהליך הלימודי נעשה שם, כפי שאכן העירה הרבנית שמעון, ולכן בפועל הגיור שעוברים פה, עוברים אותו תוך שבועות ספורים.

זאב אלקין: התהליך הפורמאלי של הגיור, עם כל ההשלמות והתעודה וכו', לוקח כחודשיים וחצי, ולכן החל מהרגע הזה, כשהם הופכים לעולים אחרי חודשיים וחצי, זה כבר אחריות תקציבית ישירה שלנו, כמו כל עולה.

זאב אלקין: וכאן אולי ההבדל מול הסוגיה שאתה שאלת, ששם גיור לוקח כשנה ולכן התקצוב הוא לכל השנה.

זאב אלקין: פה במקרה של בני מנשה, התקצוב הייעודי, מעבר לתקצוב רגיל כמו כל עולה, הוא רק לחודשיים וחצי בלבד, מה שכמובן נותן תמונה תקציבית אחרת.

זאב אלקין: אז זה יעד ראשון, ההיערכות לקליטה בסדר גודל שאולי, נדמה לי לא הייתה, אני לא חושב שהייתה שנה אחת שהגיעו 700 אנשים בשנה.

אברהם נגוסה: נכון.

זאב אלקין: מהבחינה הזאת אני מאד מקווה שנעמוד ביעד ונעשה את זה נכון.

זאב אלקין: עכשיו לגבי היעד השני.

זאב אלקין: זה כמובן קליטה של העולים שהגיעו בשנים האחרונות במסגרת מספר החלטות ממשלה.

זאב אלקין: הסברתי את הקודמת, הייתה קודמת של הקודמת.

זאב אלקין: סך הכל, לפחות לפי הנתונים הסטטיסטים שלנו, אנחנו מדברים על כך שבעשור האחרון הגיע ולארץ קצת יותר מ-2,000 איש ובחמש השנים שקדמו לזה עוד כמעט 1,000.

זאב אלקין: אז פחות או יותר אם אני מתייחס לקבוצה הזאת, מדובר על כ-3,000 בני מנשה שהיום בארץ.

זאב אלקין: בכוונה התייחסתי כאן לעשור ול-15 שנה, כי זה פרט מאד חשוב.

זאב אלקין: אנחנו כחלק מהחלטת הממשלה האחרונה, יזמנו שינוי והעברנו החלטה שבני מנשה יחשבו שבעלי זכויות עולה במשך 15 שנה ולא 10 שנים כעולה רגיל, מתוך ההתחשבות במצב הייחודי של הקהילה.

זאב אלקין: זה בעיני היה צו השעה, זה מאד מאד חשוב.

זאב אלקין: יש לזה הרבה מאד השלכות, גם על הזכויות האישיות של העולים וגם על היכולת של הרשויות לקבל סיוע מי נחשב עולה ומי לא נחשב עולה מבחינה מספרית.

זאב אלקין: ואני שמח מאד שמשרד האוצר שיתף איתנו פעולה בעניין הזה, למרות שברור שיש לזה השלכות תקציביות מידיות.

זאב אלקין: עכשיו לגבי העניין הזה של הקליטה של העולים החדשים, שזה עד 15 שנה בארץ, אבל העולים החדשים, החלטנו החל מהשנה שעברה שאנחנו מפעילים סיוע מיוחד לרשויות המקומיות לצרכי קליטה של בני מנשה.

זאב אלקין: גם במסגרת פרויקטור מיוחד שרשויות יוכלו להעסיק, כי בשלב הראשון של הקליטה, כשהם באים תחת המטרייה של שבי ישראל, יש להם את הסיוע שהיה לפחות בהחלטת הממשלה הקודמת משבי ישראל, אבל ברגע שהם הופכים לעולים רגילים וזה מסתיים, למעשה הם נשארים בידיים של הרשות המקומית ושל כל הרשויות הקולטות.

זאב אלקין: ולכן, בגלל האופי הקהילתי, היה נראה לנו חשוב לעזור לרשויות כפרויקט ייחודי, זאת אומרת כמוש אנחנו עושים בנושא של קהילת יוצאי אתיופיה וקהילת יוצאי קווקז, כל קהילה ומודל הסיוע שלה, אבל זה סיוע ייחודי מעבר לסיוע כללי לכלל העולים, ולכן יש תקציב מיוחד שמאפשר גם להעסיק פרויקטור וגם לתת תקציבי פעילות.

זאב אלקין: אנחנו הצקנו לנושא הזה בשנה שעברה 600,000 שקלים.

זאב אלקין: השנה נדמה לי זה יכול להגיע עד 1.2 מיליון שקלים, קרי הכפלת התקציב לנושא הזה, מתוך ההבנה שגם המספרים הולכים לגדול וברגע שהרחבנו את הזכאויות ל-15 שנה, אז גם המספרים יגדלו גם מהעולים שיגיעו וגם מהעולים שיחזרו לרשימה שלא נכללו לפי התבחינים הישנים.

זאב אלקין: מדובר פה על סיוע למסגרת קליטה ייחודית שהרשות המקומית יכולה לתפעל.

זאב אלקין: עכשיו, היעד השלישי קשור לסיוע לגבי עולי בני מנשה ותיקים יותר.

זאב אלקין: כבר הזכרתי את העובדה שיש גל עלייה שהוא קדם לשנת 2000, לכן אולי מייקל לא כלל את זה במספרים שהם הציגו בוועדה.

זאב אלקין: לפי הנתונים שלנו זה עוד כמעט קצת יותר מ-1,350 אנשים שהגיעו החל משנת 1990ומעלה, נמצאים ברשויות השונות, למשל בקריית ארבע, למרות שיש בקריית ארבע גם לא מעט עולים, הרוב אפילו הוא אחרי שנת 2000, אבל יש גם קבוצה כזאת.

זאב אלקין: ויש רשויות שיש הרבה עולים ותיקים יותר.

זאב אלקין: באשדוד למשל יש קהילה גדולה של עולים דווקא ותיקים יותר, שנמצאים מהשנים האלה.

זאב אלקין: לגבי בית אל, דווקא רוב העולים בבית אל הם אחרי 2000.

זאב אלקין: קבוצה קטנה לפני, אבל רוב העולים הם - - -

<קריאה: בניצן.

זאב אלקין: בניצן, נכון.

זאב אלקין: ניצן אמנם זה לא קהילה גדולה יחסית, אבל הרוב הם עולים משנת 90'.

זאב אלקין: עכשיו, לגבי האוכלוסייה הזאת וגם חלק מהאוכלוסייה שכן נמצאים 15 שנה בארץ אבל כבר בשלבים מתקדמים של קליטה, אנחנו מגיעים למסקנה שמול הקהילה הזאת צריך המשך טיפול וסיוע מיוחד, דומה במקצת, כן, לא באותם היקפים, כי גם אין תקציבית אותם היקפים, אבל דומה במקצת למה שאתה מכיר היטב, של התכניות השונות מול הקהילה של יוצאי אתיופיה, ששם סיוע נמשך מעבר ל-15 שנה ואפילו לילדים של הדור השני.

זאב אלקין: לצורך זה, לפחות לשנת 2016 קיבלנו הבטחה לסיוע מכסף קואליציוני, מיליון שקלים, כי הוא היה אמור להגיע בשנת 2015 לפי החלטת ממשלה.

זאב אלקין: בגלל שראינו שלא ניתן לנצל אותו בשנת 2015.

זאב אלקין: הוא סך הכל הגיע פחות או יותר עם סגירת ספרי התקציב, אז הגענו להבנה עם משרד האוצר שאנחנו נקבל אותו בשנת 2016, כנראה לאחר ההעברה של התקציבים העודפים, אי שם במהלך נדמה לי אפריל-מאי.

זאב אלקין: זה מה שצריך להגעת התקציב הזה, וברגע שהתקציב הזה יגיע, אנחנו נוכל לפתח תכניות שיכללו גם התייחסויות לעולים ותיקים יותר ולתחומים השונים גם סיוע נוסף לרשויות מקומיות, ששם הקהילות הן יותר ותיקות והן נהנות רק חלקית מהסיוע שאנחנו נותנים היום בכל המישורים - גם בתחום החברתי, גם בתחום החינוכי וגם ברמת הפרט אנחנו מתלבטים עכשיו האם אנחנו נוכל לסייע בתכניות דרך מינהל הסטודנטים לאלה שהולכים ללמוד וכבר לא מגיע להם זכויות רגילות של מינהל הסטודנטים.

זאב אלקין: עוד פעם, יש מודל, למשל של יוצאי אתיופיה, של יוצאי קווקז, ששם נותנים סיוע תקופה הרבה יותר ארוכה.

זאב אלקין: ליוצאי אתיופיה נותנים גם לדור השני ואנחנו פה מתלבטים מה בדיוק המתכונת, גם המשפטית, שתאפשר לנו לגעת אם נוכל גם בעניין הזה.

זאב אלקין: עכשיו כמובן מה שמטריד אותי, שבמקרה הזה מדובר על סיוע חד פעמי.

זאב אלקין: מיליון השקלים האלה הם לא חלק מבסיס התקציב.

זאב אלקין: הוא מאפשר לנו לעשות פיילוט בעבודה עם ותיקי הקהילה ונצטרך להתלבט מה יקרה בשנים הבאות משנת 2017 והלאה, מאיפה יגיע הכסף הזה כתוספת לתקציב.

אברהם נגוסה: אם האנשים האלה עוברים גיור ויש להם תעודה, למה הם לא נחשבים עולים חדשים לגמרי?

זאב אלקין: אז אני מסביר.

זאב אלקין: כי עד להחלטת הממשלה האחרונה, כל מי שיותר מ-10 שנים בארץ לא מגיע לו, לא ברמה האישית וגם לא לרשות המקומית שמטפלת בו, כי תקופת הזכאות לעולה הייתה 10 שנים, בשונה למשל מיוצאי אתיופיה, שעקרונית מגיע גם לדור השני.

זאב אלקין: כרגע הרחבנו את זה ל-15 שנה, אבל מי שהגיע לפני 15 שנה, שוב, הוא נופל מהמערכת, עוד פעם, גם לגבי תכניות וגם לגבי הזכויות האישיות.

זאב אלקין: ולכן מבחינה זאת, אם אין תקציב ייעודי שמראש מיועד לזה, אנחנו לא נוכל להפעיל אותו וגם כשיש תקציב ייעודי יש שאלות משפטית מה מותר לנו ומה אסור לנו, כי על יוצאי אתיופיה יש החלטות ממשלה מפורשות שמאפשרות לתת סיוע לדור שני.

זאב אלקין: לבני מנשה לא, ולכן מה נוכל לעשות ברמה האישית, לא ברמה קהילתית אלא ברמה האישית לאלה שמעבר ל-15 שנה, זו תהיה התלבטות משפטית מה האפשרויות.

זאב אלקין: יכול להיות שנבקש מהממשלה גם החלטת ממשלה רלבנטית, בהנחה שאכן זה יתאפשר לנו מבחינת העמדה של משרד האוצר ושחקנים אחרים.

זאב אלקין: עכשיו עוד הערה אחרונה ואני, כמו שאמרתי, לצערי חייב לפרוש.

זאב אלקין: אנחנו מבחינתנו רואים חשיבות גדולה בתחום הזה של תעסוקה.

זאב אלקין: אני מכיר את הפרויקט של מעלות, אני חושב שהוא פרויקט מאד מבורך ולכן אנחנו פתוחים להצעה.

זאב אלקין: קשה לנו להיות מעורבים בפרויקט ברמה לוקאלית במקום מסוים.

זאב אלקין: אנחנו משרד שצריך לתת תנאים שוויוניים, אז אנחנו יכולים לחשוב על איזה שהוא פרויקט פיילוט בתחום הזה, בכמה רשויות ואז להרחיב אותו לכמה רשויות, אבל התפיסה צריכה להיות למעשה ארצית ולא לוקאלית.

זאב אלקין: וזה גם מה שאמרתי לאנשי מעלות.

זאב אלקין: ולכן אם יהיה גוף ארצי שעוסק בנושא הזה של בני מנשה, שיציע לנו על בסיס שיתוף פעולה של מה שנקרא מצ'ינג, השותפות, פעילות בתחום הזה של קידום תעסוקה לקהילת בני מנשה, אנחנו בהחלט פתוחים לשמוע על העניין הזה, וליישם את זה בהתחלה בכמה מקומות ואז להרחיב, כי סוגיית התעסוקה היא סוגיה מאד משמעותית, אחת מהסוגיות הכבדות.

אברהם נגוסה: מבחינת התעסוקה לעולים חדשים, למשל אם מבני מנשה יש רופא שהגיע ואז הוא מקבל עזרה ממשרד הקליטה - - -

זאב אלקין: כל עולה מבני מנשה מקבל כל סיוע ברגע שהוא סיים את הגיור - - -

אברהם נגוסה: כן.

זאב אלקין: וקיבל תעודת עולה, הוא מקבל כל סיוע שמקבל עולה רגיל.

זאב אלקין: זאת לא השאלה, זה קיים.

זאב אלקין: הם כבר לא צריכים שום דבר ייחודי לקבל את זה.

זאב אלקין: להיפך, בגלל שרובם נמצאים בפריפריה, אנחנו בדרך כלל נותנים גם העדפה לכל מיני פרויקטים תעסוקתיים בפריפריה.

זאב אלקין: איפה הבעיה?

זאב אלקין: שבגלל האופי המיוחד של הקהילה, למשל מה עושים במעלות?

זאב אלקין: הם נותנים לא רק וואוצ'ר לקורס, מה שאנחנו נותנים, הם נותנים מלגה בזמן הלימודים, שאת זה בדרך כלל עולה רגיל לא מקבל דרך תקציב, ולכן מדובר פה על כלים נוספים שכמובן דורשים משאבים נוספים, שהם לא נמצאים בנוסחה הרגילה של הסיוע שיש למשרד הקליטה באגף תעסוקה שלנו.

זאב אלקין: ולכן יש צורך, אם רוצים למסד את הדבר הזה, יש צורך בתכניות, יש צורך בהתקשרויות מיוחדות וכו'.

זאב אלקין: ואנחנו פתוחים לקבל הצעות גם בעניין הזה, אבל בהנחה שהם יהיו בתפיסה ארצית ולא בתפיסה במעלות בלבד, כי כך אנחנו לא יודעים לעבוד.

אברהם נגוסה: תודה.

מרדכי יוגב: אם אפשר רגע אחד, השר צריך ללכת, שאלות קטנטנות.

אברהם נגוסה: כן.

מרדכי יוגב: אחת, אולי יש פה עוד אנשים אבל אני אשאל בכל זאת, אולי זה ייצג גם אנשים.

מרדכי יוגב: ראשית לשבח את מה שעשו הארגונים וגם את מייקל פרוינד ושבי ישראל על כל המאמץ.

מרדכי יוגב: אני מודע לכך מהשנתיים וחצי שלוש שאנחנו עוסקים בנושא, שהיה פה רצון של עוד, גם של מה שנקרא, נקרא להם שארית עמישב, לעלות משפחות של השלמות של משפחות נוספות.

זאב אלקין: המתכונת מאד פשוטה הרי, זה לא עולים, אין עולים של שבי ישראל או עולים של עמישב או עולים של - - -

<קריאה: יש.

<קריאה: כבוד השר, יש דבר כזה.

זאב אלקין: רגע, רגע, תנו לי שנייה.

זאב אלקין: אין דבר כזה.

<חנן זיידרמן: איחוד משפחות נדרש פה.

זאב אלקין: רגע.

זאב אלקין: בואו נפריד.

זאב אלקין: מבחינת החלטת ממשלה על העלאתם של בני מנשה, זה נעשה בדרך מאד פשוטה.

זאב אלקין: יש למדינת ישראל כתובת אחת.

זאב אלקין: היא לא נקראת שבי ישראל והיא לא נקראת עמישב.

זאב אלקין: למדינת ישראל יש כתובת שנקראת הרבנות הראשית לישראל.

זאב אלקין: אנחנו, כהחלטת ממשלה בשאלה את מי מעלים, זה הולך לפי המפתח של רשימה שמית ש- - - והועברה על ידינו, על ידי הרבנות הראשית.

זאב אלקין: יותר מזה, בהחלטת הממשלה האחרונה גם נכנסה סמכות מיוחדת של הרבנות גם לאשר תוך כדי השנה, מתוך הרשימה הזאת, מי האנשים שעולים וכמה אנשים וכו'.

זאב אלקין: זה מחייב התייעצות איתם.

זאב אלקין: אם קודם הם אישרו רק רשימה אחת ואחר כך החלוקה הייתה לפי הנוחות ולפי איזו שהיא התקדמות ארגונית, הפעם אנחנו אפילו כל קבוצה שעולה, אנחנו מקבלים את האוקיי מהרבנות הראשית.

זאב אלקין: היא הגורם הממלכתי שעומד כאן ומאשר את הרשימה מי עולה.

זאב אלקין: עכשיו, חוץ מהמסגרת הזאת, יש את המסלול ההומניטארי.

זאב אלקין: המסלול ההומניטארי של האנשים שהרבנות הראשית לא מוכנה לסמוך עליו את ידיה, אבל רוצים להתאחד עם המשפחות.

זאב אלקין: הוא קיים, קיים כמו לכל העולים.

זאב אלקין: יש הרבה עולים שיש להם בני משפחה מקרבה ראשונה, מי כמוך מכיר את זה, את ההצהרה הזאת, שיש להם בני משפחה מקרבה ראשונה, אפילו אחים, אחיות וכו', שהם לא זכאי חוק השבות.

זאב אלקין: יש מסלול של משרד הפנים, הוא פרטני, יש שם ועדה שדנה בכל מקרה לגופו ומאשרת.

זאב אלקין: היא לא זכאית לאשר מעמד של עולה, היא מאשרת מעמד בדרך כלל של תושב קבע או תושב ארעי, מה שכמובן לא מביא את כל הזכויות.

זאב אלקין: מי שמחפש לעלות במסגרת מסלול עלייה עם כל הזכויות, המסלול היחידי שקיים זה המסלול של הרבנות הראשית.

זאב אלקין: אלה הם כללי המשחק.

זאב אלקין: לכן כל מי שהרבנות הראשית תסמוך עליו את ידיה ברשימה שמית שתועבר למזכירות הממשלה, אנחנו מבחינתנו הוא זה שצריך לעלות.

אברהם נגוסה: מי שקובע זה הרבנות הראשית?

זאב אלקין: מי שקובע זה הרבנות הראשית.

זאב אלקין: זה לא שבי ישראל קובע.

זאב אלקין: שבי ישראל מגיש את זה לרבנות הראשית - - -

<חנן זיידרמן: אז הוא קובע.

זאב אלקין: לא.

זאב אלקין: תבוא לרבנות הראשית, תשכנע אותם שיש לך מערכת הכנה שם שהם יכולים לסמוך עליה, הם יבדקו אותה כמו שהם בודקים את שבי ישראל, שולחים משלחות, עושים בדיקה ואם הרבנות הראשית תציג לנו עוד רשימה, אז תהיה עוד רשימה.

<חנן זיידרמן: כבוד השר, אם אפשר משפט לפני שאתה קם.

<חנן זיידרמן: שמי חנן זיידרמן ואני עובד עם עמישב בתחום של ניהול פרויקטים וגם נפגשנו לפני מספר חודשים.

<חנן זיידרמן: ישנה בעיה הומניטארית קשה.

<חנן זיידרמן: הרשימות שמוכנות, שמועברות באמצעות מחלקת הגיור ברבנות הראשית, אינן מכילות למעלה מ-20 משפחות שמחכות 20 שנה שבני המשפחה שלהם, חלקם נמצאים פה, מחכות 20 שנה לאיחוד משפחות ואני מבקש גם לפרוטוקול לבדיקה, יש בעיה הומניטארית של אנשים.

<חנן זיידרמן: במקרה אני נמצא בקשר איתם, צריך למצוא את הפתרון.

<חנן זיידרמן: מונופול הוא לא טוב ואנחנו נפגשנו גם עם מחלקת הגיור ברבנות הראשית.

<חנן זיידרמן: ישנה בעיה הומניטארית.

<חנן זיידרמן: השאלה איך השר יכול להתמודד עם זה.

זאב אלקין: תבחין בין בעיה הומניטארית לבין המסלול של העלייה במסגרת הגיור.

זאב אלקין: זה שני דברים שונים.

זאב אלקין: אם אותן המשפחות עברו את כל אותה ההכשרה, שמבחינת הרבנות הראשית מכשירה אותם לאותו תהליך גיור שהוא מתבצע כפי שאמרתי, הם באים מוכנים לחלוטין, הגיור הוא תוך שבועות ספורים.

זאב אלקין: אם זה ככה, אז הם יאשרו אותם.

זאב אלקין: מבחינתם זה שיש קשר של זיקה משפחתית, זה לא סיבה לרעה, להיפך.

זאב אלקין: עכשיו, אם הם לא נמצאים בשלב הזה של ההכנה וזה בא במסלול הומניטארי, קרי הם עוד לא בשלים מבחינת הרבנות לגיור המיידי, אלא המסלול ההומניטארי בלבד, מתוקף קרבה משפחתית, אז אין מסלול אחר מאשר משרד הפנים, כמו כל בעיה הומניטארית מהסוג הזה.

זאב אלקין: אתה יודע כמה פניות יש במשרד הפנים ברמה הזאת של קרובי משפחה שמבקשים מעמד בארץ?

זאב אלקין: עשרות אלפים.

זאב אלקין: זה לא מקרה בודד, זה עשרות אלפי פניות שנמצאות במשרד הפנים, של אנשים שיש להם כאן עולים, בדרך כלל זה קרבה ראשונה, לפעמים קרבה שנייה, בדרגה שנייה, שמבקשים להתאחד עם המשפחות.

זאב אלקין: במספר מצומצם יחסית של מקרים משרד הפנים מאפשר מעמד של תושב ארעי ואחר כך תושב קבע.

זאב אלקין: רוב מוחלט של מקרים הוא דוחה את הפניות האלה, למרות הסוגיה ההומניטארית, וזה קשור כבר למדיניות ההגירה של מדינת ישראל למעמד חוק השבות למספר סוגיות גדולות.

זאב אלקין: בכל מקרה זה לא אצלנו.

זאב אלקין: אצלנו זה מאד פשוט.

זאב אלקין: אנחנו כמשרד הקליטה, כל מי שמדינת ישראל אמרה עליו שהוא עולה, הוא קליינט שלנו.

זאב אלקין: במקרה המיוחד עם בני מנשה, מדינת ישראל אמרה הוא עדיין לא עולה, אבל בגלל שהוא יהפוך עוד מעט, ובגלל שהרבנות הראשית אמרה שהוא כשיר ומוכן לתהליך הגיור, תטפלו בו מהרגע הראשון.

זאב אלקין: בדיוק כמו שלמשל קורה עם האוכלוסייה של הפלשמורה שמגיעה מאתיופיה, שגם שם מדינת ישראל אמרה זאת הרשימה, הם עדיין לא עולים, אבל בגלל שהם נכנסים למסלול הגיור, אנחנו מבקשים ממשרד הקליטה בהחלטת ממשלה מיוחדת, לטפל בהם.

זאב אלקין: ברגע שהחלטת הממשלה מסמיכה אותנו, אנחנו יכולים לעשות את זה.

זאב אלקין: אם לא, אז אנחנו לא רשאים לעשות את זה.

זאב אלקין: אנחנו מטפלים בעולים בלבד.

<חנן זיידרמן: השאלה לגבי בחירת האנשים שנמצאים בתהליך הגיור בהודו, השאלה בעצם אם הרבנות הראשית מקבלת את הרשימה מארגון שבי ישראל והם לא מכניסים אנשים שממתינים 20 שנה לעלייה, הם לא נמצאים בתהליך הגיור שם, אז זה נושא אחד איך אפשר להכניס אותם.

<חנן זיידרמן: והדבר השני, האם אפשר להתחיל תהליך שיגיד ההשוואה של התנאים, סטטוטורית בין בני המנשה לקהילת עולי אתיופיה, ואז הכל יהיה יותר פשוט.

זאב אלקין: אני חושב שאני דווקא אשמח לסיים בסוגיה הזאת, כי זו סוגיה חשובה.

זאב אלקין: לגבי הסוגיה הראשונה, עוד פעם, אני מניח שהרבנות הראשית, כל מי שמוכן תכניס אותו פנימה.

זאב אלקין: איך מתבצע תהליך הלימודים שם וכו', מי שמממן כרגע את כל מה שמתרחש שם זה שבי ישראל והוא עושה את זה מכספו, כחלק מהחלטת ממשלה.

זאב אלקין: זה לא כסף ממשלתי.

זאב אלקין: כל התהליך של הכנה לעלייה וכל התהליך של העלייה עצמה, ההגעה לפה פיזית, גם במסגרת החלטת ממשלה חדשה, נדמה לי עד 2.5 מיליון שקלים, נכון, מייקל?

זאב אלקין: אני מדייק?

זאב אלקין: שבי ישראל התחייבו לממן מכספי העמותה שם.

זאב אלקין: אז היות והם אלה שמנהלים את האופרציה שם, אז הם גם אלה שמגישים רשימות לרבנות הראשית במסגרת תכנית הכנה שהם עושים.

זאב אלקין: אם יש לכם אנשים שלדע

זאב אלקין: תכם מוכנים לגיור, דברו איתם.

זאב אלקין: זאת אומרת אתם יושבים איתם פה באותו חדר ובאותה מדינה, תנו להם שמות ו - - -

<חנן זיידרמן: מנסים 20 שנה וזה לא הולך.

זאב אלקין: אני לא מאמין בזה שיש איזה שהוא רצון רע.

זאב אלקין: כמו שאני מכיר את שבי ישראל הם רוצים שיעלו יותר.

זאב אלקין: אם הרבנות הראשית הייתה מוכנה להכשיר 900 איש או 1,000 איש, אז הם היו מבקשים מאיתנו להביא 1,000 איש או 2,000 איש.

<מיכאל פרוינד: או את כל ה-7,000.

זאב אלקין: או את כל ה-7,000.

זאב אלקין: הם מביאים אלינו רק את אלה שמבחינת הרבנות עברו את כל ההליך, ולכן אני מניח שאם יש עוד אנשים שמתאימים לעבור את ההליך, אני לא מאמין שהם נחסמים רק בגלל שהם באים ממקור א' או ב', וזה בוודאי בעיה שצריכה להיפתר שם.

זאב אלקין: בכל מקרה, אנחנו כמדינה, מבחינתנו אנחנו נכנסים לתמונה רק כשיש מכתב מהרבנות הראשית אלינו.

זאב אלקין: עד אז אנחנו לא בתמונה.

זאב אלקין: אנחנו לא מעורבים כמדינת ישראל ולא במקרה, בכל התהליך של ההכשרה ברמה המדינתית.

זאב אלקין: אנחנו לא יוזמים אותו, מדינת ישראל לא יוזמת תהליך כזה של הכנה לגיור בהודו.

זאב אלקין: ברגע שהרבנות הראשית פונה אלינו, אומרת יש אנשים שמוכנים ורוצים ואנחנו סומכים את ידינו, אז המדינה נכנסת לתמונה ונערכת.

זאב אלקין: אני חושב שגם הפעם המדינה נערכה די מהר להחלטת הממשלה שהתקבלה ולמרות כל המורכבויות, הצלחנו להעביר את זה יחסית מהר.

זאב אלקין: עכשיו לסוגיה האחרונה ובזה אני אסיים ואני מתנצל שאני צריך לצאת.

זאב אלקין: אני חושב שישנה סוגיה של המעמד המיוחד של קהילת בני מנשה, כקהילה שמגיעה עם הייחודיות שלה ועם הפערים הגדולים שצריך לסגור אותם כאן.

זאב אלקין: זאת בדיוק הסיבה שהעברנו ככה בשקט בשקט את הרחבת הזכויות בין 10 שנים ל-15 שנים בהחלטת הממשלה האחרונה.

זאב אלקין: האם זה נותן את כל המענה?

זאב אלקין: לא.

זאב אלקין: בהחלט יש מקום לשקול מה מהכלים שהמדינה מפעילה לגבי יוצאי אתיופיה, נכון להפעיל גם לגבי בני מנשה.

זאב אלקין: צריך לזה פלטפורמה לדיון הזה, כי קורה כרגע תהליך הפוך.

זאב אלקין: אנחנו כמשרד הקליטה בנושא של יוצאי אתיופיה יוצאים מהטיפול באלה שמעבר ל-15 שנה, כבקשה של הקהילה, ועוד פעם, אברהם מכיר את זה היטב, וזה מועבר למשרדי ממשלה אחרים – למשרד החינוך ולמשרד הרווחה ואחרים.

<חנן זיידרמן: או הרשויות.

זאב אלקין: כן, כמובן גם הרשויות.

זאב אלקין: לכן עשינו צעד ראשון בכיוון הזה בהרחבה מ-10 ל-15.

זאב אלקין: אני חושב שצריך פה ליזום תהליך של חשיבה גם מה קורה מעבר לזה, כולל בסוגיות מסוימות גם את הדור השני.

זאב אלקין: עכשיו, יש פה אתגר למספר משרדי ממשלה.

זאב אלקין: לא בטוח שזה דווקא יושב אצלנו ככתובת ראשית.

זאב אלקין: אני חשוב שחשוב שהנושא הזה יעלה גם פה, יועלה גם בפורומים אחרים.

זאב אלקין: אנחנו מאד נשמח להיות חלק מתהליך הדיון הזה ומהחשיבה הזאת, אבל הם לא יוכלו להיחשב קליינטים של משרד הקליטה גם אחרי 25 שנה.

זאב אלקין: אפילו עם יוצאי אתיופיה אנחנו משנים את זה עכשיו.

אברהם נגוסה: תודה רבה, תודה כבוד השר.

זאב אלקין: וכאמור המנכ"ל פה והוא מטפל בזה באופן אישי, הוא וכל הצוות המקצועי של המשרד.

אברהם נגוסה: כן, אנחנו נמשיך.

זאב אלקין: רק עוד הערה לגבי קריית ארבע, מלאכי, לגבי מה שדיברת על הגל האחרון.

זאב אלקין: בדקתי את זה.

זאב אלקין: לפי מה שאני יודע, עברו 14 משפחות אני לא יודע על 18.

זאב אלקין: מתוך ה-14 משפחות האלה, הרוב המוחלט – 9 משפחות – זה מקרים הומניטאריים.

זאב אלקין: זה או איחוד משפחות או - - -

<מלאכי לוינגר: ומה זה אומר, אדוני השר?

זאב אלקין: שנייה, שנייה.

זאב אלקין: או איחוד משפחות או דברים מהסוג הזה.

זאב אלקין: אגב, יש גם 6 משפחות שזזו הפוך, מקריית ארבע לקהילות החדשות.

זאב אלקין: ולכן, מתוך 14 המשפחות , המשפחות שלכאורה לא היו צריכות לעבור, זה משהו כמו 5.

זאב אלקין: כי ה-9, גם אתה היית אומר כשזה טיפול בהורים או מקרים הומניטאריים של איחוד משפחה, אי אפשר להפריד את זה.

זאב אלקין: אז 5 משפחות הצטרפו, נכון, ולא היו צריכות להצטרף, ו-6 משפחות עזבו.

זאב אלקין: אז לכן מהבחינה הזאת הקושי של קריית ארבע, שאני לא מזלזל בו, הוא לא נובע בגלל גל העלייה האחרון.

זאב אלקין: הוא נובע בעיקר בגלל זה שלמדינה לא היה טיפול נכון ולא היה טיפול הולם גם בזמנו ובמידה מסוימת גם היום, בעולים הוותיקים יותר, ועם הקושי הזה אנחנו מנסים להתמודד באותם הכלים שתיארתי כאן.

<מלאכי לוינגר: הנתונים שאמרת רק מחזקים את זה שבסוף ההתמודדות שלנו עם המקרים ההומניטאריים הולכת וגדלה.

<מלאכי לוינגר: ולכן אני אומר, לאור העובדות שהצגת, אני כן מציע, ואני מברך על העלייה הנוספת, שכן תהיה פה בהמשך למה שהשר אמר, ועדה בין משרדית שתבחן את המקרה של קריית ארבע ותראה איך היום - - -

זאב אלקין: זה לא רק מקרה של קריית ארבע, אגב זה של העולים הוותיקים.

<מלאכי לוינגר: של הוותיקים, בסדר.

<מלאכי לוינגר: אבל שתקבע את השם במקביל לכל החלטה אחרת ותבחן מה ניתן לתת מענה.

<מלאכי לוינגר: כי השר, אז יבואו בשנה הקרובה עוד 10 הומניטאריים לקריית ארבע ונתברך בהם, ו-10 שיסתדרו יעברו למקום אחר.

<מלאכי לוינגר: בסוף המשקל פה על קריית ארבע של הוותיקים, ולכן אני חושב ש - - -

זאב אלקין: אגב, מלאכי, בתוך קריית ארבע 80%, בדקתי עכשיו, הם עד 15 שנה בארץ.

זאב אלקין: זאת אומרת שברגע שהרחבנו את זה ל-15 שנה, 80% מבני מנשה שהם עולים, אני לא מדבר על הילדים של הדור שנולד פה, אבל 80% מבני מנשה, מתוך 430 שיש היום בקריית ארבע, שהם עולים, 80% נכנסים פנימה כבר מבחינת הזכאות האישית שלהם.

זאב אלקין: זה מצב חדש.

זאב אלקין: זה לא היה לפני כמה חודשים.

<דניאל בנימין: כבוד השר, אפשר לדבר?

<דניאל בנימין: יש לי שאלה, סליחה.

<דניאל בנימין: קוראים לי דניאל בנימין מניצן ואני מייצג את BMC, עמותה של בני מנשה ובאתי גם מטעם עמישב, שהייתי מתמודד כל הזמן, כל החיים.

<דניאל בנימין: מתוך התשובה שקיבלנו פה אני רוצה לשאול האם ניתן ב-BMC עכשיו, אם היינו מביאים לפה רשימה, שהמדינה או דרך הרבנות מקבלת את זה, אתם תאשרו לעלות, נכון?

<דניאל בנימין: זה מה שהבנתי?

זאב אלקין: מאד פשוט.

זאב אלקין: אם גורם כלשהו, לא משנה מה הוא, יפנה לרבנות הראשית, יקבל מהרבנות הראשית המלצה לעלייה שאנשים מוכנים לגיור ויכולים לעבור גיור באופן מיידי, ואותו גורם אחר כך, על סמך ההמלצה הזאת יפנה לממשלת ישראל ויגיד אנחנו רוצים להרחיב את המכסה שהחלטתם, באותם תנאים אגב, כי לפי ההסכם של הממשלה שבי ישראל נושאת בחלק לא קטן של העלויות, כפי שתיארתי אותן כאן.

זאב אלקין: אז אם יהיה עוד גורם כזה שיידע להגיע לאותם תנאים, הממשלה פועלת באופן שוויוני.

זאב אלקין: היא אף פעם לא נותנת העדפה לגוף X או גוף Y. מה הסיכוי שזה יקרה?

זאב אלקין: אני חושב שקלוש, בהתחשב באיזו מערכת בנויה פה, אבל אם יקרה, מצוין.

<דניאל בנימין: תודה רבה.

<דניאל בנימין: אני מקווה מאד שכל החברה שנמצאים פה משבי ישראל ישמעו את זה, כדי שלא יבלבלו לנו.

<דניאל בנימין: עכשיו תראה למה היום אני קצת עצבני.

<דניאל בנימין: אתמול הייתי בשדרות - - -

אברהם נגוסה: לא, לא.

<דניאל בנימין: סליחה, אפשר?

<דניאל בנימין: כי אני בן אדם שלא נתתם לו לדבר עכשיו, כי מדברים הרבה עם מי יושב.

<דניאל בנימין: אני 20 שנה פה, סליחה, כבודו, הייתי בשדרות, אני יודע, אני רוצה שהוא ישמע.

<דניאל בנימין: שם 11 משפחות ברחו, ברחו ממש מעכו וכרמיאל ושנה וחצי- - -עם המנהל ב - - -

אברהם נגוסה: רק שנייה, פה מדברים ברשות.

<דניאל בנימין: הילדים ששנה וחצי לא יודעים איך לקרוא ולכתוב עברית וכיתה של בנות שהיו צריכות להיות בכיתה ג' והמנהל הוריד אותם לכיתה א'.

<דניאל בנימין: זה שבי ישראל, ואני מקווה מאד שאתם תתעוררו.

<דניאל בנימין: אני מצטער, אבל זה המצב.

זאב אלקין: קודם כל אם זה קורה זה לא שבי ישראל, כי שבי ישראל לא אחראי על שיבוץ לבתי ספר, לפי מיטב הבנתי.

זאב אלקין: מי שמשבץ לבתי ספר זו מערכת החינוך הישראלית.

זאב אלקין: אז יכול להיות שיש טענות ויש קשיים של קליטה.

זאב אלקין: אני גם לא אתפלא, כי המקרה הוא מקרה מורכב.

זאב אלקין: עם כל הקהילות יש לנו בעיות וטענות בתחום הזה של החינוך בין השאר.

זאב אלקין: אגב, הוא גם לא באחריות שלנו לצערי, כן, אבל כל הסיפור של טיפול בילדים עולים הוא באחריות בעיקר של משרד החינוך.

אברהם נגוסה: יש כאן נציגים של משרד החינוך, הם יתייחסו לשאלה.

זאב אלקין: אז הם בוודאי ידברו על זה, אבל זה לא קשור לשבי ישראל.

אברהם נגוסה: נשאל אותם.

זאב אלקין: ברגע שהעולה מקבל מעמד עולה, בוודאי בהחלטת הממשלה החדשה, מי שאחראי על הקליטה זה אנחנו, מדינת ישראל.

זאב אלקין: אנחנו זה משרד הקליטה, יש תחומים שזה משרד החינוך, יש משרדי ממשלה אחרים, ואם יש טענות זה אלינו.

מרדכי יוגב: אלף תודה רבה, אני ככה מתפרץ ואומר תודה רבה לשר.

מרדכי יוגב: אנחנו נמשיך את הדברים, נמצא פה המנכ"ל.

מרדכי יוגב: על חלק מהדברים שאמרתם במיליון, יש פה נציגים שהיו מוכנים לשים מצ'ינג כדי שיהיו שני מיליון שקלים.

מרדכי יוגב: גם על הקואליציוני, אז אם אפשר יהיה.

<חנן זיידרמן: ונמשיך לדבר.

זאב אלקין: אנחנו נשמח לכל תוספת לסיוע.

אברהם נגוסה: בסדר גמור, תודה רבה לך אדוני.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: טוב, אז אנחנו נמשיך.

אברהם נגוסה: אני רוצה שיהיה ברור פה, יש את המשרדים הרלבנטיים שאנחנו הזמנו אותם.

אברהם נגוסה: הם יתייחסו לשאלות שיעלו, כמו שהשר התייחס.

אברהם נגוסה: יש את נציגי משרד החינוך, הרווחה, ואני מציע, אני יודע שנציגת הרווחה רוצה לדבר, אבל אני הייתי אומר תחכי ותשמעי.

אברהם נגוסה: את צריכה לצאת?

מרדכי יוגב: אולי נשמע עולה אחד שיש לו מה להגיד לרווחה, או עולה.

אברהם נגוסה: אולי אחד, לפחות נשמע אותה ואז אחר כך תשיבי.

אברהם נגוסה: אם יש לכם משהו בעניין הרווחה, לפני שהיא תלך תעלו את השאלה.

אברהם נגוסה: בבקשה, מה שמך?

<יפה יצקן: קוראים לי יפה יל - - יצקן, הייתי- - - אז כל הזמן אני קוראת לעצמי.

אברהם נגוסה: בסדר גמור.

<יפה יצקן: תודה רבה שיזמתם את הוועדה הזו.

<יפה יצקן: באמת הכנתי לי כמה דברים שחשוב מאד שאני אעלה את זה פה, במקום הנכון.

<יפה יצקן: אני עליתי בשנת 1993 וכמו שמיכאל פרוינד אמר, היה גם עמישב וגם של שבי ישראל.

<יפה יצקן: בעיני בסופו של דבר שניהם באותו עניין של בני מנשה, ואז צריך לברך את שני הגופים האלה שמטפלים.

<יפה יצקן: בתור עולה, כבת מנשה, שאני העליתי את כל המשפחה שלי, אנחנו 11 נפשות, ילדים הכוונה.

<יפה יצקן: עלינו במעגל ומעגל ומעגל, כי לא יכולנו לעלות כולנו ביחד.

<יפה יצקן: אז בהתמודדות של היותר מבוגרים והקטנים – יש פער.

<יפה יצקן: והפער החברתי הוא בין ההורים וגם הילדים הקטנים, הפער הוא פער מאד גדול.

<יפה יצקן: וכמו שלוינגר אומר, כן יש פה התייחסות מאד מאד חשובה לסגור את הפער ולתת מענה נכון בחינוך, גם בבית ספר וגם למבוגרים.

<יפה יצקן: שפשוט שיהיה מגשר נכון ושיידעו מה הילד רוצה ובאיזה תרבות הוא גדל ומה העולים רוצים.

<יפה יצקן: אז מה שרשמתי, שפשוט כל משפחה ומשפחה באמת צריכה את הליווי והתמיכה של עובדת סוציאלית ואם אפשר בכלל גם ליווי פסיכולוגי, שילווה אותם ויידע איפה הילד ואיפה ההורים, אבל תוך כדי זה גם לתת ביטחון עצמי, להחזיר את הביטחון העצמי של המבוגרים.

<יפה יצקן: כי הם באים בלי שפה, בלי חברה והם לא יודעים מה קורה בחוץ והם מאבדים אוטומטית את כל הביטחון העצמי שלהם.

<יפה יצקן: אוטומטית.

<יפה יצקן: אני בתור עולה חדשה שעליתי והייתי שלוש שנים, ארבע שנים, גם אני מאבדת את הביטחון העצמי שלי.

<יפה יצקן: אני לא יודעת לאיפה אני פונה ולאיפה אני הולכת.

<יפה יצקן: עוד נושא שמאד מבלבל, שאנחנו כמראה, כולנו נראים לא כמו עולים אחרים, כמו צרפתים וכמו אמריקאים.

<יפה יצקן: אנחנו לא כמותם.

<יפה יצקן: אנחנו בסך הכל נראים האמת, סליחה על הביטוי, כמו עובדים זרים, מסתכלים עלינו ככה, מתייחסים אלינו ככה.

<יפה יצקן: אז מה אם יש לי כיסוי ראש?

<יפה יצקן: אף אחד לא יגיד לי, כשאני פוגשת באיזה שהוא מקום יגידו לי היי, How are you?

<יפה יצקן: מה, זה כבר אומר שמתייחסים אלי לא כיהודיה וזה כאילו עובדת זרה.

<יפה יצקן: אבל יש בזה בהתמודדות וגם של הילדים, ויש פעם שהם צריכים, זה נקרא – רוצה להיות ישראלי, החיקוי להיות ישראלי, שהילדים מתמודדים בגנים וגם בבית ספר, וגם החברה, גם המבוגרים, זה סוג של חיקוי.

<יפה יצקן: אם אני לא יודעת מה ההלכה שלי, למה אני שמה כיסוי ראש, אז כאילו אני רוצה להיות שייכת לדתיים ואז אני שמה.

<יפה יצקן: כאילו שהם לא יבדילו אותי.

<יפה יצקן: זה כאילו סוג של חיקוי, ואם אני יודעת את ההלכה ואני עומדת על זה שאני הולכת, זה אחר.

<יפה יצקן: אז פה אני חושבת שהעם שלנו מאד עדין, החברה - - -

אברהם נגוסה: תסכמי, כדי שנציגת משרד הרווחה שצריכה ללכת לעוד פגישה, אז אנחנו מחזיקים אותה בכוח.

<יפה יצקן: כן.

<יפה יצקן: הרווחה באמת צריכה לתת הרבה יד והרבה מענה בכיוון של הצעירים והצעירים שלא מוצאים את עצמם, איפה שנגיד הם לא יכולים, הרווקים או הרווקות, שהם לא מוצאים בן זוג או בת זוג פה בארץ, הם לא יכולים להתחתן כי זה קשה להם מבחינה מנטלית ומבחינה שהם לא בשלים להיות, אז בדברים כאלה צריך לתת מענה ולקחת אותם ולתת להם כל מיני סדנאות.

<יפה יצקן: בתוך הרווחה אני חושבת שיש הרבה גופים שונים שיכולים לתת, להעצים אותם בהעצמה נפשית ופיזית ומנטאלית ולשים אותם בתוך הישראליות.

אברהם נגוסה: תודה.

<יפה יצקן: יש עוד, אבל זה מה שרציתי להגיד.

<יפה יצקן: בחברה הישראלית יש משהו שאנחנו גם בגלל שאנחנו מעט, לא הרבה אנשים בארץ ואנחנו גם עם מאד עדין, אנחנו מאד עדינים.

<יפה יצקן: עדינים ובדרך כלל לא יודעים אפילו לשאול שאלות ואנחנו מאד מתביישים.

<יפה יצקן: ביישנים, זה אנחנו.

<יפה יצקן: והחברה הישראלית צריכה לעשות עבודה משמעותית ללמידה, מעמיקה, כדי ללמוד מי אנחנו ולפי מי אנחנו – איזה מנטאליות יש לנו ובאיזה כיוון לקחת אותנו.

<יפה יצקן: בכל הדברים הם צריכים ללמוד אותנו עם זה ואז ללוות אותנו ולהעצים אותנו.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך ואני מסכים איתך.

אברהם נגוסה: אני מכיר את הדברים האלה, זה כמעט אותו דבר.

אברהם נגוסה: אותו דבר.

אברהם נגוסה: אז אני רוצה לשאול את נציגת משרד הרווחה והשירותים החברתיים, דפני מושיוב, אני רוצה שתתייחסי לעניין שהיא אמרה, בעיקר בתחום שלך.

אברהם נגוסה: ויש גם ותיקים פה – אזהאם אתם מכשירים עובדים סוציאליים שהם יכולים באמת, כמו שהם אומרים, שיש פער גדול.

אברהם נגוסה: אנחנו מכירים את הנושאים האלה.

אברהם נגוסה: האם יש מגשרים, יש עובדים סוציאליים שהם יכולים באמת לקשר את הדור הצעיר עם הדור המבוגר, עם החברה הישראלית?

אברהם נגוסה: האם אתם עושים את זה?

<דפני מושיוב: תודה רבה, אני מתנצלת, פשוט יש לי עוד דיון בהמשך.

<דפני מושיוב: אני רוצה לומר שמשרד הקליטה הוא משרד שנוהג לתכלל תהליכים של קליטה בין משרדית, ולצערי אנחנו לא נכללנו בהחלטת הממשלה בנושא של תחום הרווחה, להבדיל מהחלטת הממשלה שנגעה לעולי צרפת, שם כארץ מערבית, תחום הרווחה נכלל בתקציב החלטת הממשלה.

<דפני מושיוב: זה דבר ראשון.

אברהם נגוסה: רגע, רגע, זה לא מסתדר לי.

אברהם נגוסה: החלטת הממשלה, חביב - - -

<חביב קצב: החלטת הממשלה לא דיברה על קליטה, סליחה.

<חביב קצב: החלטת הממשלה דיברה על ביצוע החלטה להביא 712 אנשים לארץ, שבתוך חודשיים וחצי יסיימו את הליך הגיור ויקבלו תעודת עולה.

<חביב קצב: כל ההחלטה מתייחסת לתקופה הזאת בלבד ולא מתייחסת לנושא הקליטה.

<דפני מושיוב: מה לעשות, גם כשאחרי חודשיים וחצי שהם מסיימים בכפר חסידים, הם מגיעים לעכו עם צרכים מיוחדים - - -

<חביב קצב: זו לא החלטת ממשלה.

<דפני מושיוב: זה החלטה שהיא נוגעת לחלק ראשון של הגעתם ארצה, ומה לעשות, ישנם ילדים אוטיסטים, ישנם גם אנשים עם צרכים מיוחדים והם נמצאים בארץ וצריכה להיות התייחסות.

<דפני מושיוב: אבל יתרה מזאת, אם ראש מועצת קריית מלאכי - - -

<מלאכי לוינגר: קריית ארבע.

<מלאכי לוינגר: כמעט.

<דפני מושיוב: סליחה, אבל זה קריה.

<דפני מושיוב: דיבר באמת על הצרכים, אנחנו נפגשים יחד עם בית אל.

<דפני מושיוב: קיבלנו דיווחים ממעלות ומעכו על הצרכים המיוחדים, ושוב, רבים מבני המנשה מצליחים ובאמת עושים את תהליך הקליטה בצורה מדהימה, אבל כמו כל עלייה, יש אנשים שזקוקים לסיוע, ואני בכוונה מדגישה את הנושא של יהודי צרפת, כי המדינה הכירה לראשונה, שגם עולים מארצות המערב זקוקים לארבעה מרכיבים מאד חשובים שמשרד הקליטה מתכלל.

<דפני מושיוב: זה הקליטה, זה הרווחה, זה הבריאות והחינוך ואני חושבת שזה יצר איזה שהם סטנדרטים שמאפשרים את מה שאתה היית רוצה, חבר הכנסת, כדי שתהיה שלוביות נאותה, כדי שאנשים יוכלו להרגיש שהמשבר הוא משבר זמני יותר ולא מתמשך ולא הופך להיות קבוע.

<דפני מושיוב: זה דבר אחד.

<דפני מושיוב: הדבר השני לגבי הכשרה.

<דפני מושיוב: דווקא משרד הקליטה הוא היוזם ויצא קורס מדהים להסבת עובדים סוציאליים במכללת אשקלון.

<דפני מושיוב: משרד הקליטה עשה עבודה מדהימה בפנייה לכל המגזרים השונים.

<דפני מושיוב: אני לא בטוחה שהגיעו בני המנשה.

אברהם נגוסה: כמה בני מנשה יש שם?

<דפני מושיוב: לא, אני חושבת שלא הגיעו לצערי, למרות הפנייה.

אברהם נגוסה: אז זו נקודה.

<דפני מושיוב: אבל יש אחת שסיימה, ללא קשר לקורס.

אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול אותך.

אברהם נגוסה: אני לא הבנתי מה החלטת הממשלה ועל מה את מדברת.

אברהם נגוסה: אני שאלתי את השר קודם, ברגע שהם מקבלים תעודת עולה הם שווים בין שווים כמו עולים אחרים.

אברהם נגוסה: ולכן למה משרד הרווחה צריך החלטת ממשלה לשלב אותם ו - - -

<דפני מושיוב: למה החלטת הממשלה ראתה תקציב תוספתי לעולי צרפת?

אברהם נגוסה: לא, לא, לא.

<דפני מושיוב: לא, היא נתנה- - -

אברהם נגוסה: רגע, רגע, לא הולכים ככה.

<דפני מושיוב: היא נתנה.

<דפני מושיוב: אם היא נתנה לעולים מהמערב, על אחת כמה וכמה נשאלת השאלה היכן התוספת - - -

אברהם נגוסה: לא, אני מדבר קודם כל מבחינת הזכויות.

<דפני מושיוב: אז הם יקבלו, הם יבואו ויקבלו את מה שמגיע להם בהתאם לתקציב הקיים כמו כל אזרח ואזרח אחר.

<דפני מושיוב: לא כדוברי שפה ולא במערכת מיוחדת.

אברהם נגוסה: אז למה אתם רוצים החלטת ממשלה בנושא?

אברהם נגוסה: את החלטת הממשלה שמענו בכלל בנושא עלייה.

<דפני מושיוב: אני אומרת, אם רוצים אנשים נוספים שהם יתייחסו ספציפית, עם רגישות תרבותית ודוברי שפה, צריך תקציב תוספתי.

אברהם נגוסה: אני רואה לשאול אותך.

אברהם נגוסה: יש תקציב במשרד הרווחה לקליטת עלייה.

<דפני מושיוב: נכון.

אברהם נגוסה: אוקיי.

אברהם נגוסה: כמה בני מנשה קיבלתם עד עכשיו ואתם עכשיו מבקשים תוספת?

אברהם נגוסה: כמה עד עכשיו קיבלתם?

<דפני מושיוב: אנחנו מדברים על מספרים – הקריה היא ידועה, ראית את האחוז שנמצא במערכת הרווחה.

<דפני מושיוב: בעכו הגיעו 45 משפחות, מעלות – 35 הם ותיקים - --

אברהם נגוסה: אתם עוזרים להם?

<דפני מושיוב: כן, תראה, יש אנשים שבאים.

<דפני מושיוב: אם יש בן אדם שבא ומוגדר כאוטיסט, אז הוא נכנס למערכת.

<דפני מושיוב: אם יש בעיות של אפילפסיה ופיגור, הם נכנסים למערכת.

<דפני מושיוב: אם יש בעיות של קשישים הם נכנסים, אם יש תסמונת דאון הם נכנסים לתוך המערכות הרווחתיות, בדומה לכל אזרח ואזרח.

אברהם נגוסה: אז למה צריך?

<דפני מושיוב: מפני שאנחנו מדברים, אתה לפני כמה דקות ביקשת התייחסות לתהליך ההתערבות ובניית תהליך טיפולי ב - - -

אברהם נגוסה: כן.

אברהם נגוסה: זו צריכה להיות החלטה מיוחדת?

<דפני מושיוב: תשמע, אני אומרת אם לעולי צרפת הבינו שצריך תוספת כי אין עובדים סוציאליים דוברי צרפתית, לא היו, אז כנראה שאולי כדאי לחשוב גם על עולי בני המנשה.

אברהם נגוסה: ואתם הגשתם בקשה?

אברהם נגוסה: יש לנו בבני המנשה מועמדים, 20 שמועמדים להיות עובדים סוציאליים ואנחנו צריכים להכשיר אותם?

<דפני מושיוב: לא.

<דפני מושיוב: אני חושבת- - -

אברהם נגוסה: חסר לנו תקציב.

אברהם נגוסה: האם אתם יכולים לתת לנו – האם אתם ביקשתם?

<דפני מושיוב: לעובדים סוציאליים?

אברהם נגוסה: לא, אני שאלתי אותך כמה אתם הכשרתם.

<דפני מושיוב: יצא מכתב אל השר שביקש שיבדוק את הנושא מול הממשלה.

אברהם נגוסה: ביקשתם?

<דפני מושיוב: כן, יצא מכתב בעקבות ההגעה המתוכננת.

אברהם נגוסה: אוקיי.

אברהם נגוסה: וכמובן אין תגובה.

אברהם נגוסה: או קיבלתם 50%?

<דפני מושיוב: המכתב יצא.

<דפני מושיוב: אנחנו כפקידים שלחנו את זה ללשכת השר להמשך טיפול.

אברהם נגוסה: הבנתי.

<דפני מושיוב: אבל אני מדבר כאן על תפיסה וסטנדרטים שחשוב שיילקחו בחשבון ואני אומרת שוב, צורת העבודה שתוכללה על ידי משרד הקליטה לגבי עולי צרפת, היא דגם מאד טוב וחשוב.

מרדכי יוגב: אני מוכרח לומר, כמו שאמרת, ארבע רגליים מרכזיות – רווחה, חינוך, בריאות ותעסוקה, וכשאנחנו נמשיך פה בדיונים עם יושב הראש על היערכות לקליטת כל גלי העלייה, פה אנחנו עוסקים קונקרטית ואני סבור גם שבקונקרטיזציה הזאת נכון לקבל את כל מה שיהודי אתיופיה מקבלים, להשליך על יהדות בני מנשה.

מרדכי יוגב: וביתר, בהרחבה, אנחנו נעסוק בזה בשבועות הקרובים ממש ובישיבותמעקב.

מרדכי יוגב: אמרתי לחברי, חבר הכנסת אברהם נגוסה, שהוא זכה שבכהונה שלו הוועדה שלו לפי דעתי הופכת לוועדה אסטרטגית.

מרדכי יוגב: לא האחרונה בקומה הנמוכה בחדר הממ"ד, אלא באמת ועדה אסטרטגית, שכל מי שנמצא פה נמצא בתוך המאמץ הזה של לזכות ש-32 יהפכו ל-40,000 ושנזכה כולנו להיות שותפים מכל הארגונים לקלוט הכי טוב שאפשר.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: בבקשה, בקיצור.

אברהם נגוסה: תציג את עצמך לפרוטוקול.

<שי אלון: שי אלון, ראש המועצה של בית אל.

<שי אלון: אז קודם כל תודה רבה לכל האנשים המופלאים שנמצאים פה בחדר.

<שי אלון: אז זה ציונות של מדינת ישראל, שכולם פה שותפים בשביל להשלים את מה שהמדינה לא עושה.

<שי אלון: ואני רוצה להתייחס למה שהמדינה צריכה לעשות, בסדר?

<שי אלון: ברשותכם.

<שי אלון: ההתמקדות שלי תהיה בעולים הותיקים.

<שי אלון: דיברנו על שני חלקים בשיח הזה, הוותיקים מול החדשים.

<שי אלון: אני אומר עוד היגד: מדינה שקולטת אנשים שלא יכולה לתת להם מענה, יש פה סימן שאלה לגבי הקליטה.

<שי אלון: מדינה שלא מסוגלת לקלוט, אז שלא תקלוט.

<שי אלון: זו עמדתי בנושא הזה.

<חנן זיידרמן: מדינה שלא יכולה ל - - - אז זה גם מצביע על משהו.

<שי אלון: שנייה, שנייה.

<שי אלון: דבר שני, יש לנו את הזכות שיש לנו יושב ראש ועדה, אברהם אבינו, שהוא נמצא פה, נגוסה.

<שי אלון: שהוא מבין את כל השיח שמתקיים פה, בניגוד להרבה ועדות כאלה או אחרות שהן לא מבינות על מה מדובר.

<שי אלון: פה הוא מבין בדיוק את כל התהליכים, הוא עבר, הוא חווה את כולם אחד לאחד.

<שי אלון: העולים מבני מנשה, בשונה מכולם, זה קהילה מדהימה שאין להם פה.

<שי אלון: יש להם הרבה פיות של הרבה הרבה אנשים, אבל בסוף הם לא יודעים להפוך שולחנות ובמדינה הזאת, מי שלא הופך שולחן – לא קורה כלום.

<שי אלון: לא קורה כלום.

<שי אלון: ולצערי, נראה לי שמה שייצא מהדיון הזה, לפי דעתי, עוד דיון יפה מאד ואני מקווה שאני אופתע.

<שי אלון: מאד מאד מקווה.

<שי אלון: עוד חצי שנה נבדוק אם יקרה פה משהו.

<שי אלון: לפי דעתי כלום.

מרדכי יוגב: שי, ראש מועצת בית אל, אנחנו כבר רושמים - - -

<שי אלון: בסדר, שנייה.

<שי אלון: מצוין.

מרדכי יוגב: דיון מעקב עוד שלושה חודשים, לא יותר מזה.

<שי אלון: דבר נוסף, אני רוצה לסבר את האוזן.

<שי אלון: בית אל, אפרופו כסף, משרד הקליטה נותן 13,000 שקלים.

<שי אלון: אני רוצה לשמוע את כולכם פה מה הייתם מציעים לראש מועצה לעשות עם 13,000 שקלים עם 250 מקהילת בני המנשה המדהימים האלה.

<שי אלון: איך מחלקים את זה?

<שי אלון: זה המון כסף, אני לא יודע מה לעשות עם זה.

<שי אלון: אני לא יודע מה לעשות עם הדבר הזה.

<שי אלון: מדברים פה על מיליון שקלים שהולכים בחד פעמי, אני לא יודע איך הוא הולך להתפזר פה.

<שי אלון: אני לא יודע כמה הוא יגיע בסוף שייכנס לתוך המשפך.

<שי אלון: אני לא חושב שיגיע הרבה כסף וזה לא יכול להיות שינוי, לא עשינו כלום בדבר הזה.

<שי אלון: כלומר, במילים אחרות מה שאני אומר זה שעד שאנחנו לא נהפוך שולחן, קרי יורדים מעזריאלי, כולנו ביחד, יורדים מעזריאלי כלהקהילה, חוסמת את הכביש, לא יקרה פה כלום במדינה, אני אומר לכם.

<שי אלון: לא מייקל, לא הרב חנוך, כולם, לא יקרה פה כלום.

<שי אלון: מדינת ישראל צריכה לקחת אחריות.

<שי אלון: יש פה אנשים שנמצאים 20 שנים פה במדינה, ביישוב שלי, מדהימים.

<שי אלון: הם חיים באותה צורה בדיוק כמו שהם באו, הם נחתו.

<שי אלון: הם נראים פה ככה אחרי 20 שנה, קחו את אותן תמונות.

<שי אלון: אבא שלי עלה ממרוקו בגיל שנה, בסדר?

<שי אלון: אני מתערב איתכם שהמרוקאים לא היו נותנים לזה לקרות.

<שי אלון: אין, ממזמן היו הופכים פה את הכל.

<שי אלון: אנחנו פה יושבים, כייף, פחיות, עניינים, סבבה, הכל טוב.

<שי אלון: זה לא יקרה פה כלום.

<שי אלון: לא יקרה פה כלום אם אנחנו לא נהפוך פה שולחן.

<שי אלון: מצגת יפה של קריית ארבע, אני יכול אחת לאחת אותה תמונה כמו אצלנו.

<שי אלון: החברה, יש שם את אותם קשיים.

<שי אלון: הם מגיעים לבית הספר, הם מגיעים למעון עם קושי.

<שי אלון: ההורים לא יודעים לדבר, הם מתביישים.

<שי אלון: אני מת על האנשים האלה, אני נמצא בכל האירועים האלה.

<שי אלון: מת על האנשים האלה.

<שי אלון: עושה את הכל בכוחות עצמי, אבל עד מתי אני שואל?

<שי אלון: עד מתי?

<שי אלון: אנחנו עושים את המקסימום, אבל מגבלות הכוח, אנחנו יודעים שיש פה מגבלות הכוח.

<שי אלון: ולכן ההצעה האופרטיבית שלי היא שצריכה להיות פה החלטת ממשלה, קודם כל להשוות את זה לקהילת האתיופים ובקטע הזה אני מצדיע להם.

<שי אלון: מגיע להם שאפו.

<שי אלון: חברה, מגיע להם.

<שי אלון: מסתכלים עליהם במדינת ישראל, ומדינת ישראל זו מדינה גזענית, בסדר?

<שי אלון: אוקיי?

<שי אלון: מסתכלים עליהם כמו עובדים זרים, זאת הגדרה עדינה.

<שי אלון: דרך אגב, הגדרה עדינה.

<שי אלון: מדינת ישראל היא מדינה גזענית, הם לא אוהבים את השונה, הם אוהבים רק את המוכר וכו'.

<שי אלון: ולכן אנחנו צריכים להפוך שולחנות ביחד עם אברהם אבינו, כמו שאמרתי פה, יושב ראש הוועדה, אנחנו נהפוך.

<שי אלון: מה שהוא עושה עם דודי זה רק תרגיל מספר אחת לראש הממשלה.

<שי אלון: צריך להיעדר מהישיבות.

<שי אלון: והאדם המקסים הזה שנקרא מוטי יוגב, שזימן את כולם, אז הוא נתן לו את הבמה להגיד את הדברים האלה.

<שי אלון: אז האירוע הזה מוקלט, תזכרו, ואנחנו צריכים לעשות פה, מלאכי שמעת?

<שי אלון: תלמד מראש מועצה צעיר, בסדר?

<שי אלון: תלמד מה צריך לעשות.

<שי אלון: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עולה חדש.

<מלאכי לוינגר: אדוני יושב הראש, אני רק רוצה להגיד מילה אחת בהמשך למה ששי אמר.

אברהם נגוסה: אתם צריכים לתת לעולים לדבר.

<מלאכי לוינגר: משפט אחד.

אברהם נגוסה: אם ראשי המועצות מסיימים את כל הדיבורים, אז מה נשאר לעולים?

אברהם נגוסה: בבקשה, משפט אחד.

<מלאכי לוינגר: אני חושב ואני אומר לחבר הכנסת יוגב וליושב ראש הוועדה, אני גם דיברתי עכשיו עם השר.

<מלאכי לוינגר: אם לא תהיה החלטת ממשלה ששני הדברים הולכים ביחד, לא יהיה שום פתרון ושי צודק, ואני אומר את זה גם למייקל.

<מלאכי לוינגר: אם לא יהיה פתרון ביחד, אני בעד להעלות ולהביא משפחות, אבל אם זה לא ילך רק ביחד, שמישהו נותן מענה מלא מלא לאלה שבארץ, אני חושב שיש לעצור ולחכות שזה יקרה.

<מיכאל פרוינד: אני לא זה שמנסח את החלטות הממשלה.

<מלאכי לוינגר: אבל אתה זה שמוביל אותה ואני רוצה שתוביל את זה למסלול הזה.

אברהם נגוסה: כל אחד כמובן לפי עמדתו.

אברהם נגוסה: אני נתתי לרב שמעון ואתה תדבר אחריו.

אברהם נגוסה: אז הרב שמעון, בבקשה.

<שמעון גנגטה: תודה.

<שמעון גנגטה: אני מקווה שכולם שומעים אותי.

<שמעון גנגטה: תודה לכל היושבים פה, כל האנשים החשובים.

<שמעון גנגטה: אני עולה חדש.

<שמעון גנגטה: אני פה בארץ יותר מ-20 שנה.

<שמעון גנגטה: הבעיה שמה שמדאיג אותי ומה שעושה לי עצוב, שלא תמיד מה שמציגים על השולחן זה התמונה האמיתית בשטח.

<שמעון גנגטה: כי פה מדברים יפה, דברים טובים, אבל באמת האנשים שגרים בשטח יודעים מה הולך בתוך הקהילה.

<שמעון גנגטה: תמיד כשמציגים את זה מול השרים וחברי הכנסת, תמיד עושים את זה בציפוי ממש יפה, זהב, כדי שזה ייראה.

<שמעון גנגטה: הם אמנם עושים מצוינת, אבל עובדה שזה לא עוזר.

<שמעון גנגטה: אני יכול להגיד לכם באופן אישי שיש פה כל כך הרבה בעיות שצריך טיפול שורש מעל השטח.

<שמעון גנגטה: כמו שמלאכי אמר, זה לא מספיק שמביאים אותנו לארץ, אנשים תמימים שלא יודעים את התהליך ולא יודעים את הדרך של המדינה, כמו ששי אומר, אנחנו אנשים, עם ביישנים שלא הולכים להפוך את השולחן.

<שמעון גנגטה: אנחנו מקבלים מה שנותנים לנו ולצערנו לפעמים בגלל שאנחנו לא עושים רעש, אנחנו נופלים בין הכיסאות, מה שנקרא, ולא מתייחסים אלינו כשחשובים מספיק או מספיק בכמויות כדי לעשות רושם, אבל זה לא נכון.

<שמעון גנגטה: אם מעלים אותנו, צריכים גם טיפול אחרי זה, מה שנקרא טיפול מעקב, טיפול לראות מה קורה איתם, איך המצב שלהם, איפה הם נמצאים מבחינת החינוך, מבחינת המוטיבציה, מבחינת האינטגרציה והיום זה לא קיים בכלל.

<שמעון גנגטה: לא קיים.

<שמעון גנגטה: לא קיים.

<שמעון גנגטה: אנחנו סגורים בתוך הקהילה, למה?

<שמעון גנגטה: כי כמו שמלאכי אומר, בגלל שאין מספיק אינטגרציה, אין להם את השפה, אז מעדיפים להישאר באותה קהילה ואז אף פעם לא יוצאים מהמסלול של הפעולות שלהם בתוך הקהילה וזה גורם לזה שאנשים מסתכלים עלינו כאילו שאנחנו לא שייכים להם, כמו שרוב האנשים ונוצר מצב מאד מאדלא פשוט.

<שמעון גנגטה: בעייתי מאד.

<שמעון גנגטה: יש את הרגשת הנחיתות בצד אחד, כמו כל העולים, ויש את הביישנות שלנו ויש את החיסרון של השפה וכל זה מצטבר ומביא למצב שאפילו מי שהיה לו תואר בהודו, היום הוא עובד בניקיון, כי אין לו מצב.

<שמעון גנגטה: אין לו ברירה.

<שמעון גנגטה: אין לו את השפה, אין לו מספיק ביטחון עצמי כדי להצהיר על עצמו, אז מה שנשאר לו זה לעבוד בניקיון, שלא צריך לדבר.

<שמעון גנגטה: הוא יודע מה הוא צריך לעשות, אחראי בית ספר נחמד, הוא הולך לבית הספר, הוא מנקה שעות כדי לפרנס את המשפחה שלו.

<שמעון גנגטה: זו בעיה אחת.

<שמעון גנגטה: בעיה שנייה, כמו שמלאכי אמר, גם כמו שאחרים אומרים, שאלה שכן יוצאים לעבודה, יוצאים לא רק לעבודה אחת, עושים כמה עבודות ביחד.

<שמעון גנגטה: כמוני, גם אני עובד בשתי עבודות.

<שמעון גנגטה: אבל הבעיה היא שאין מישהו לטפל בילדים שלהם, אז זה גורם למצב שהילדים מסתובבים ברחובות בלי השגחה ואחר כך אנחנו יודעים מה יוצא מזה, איזה תוצאות יוצאות מילדים בלי השגחה.

<שמעון גנגטה: זה גם בעיה מאד מאד גדולה ובאמת אני חייב פה לסיים ולהגיד שבזכות הרב אליהו אביחיל שבא להודו ומצא אותנו, רק בזכותו, אך ורק בזכותו אנחנו הגענו לכאן.

<שמעון גנגטה: הוא עמד מול כל חברי הכנסת, מול כל השרים, שהם כולם אמרו שהוא ממש יצא מדעתו וזה וזה, אבל הוא ממש התעקש ובסוף הצליח להביא אותנו לארץ ישראל.

<שמעון גנגטה: עכשיו הוא איננו, הוא כבר לא איתנו, אבל יש לנו את העמותה שהוא הקים – עמישב, שעדיין חיה ועדיין פעלה.

<שמעון גנגטה: ויש גם עמותה שעבדה איתו בכל השנים האלה, שנקראת BMC – קהילת בני מנשה.

<שמעון גנגטה: זה גם עדייןחי וזה מאד חבל לא להסתכל ולא לתת את כל השיטה שהוא עשה.

<שמעון גנגטה: על הקליטה הראשונה אני חייב להגיד שכמעט כולם יצאו בסדר ולא היה להם כזה בעיות כמו שדיברתי עכשיו, וחייב לחזור לשורשינו, לראות באמת איזה טיפול צריך כדי שהקליטה תהיה יותר טובה ומי כן מנהיג ומי מוביל את הקליטה ושלא יהיה מונופול לאף אחד.

<שמעון גנגטה: מי שכן ראוי, בלי שהוא צריך להתפשר על האמונה שלו או על הנוסחים שלו, שהוא יגיד – גם אני בני מנשה, גם אני רוצה לעלות, אוקיי.

<שמעון גנגטה: אם אתה בני מנשה, אתה מוכן, נעלה אותך, תעלה.

<שמעון גנגטה: זה אנחנו רוצים את זה, שיהיה ממש בחירה הוגנת וישרה לכל אחד.

<שמעון גנגטה: בלי לחץ דת, לחץ אמונה, לחץ של חתימות או כל מיני הסכמים לפי שהם עולים.

<שמעון גנגטה: זה לא מקובל.

<שמעון גנגטה: ארץ ישראל זה לא דיקטטורה.

<שמעון גנגטה: לכן אנחנו רוצים באמת שיהיה בכל הארגונים שרוצים לפעול למען קהילת בני המנשה שיפעלו בשווה, בעזרת השם.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: חשוב מאד שנשמע את נציגי המשרדים, כי בשעה ארבע אנחנו חייבים לסגור את הישיבה.

אברהם נגוסה: אני אתן לעולה חדש.

אברהם נגוסה: תקצר, אל תחזור על דברים שנאמרו, ואז אנחנו רוצים לשמוע את משרד החינוך ואת הרשויות המקומיות.

<דניאל בנימין: שמי דניאל, אני בן הראשונים שעליתי לארץ.

<דניאל בנימין: מי שגילה את בני המנשה, מי שהקים את בני המנשה זה רק הרב אביחיל אליהו והוא גידל פרי, הוא גידל עץ כל כך יפה ומי שעקר לו את זה מהשורשים זה מייקל פרוינד.

<דניאל בנימין: אני אקצר את זה בשיחה ואני אתן גם - --

אברהם נגוסה: רגע, רגע.

אברהם נגוסה: קודם כל אני רוצה להבהיר.

אברהם נגוסה: פה הוועדה שומעת את כל הדעות, את כל הגופים, את כל הארגונים.

אברהם נגוסה: אבל פה זה לא מקום למלחמות.

<דניאל בנימין: לא, זה לא מלחמות - - -

אברהם נגוסה: חכה שנייה, אני רוצה לבקש שאתה תתמקד לא פרסונאלית, תתמקד בנושא כי אני ראיתי את המסמך שחתום עליו גם ארגון שבי ישראל, ביחד.

אברהם נגוסה: אז מה רע בזה?

אברהם נגוסה: אני רוצה שתתמקד בבעיות הקליטה.

אברהם נגוסה: זה נושא הדיון.

<דניאל בנימין: מזה כל הבעיות.

אברהם נגוסה: לא, לא, אל תמשוך.

אברהם נגוסה: אני רוצה שיהיה ברור, נושא הדיון הוא קליטת העולים במדינת ישראל.

אברהם נגוסה: אני רוצה שלא תמשכו את זה מחוץ לגבול.

אברהם נגוסה: זה לא הנושא.

אברהם נגוסה: אתם רוצים, נקיים דיון ביום אחר.

אברהם נגוסה: אם אנחנו מוסמכים לקיים דיון בנושא הזה.

אברהם נגוסה: אבל אני רוצה שיהיה ברור, תתמקד בבעיות הקליטה, כי אנחנו לא הזמנו את המשרדים הרלבנטיים לנושא העלייה.

אברהם נגוסה: אז בסדר.

<דניאל בנימין: אני סיימתי.

אברהם נגוסה: סיימת?

<דניאל בנימין: כן, כן.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אז משרד החינוך, בבקשה.

<מגי קורן: אנחנו כמה פה מייצגים את משרד החינוך.

אברהם נגוסה: אני רוצה שתתייחסי לנושא המגשרים.

אברהם נגוסה: אין מגשרים.

אברהם נגוסה: איך יכול להיות?

אברהם נגוסה: יש מגשרים לעולי אתיופיה, יש מגשרים רוסים, צרפתים, הכל - - -

<יואל חדד: יש מגשרים.

אברהם נגוסה: למה לבני המנשה אין מגשרים?

<יואל חדד: יש מגשרים לבני המנשה.

אברהם נגוסה: אז בסדר, אני רוצה לשמוע.

<מגי קורן: אני רוצה להציג, אני האחראית במשרד החינוך, אני מנהלת האגף לחינוך מבוגרים.

<מגי קורן: אנחנו אחראים על האולפנים להוראת השפה העברית למבוגרים.

<מגי קורן: עמיתי ידברו על העשייה הנוספת במשרד החינוך לילדים.

<מגי קורן: אני רוצה לציין פה שאכן משנת 2007 בערך, אנחנו, בעיקר במחוז חיפה והצפון, פותחים כיתות לבני המנשה.

<מגי קורן: היום יש שתי כיתות שעובדות בכרמיאל, עם אולפן תעסוקתי עם סטף וטרהיימר ולהבי ישקר שהם משולבים.

<מגי קורן: גם בטבריה יש לנו אולפן תעסוקתי.

<מגי קורן: אני רוצה לומר שהצטבר ניסיון.

<מגי קורן: יש לי כבר צוות באגף שהתמחה וצבר ידע בהוראה של בני המנשה.

<מגי קורן: אנחנו מתאימים לרמות השונות תכניות לימודים, אבל אני רוצה להתייחס פה להאחדה, וכאן אני פונה באמת לשותפים שלנו במשרד הקליטה.

<מגי קורן: לאחרונה הצוות שיושב על תכניות הלימודים העלה בפני את הצורך להאריך את משך הלימודים באולפן.

<מגי קורן: עולים חדשים מארצות המערב זכאים לחמישה חודשים.

<מגי קורן: עולי אתיופיה – לעשרה חודשי לימוד ואני חושבת שאם אנחנו כאן בינינו, כי אם אנחנו נעמיד את המורים, זה רק פקטור אחד בתוך מערכת.

<מגי קורן: אם נציג את כל הפלטפורמה של להאריך את האולפן לבני המנשה ולתת להם עוד לא יודעת, חודשיים - - -

אברהם נגוסה: מה הבעיה להשוות כמו עולי אתיופיה?

<מגי קורן: אנחנו צריכים את הפלטפורמה יחד עם משרד הקליטה, שתאפשר גם את ההארכה של האולפן, לא לפגוע בזכאות של העולים בכל מיני תנאים.

<מגי קורן: אנחנו נעמיד את המורים.

<מגי קורן: אנחנו נוכל גם, לא שאנחנו עושים, אתה יודע, חבר הכנסת.

<מגי קורן: עם עולי אתיופיה יש לנו כיתות המשך ואנחנו מפעילים אותם בכל הארץ.

<מגי קורן: אנחנו נוכל להפעיל כיתות להמשך, גם כולל השלמות השכלה.

<מגי קורן: אנחנו באגף משלימים השכלה למבוגרים עד 12 שנות לימוד.

אברהם נגוסה: אז מה מונע מכם?

אברהם נגוסה: אני רוצה להבין.

<מגי קורן: אז אני אומרת שאנחנו צריכים להאריך.

אברהם נגוסה: כי הם עולים - - -

<מגי קורן: אנחנו ותנים את השירות.

<מגי קורן: אני קצת התפלאתי מהחומרים שראיתי, שהתעלמו מכל העשייה של האולפנים של משרד החינוך.

<מגי קורן: אנחנו במשרד החינוך משקיעים לא רק במבוגרים, גם עם ילדים ונוער, ומן הראוי היה, ואתם יודעים שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה ברשויות.

<מגי קורן: האנשים שלנו עובדים ברשויות עם נציגי הרשויות וגם עם שבי ישראל.

<מגי קורן: אנחנו עובדים בתיאום וגם עם הצוות החינוכי אני יודעת שעכשיו מקיימים השתלמות.

<מגי קורן: היה מן הראוי לספר את הדברים האלה.

<מגי קורן: אנחנו מקיימים השתלמות, רק לפני שבוע לדעתי או לפני כמה ימים, עם הצוות שקולט אותם בכפר חסידים, כדי לעשות איזה רצף לימודי למה שאנחנו נמשיך באולפנים, כדי לתת להם את המענה המתאים - - -

<שי אלון: אפשר אולפן בבית אל?

<מגי קורן: כן.

<שי אלון: כן, אחלה.

<מגי קורן: אבל אנחנו - - -

<שי אלון: אני מקווה.

<שי אלון: אני רוצה לצאת עם משהו היום מפה.

<מגי קורן: לא, זה תלוי אם נמצא מורה ומספיק לומדים גם.

<שי אלון: יש, יש.

<מגי קורן: אוקיי.

<מגי קורן: אז בכל מקרה, אם נצליח להאריך, אנחנו ניתן את המענה.

<מגי קורן: כרגע אנחנו נותנים את המענה - - -

מרדכי יוגב: חלק מהעניין זה שחלק מראשי הרשויות פה יפנו ישירות לגורמים העוסקים בעניין במשרדי הממשלה.

מרדכי יוגב: תחליפו מספרי טלפון.

<מגי קורן: יש להם.

<שי אלון: מצוין, מצוין, נשמח, מבורך, תודה רבה.

אברהם נגוסה: אז אני רק רציתי להבין, כמה מגשרים של עולי בני המנשה נמצאים במערכת החינוך?

<מגי קורן: אנחנו לא מעסיקים מגשרים, מורים להוראת שפה.

אברהם נגוסה: בסדר.

<שי אלון: רק אנחנו מדברים על אולפן לחדשים או לוותיקים?

<שי אלון: אני רק רוצה להבין.

אברהם נגוסה: לעולים חדשים.

<שי אלון: ולוותיקים?

<שי אלון: אפשר לוותיקים?

אברהם נגוסה: עולים חדשים עד 15 שנה.

<יפה יצקן: אז זה מה שמדאיג אותי.

<יפה יצקן: אני 20 שנה בארץ, יותר מ-20 שנה.

<יפה יצקן: מה, אני לא כלולה בתוך בני המנשה בזכויות?

אברהם נגוסה: טוב, בזה שמעת את מדיניות השר.

אברהם נגוסה: אני מבהיר כדי שלא תצאו מפה עם אשליות.

אברהם נגוסה: השר אמר לנו שהנושא הזה יהיה 15 שנה.

אברהם נגוסה: עניין הזכאות כעולה חדש מוגדר כ-15 שנה כמו יוצאי אתיופיה.

אברהם נגוסה: זה מה שהוא אמר.

אברהם נגוסה: זה חדש.

אברהם נגוסה: עכשיו.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים גם שיעשו את כל הזכויות כמו של יוצאי אתיופיה ואת זה אנחנו נבקש.

<יפה יצקן: כן, שיהיה גם לדור שני שצריך לגדל.

אברהם נגוסה: ברור.

אברהם נגוסה: לכן אני שואל כמה יש.

אברהם נגוסה: אז אני מבין שאין, נכון?

אברהם נגוסה: בבקשה תעני לנו כמה מגשרים יש, כמו שיש מגשרים ליוצאי אתיופיה, ליוצאי רוסיה.

אברהם נגוסה: כמה מבני מנשה יש?

<רויטל דותן: אוקיי, אזה לגבי המגשרים.

<רויטל דותן: אנחנו מפעילים במצ'ינג עם הרשויות - - -

<דנה גורדון שושני: רויטל, נכון?

<רויטל דותן: רויטל דותן, אגף קליטת תלמידים עולים, משרד החינוך.

<רויטל דותן: אנחנו מפעילים במצ'ינג עם הרשויות מגשרים.

<רויטל דותן: קול קורא יוצא כל שנה לרשויות.

<רויטל דותן: הרשויות שמשיבות על הקול הקורא, הן אלה שיכולות לקבל את המגשר.

<רויטל דותן: הרשויות שענו השנה על הקול הקורא זה טבריה, קריית שמונה, קריית ארבע, נצרת עילית ומעלות תרשיחא.

<רויטל דותן: ליישובים האלה יש מגשרים או רשויות שטרם מצאו את המגשר, אבל אלה הן הרשויות שענו על הקול הקורא.

<מלאכי לוינגר: אפשר רק לדעת מה היחס של ילדים למגשר?

<רויטל דותן: כן.

<רויטל דותן: היחס של ילדים למגשר, יש קריטריונים, מ-10 ילדים ועד 19 ילדים יש חצי משרת מגשר.

<רויטל דותן: דרך אגב, זה קריטריונים יותר טובים מקריטריונים למגרשים אחרים שאנחנו מפעילים, דוברי צרפתית, ספרדית.

<רויטל דותן: כאן האפשרות היא עם פחות תלמידים, מכיוון שזאת קהילה קטנה.

<מלאכי לוינגר: זאת אומרת לכל 20 ילדים מגשר בחצי משרה?

<רויטל דותן: כן, עד 19 ילדים.

<רויטל דותן: מ-20 ילדים זה 0.75, אבל תזכרו שהעבודה היא לא תמיד פרטנית מול תלמיד אחד.

אברהם נגוסה: לא, נגיד מ-10 עד 19.

<מלאכי לוינגר: לא, אדוני יושב הראש, לא הבנת.

<מלאכי לוינגר: היא אומרת שמעל 20 יש 75% משרה.

<מלאכי לוינגר: זאת אומרת אם יש לי 271 ילדים, יש לי 75% משרה - - -

<רויטל דותן: לא, לא, זה לא מה שאמרתי.

אברהם נגוסה: לא, לא, לא.

אברהם נגוסה: זה לא מה שהיא אמרה.

<מלאכי לוינגר: זה מה שאנחנו שואלים.

<רויטל דותן: תן לי להשלים.

אברהם נגוסה: לא, לא, היא מתייחסת.

אברהם נגוסה: אחר כך תלך לפי המספרים ותוסיף.

<רויטל דותן: אני התחלתי ולא סיימתי.

<רויטל דותן: בין 50 ל-99 יש משרה מלאה ומעל 100 יש 1.25 אחוז משרה.

<קריאה: לנו הוגדר 75%.

<רויטל דותן: אוקיי, אז בוא נבדוק את זה נקודתית, אבל בגדול אלה הקריטריונים.

מרדכי יוגב: מה זה לנו?

<קריאה: קריית ארבע.

אברהם נגוסה: כמה יש?

<קריאה: 270 ילדים.

<רויטל דותן: רק כשאתה אומר 270 - - -

אברהם נגוסה: רגע, רגע.

אברהם נגוסה: ביקשת?

אברהם נגוסה: מה נתנו לך?

<קריאה: בוודאי, כן.

<קריאה: 75%.

אברהם נגוסה: אז מה את אומרת?

אברהם נגוסה: 270 ילדים והם ביקשו ולא קיבלו.

<רויטל דותן: אז אני אגיד.

<רויטל דותן: כשהם מדברים על 270 – זה לא בהכרח איך שאנחנו רואים עולים, תלמידים עולים.

<רויטל דותן: אנחנו רואים תלמידים עולים כתלמידים שלא נולדו בארץ.

<רויטל דותן: דור שני מבחינתנו הם לא ילדים שאנחנו יכולים לתת להם.

<שי אלון: זו הבעיה.

<שי אלון: זו בדיוק הבעיה שלנו.

<רויטל דותן: רק רגע, תתנו לי בבקשה לסיים.

אברהם נגוסה: רגע, רגע, אני מצטער.

אברהם נגוסה: פה בוועדה רק לחברי הכנסת יש זכות לשאול באמצע קריאת ביניים.

אברהם נגוסה: אתם יכולים לעשות זאת רק ברשות דיבור.

אברהם נגוסה: היא שמעה אותנו ואנחנו דיברנו הרבה.

אברהם נגוסה: עכשיו זה התור שלה.

אברהם נגוסה: תנו לה.

<רויטל דותן: תודה.

<רויטל דותן: כל המגשרים מקבלים ליווי פדגוגי.

<רויטל דותן: יש לנו מדריך ארצי שמלווה אותם.

<רויטל דותן: הם מקבלים הכשרה, כך שאנחנו באמת משתדלים לתת למגשרים את הכלים כדי שיוכלו לעבוד עם האוכלוסייה בשטח.

אברהם נגוסה: רק תגידי לי באותן ערים שציינת, כמה בני מנשה מגשרים יש?

<רויטל דותן: כמה מגרשים יש?

אברהם נגוסה: כן, מבני המנשה.

<רויטל דותן: זה מה שאמרתי.

<רויטל דותן: בחמש הרשויות האלה יש מגשר.

אברהם נגוסה: לא, בכמה ערים יש מגשרים?

<רויטל דותן: חמש.

<רויטל דותן: חמש רשויות.

אברהם נגוסה: כן, חמש, אז אני אומר מתוך ה-5, כמה בני מנשה מגשרים מהעלייה מבני המנשה.

אברהם נגוסה: זה מה שמעניין אותי היום.

<רויטל דותן: במעלות תרשיחא למשל יש 39 תלמידים.

<רויטל דותן: בטבריה יש 37.

<רויטל דותן: בקריית שמונה 58.

מרדכי יוגב: היא לא הבינה את השאלה.

מרדכי יוגב: רויטל הוא שאל אותך, כמו שבבני אתיופיה העסיקו מגשרים מבני העדה, כמה מבני העדה, קרי לראות ש - - -

<רויטל דותן: כולם.

<רויטל דותן: כל המגשרים הם בני העדה.

אברהם נגוסה: אוקיי, אז כמה יש?

<רויטל דותן: חמישה.

אברהם נגוסה: חמישה מגשרים?

<רויטל דותן: בוודאי.

<רויטל דותן: בכל הרשויות האלה שציינתי, בכל רשות יש מגשר אחד, כי אלה הן הרשויות.

אברהם נגוסה: תודה.

מרדכי יוגב: מתי זה הקול הקורא?

<רויטל דותן: הקול הקורא יצא, זאת אומרת ההפעלה של המגשרים השנה היא מאחד בינואר.

מרדכי יוגב: מתי יכולות להגיש שוב, רשויות שלא הגישו?

<רויטל דותן: בשנה הבאה.

מרדכי יוגב: למה אתם לא עושים את זה קול קורא פתוח אם זקוקים לזה?

מרדכי יוגב: תצרו את זה.

מרדכי יוגב: אני מבקש ממשרד החינוך.

מרדכי יוגב: חשוב לי שיעברו למשרדי הממשלה, אדוני יושב הראש, כי- - - קצת מעט וגם מצה"ל.

מרדכי יוגב: אני מבקש לפעם הבאההרי ישיבה הבאה שתהיה תוך שלושה חודשים, משרד החינוך יקבל על עצמו לחשוב על העולים ולא לחשוב על הקול הקורא.

מרדכי יוגב: לצאת מהבירוקרטיה ולראות.

מרדכי יוגב: יש רק 11 רשויות בארץ שקלטו את בני המנשה, אז לבוא אליהן ולא מספיק שיכשירו עובדים סוציאליים, ואני אומר לרווחה באשקלון, אם 8 מהקהילות הן בצפון,

מרדכי יוגב: אף אחד מהצפון אין לו כסף בשביל לנסוע בכלל, אז צריך לחפש גם מכללה בצפון.

מרדכי יוגב: זה אני אומר בהתייחסות נוספת.

מרדכי יוגב: תחשבו על זה לפעם הבאה, איך אתם נותנים את המענה לסך הכל 11 הרשויות, וכהשלמה למה ש - - -

<רויטל דותן: אבל אני רוצה לומר.

<רויטל דותן: רשות שלא עונה על הקול הקורא לא רוצה להפעיל מגשר.

<רויטל דותן: אנחנו פותחים את זה לכל הרשויות.

<רויטל דותן: אני רוצה להגיד לך שדיברנו גם עם רשות-רשות והזמנו אותן לגשת לקול הקורא.

<רויטל דותן: אנחנו לא יכולים לעבוד עם רשות שלא רוצה לעבוד במצ'ינג איתנו, אוקיי?

אברהם נגוסה: נציג משרד השיכון?

<דנה גורדון שושני: הייתה פה וכנראה כבר לא.

אברהם נגוסה: היא הלכה?

אברהם נגוסה: אני רוצה לשמוע קודם את נציגי המשרדים.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים פתרון.

אברהם נגוסה: איזה משרד אתה מייצג?

<ידידיה וולף: שלום, אני מייצג את המינהל לחינוך התיישבותי ועליית הנוער במשרד החינוך.

אברהם נגוסה: אוקיי.

אברהם נגוסה: כן.

<ידידיה וולף: אני רוצה לומר וגם חשוב לי שראשי הרשויות יידעו.

<ידידיה וולף: לנו יש מענה רחב מאד לילדים העולים בכפרי נוער, בישיבות תיכוניות ובאולפנות, שנותנים כיסוי מלא, מימון מלא על חשבון המדינה בהחזקה שלהם בפנימייה, עם תמיכה לימודית, עם יחידה מקצועית להנחלת שפה, עם דמי כיס לילדים, עם כל מיני סוגי מלגות, שיכול להיות שתלמידים שלא מצליחים לתת להם את המענה הנכון ברשויות, כי בגלל הבעיות החוקיות כבר אין להם הגדרה של עולים חדשים, במינהל לחינוך התיישבותי ועליית הנוער הם יקבלו את מלוא המענה עם החזקה חינם, עם תמיכה של אגף פסיכו-סוציאלי במענה הרחב ביותר.

<חנן זיידרמן: לפי דעתי אתם לא מצליחים לעבוד טוב, כי הילדים במצב קשה מאד.

<ידידיה וולף: לא, סליחה - - -

<חנן זיידרמן: בני המנשה, זה הנושא של הישיבה היום.

<ידידיה וולף: כן, אני מדבר על האפשרות, סליחה, אולי לא הקשבת לי, על האפשרות לקלוט אותם בפנימיות שלנו, שיכולות לתת להם מענה רחב.

<ידידיה וולף: אני אומר היום מכל ה - - -

אברהם נגוסה: כמה עד עכשיו קלטתם?

<ידידיה וולף: רגע, אז אני רוצה לומר שדווקא היום בבני המנשה, יש לנו בסך הכל, וזה עניין של מדיניות ואני מפה קורא לראשי הרשויות ליצור איתנו את הקשר.

<ידידיה וולף: יש לנו 35 בנות באולפנת מירון, שנעשית איתן עבודה יוצאת מן הכלל בקידום שלהן.

<ידידיה וולף: יש לנו גם 12 ילדים בכפר חסידים, אבל האפשרות שלנו והמגוון שלנו בכפרי נוער, בישיבות, אולפנות על סוגיהם השונים, הוא הרבה יותר גדול והוא יכול לתת מענה נכון והולם.

<ידידיה וולף: אני קורא לכל הגורמים שנמצאים פה ליצור איתנו קשר, גם להכוון שלהם.

<ידידיה וולף: יושב פה הצבא שאנחנו עובדים איתם.

<ידידיה וולף: אנחנו לא מסיימים את העבודה בסוף י"ב.

<ידידיה וולף: יש לנו בתי בוגר, אנחנו גם היום עד גיל 25 תומכים בהם, נותנים אבחון תעסוקתי, מאפשרים לבוגרים להישאר בכפרי הנוער.

<ידידיה וולף: יש לנו את כל האפשרויות הטובות ביותר לתת מענה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: מכיוון שהזמן קצר, כן בבקשה.

אברהם נגוסה: בקיצור.

<יואל חדד: אני קודם כל רוצה להתחיל את דבריי ולהודות לארגון המדהים שנמצא פה.

<יואל חדד: הם יושבים בשקט כל הדיון הזה פה.

<יואל חדד: דיבר מיכאל פרוינד וצריך להבין, הם לקחו חלק, הם עושים מה שהמדינה הייתה צריכה לעשות, הארגון המדהים הזה.

<יואל חדד: יושב פה הרב חנוך, שנמצא איתי בקשר מדהים.

<יואל חדד: יושב שם בצד, מבויש קצת, חנן.

<יואל חדד: יש לכם במה להתגאות – שבי ישראל.

<יואל חדד: הם עשו איתנו עבודה מדהימה.

<קריאה: אתה לא מכיר אותם טוב.

<יואל חדד: אני מכיר אותם טוב מאד.

<יואל חדד: אל תפריע לי.

<יואל חדד: הם עושים עבודה מדהימה.

<יואל חדד: ראיתי את הנשמה שהם נותנים וזה פשוט מדהים.

<יואל חדד: לפעמים אני שומע דברים ואני חושב שמדברים על ארגון אחר.

<יואל חדד: יש לכם הרבה מה להתגאות – שבי ישראל.

<יואל חדד: ואני אמשיך לעבוד אתכם בטבריה.

<יואל חדד: כשהם השקיעו את הכספים, אנחנו ראשי הרשויות, אנחנו עיר עם חשב מלווה.

<יואל חדד: כשהם שמו את הסכומים הראשונים שלהם, אני כמעט הכפלתי את הכל מתקציבים שכמעט אין לנו, אבל הצלחנו להשיג וזה לא כל כך פשוט.

<יואל חדד: אני יכול לשבת ולבכות כאן היום עם משרדי ממשלה, אבל זה לא עובד ככה.

<יואל חדד: אנחנו גם כרשויות, אם אנחנו חפצים בעולים חדשים, זה בני מנשה וזה עולים מאוקראינה ואחרים, אז אנחנו צריכים גם להשקיע וזה בסדר גמור.

<יואל חדד: ותאמינו לי, אנחנו עם חשב מלווה מאד קשה.

<יואל חדד: אז מה?

<יואל חדד: אנחנו מרימים ידיים?

<יואל חדד: אנחנו בוכים כל היום?

<יואל חדד: צריכים לעשות את זה, וכשלצדך ארגון מדהים כזה, אז אנחנו עושים את זה והם נקלטו בהצלחה רבה.

<יואל חדד: כשאנחנו פותחים מרכז למידה ואנחנו מממנים אותו ואנחנו מוסיפים לזה מדריכים – שוב פעם מתקציב שלנו – כן, בחלוקה הפנימית שאני עושה עם התקציבים.

<יואל חדד: אז עולי אוקראינה אולי יקבלו פחות, אולי עולי צרפת יקבלו פחות, אבל צריך לתת לאנשים האלה ולא כל הזמן לאחד את הדיון על בני מנשה.

<יואל חדד: הם צריכים לקבל כמו עולים מאוקראינה ועולים מצרפת ואחרים.

<יואל חדד: כך צריך להסתכל על הדברים האלה.

<יואל חדד: מורים לתגבור - משרד החינוך, אני אומר את זה פה, אדוני יושב הראש, כמעט כל ישיבה ואתה שמעת את זה כמה פעמים.

<יואל חדד: משרד החינוך מקצה שעות, מספר שעות שזה כלום.

<יואל חדד: צריך להגדיל את זה.

<יואל חדד: לא יכול להיות שיש רק שש שעות שבועיות שילד ילמד עברית.

<יואל חדד: זה לא יתכן וזה לא רק בני מנשה, זה כל העולים.

<יואל חדד: זה לא היגיון.

<יואל חדד: אין היגיון בזה.

<יואל חדד: אנחנו בטבריה הכפלנו, 25 שעות אנחנו נותנים עבור העולים האלה בתוך בתי הספר.

<יואל חדד: לא יכול להיות ששש שעות לומדים עברית.

<יואל חדד: איפה קיים דבר כזה?

<יואל חדד: איפה קיים?

<יואל חדד: וזה לא רק בני מנשה, גם עולים מאוקראינה לא מסוגלים ואת צודקת במה שאמרת, אבל אי אפשר ככה ללמוד עברית ולכן רשות מקומית צריכה גם לקחת אחריות.

<יואל חדד: כשמשרד הקליטה נכנס לתמונה פה, ומשרד הקליטה עושה איתנו עבודה מדהימה.

<יואל חדד: נמצא פה חביב קצב, המחוז, חביב עם אסף גרטי מנהל קליטה בקהילה ועם מילה זילברמן מנהלת מרחב – אני מקבל סיוע מדהים.

<יואל חדד: לא צריך לבכות.

<יואל חדד: אין מה לעשות.

<יואל חדד: צריכים לשנס מותניים ולרוץ קדימה עם זה.

<יואל חדד: ואני אומר, רשות מקומית צריכה לקחת על עצמה אחריות ולא לזרוק את הדברים האלה רק על משרדי הממשלה.

<יואל חדד: ואיך קוראים לך ראש הרשות?

<יואל חדד: להפוך כסאות, שולחנות, תשמע.

<שי אלון: כמה עולים יש לך, רק תגיד.

<יואל חדד: רגע.

<שי אלון: כמה עולים?

<יואל חדד: 120 עולים.

<יואל חדד: יש לי 7,000 עולים.

<יואל חדד: אין לך את זה.

<יואל חדד: ולא צריך ללמד אותם שהופכים שולחנות במדינת ישראל.

<יואל חדד: צריך ללחוץ, אבל לא עושים את זה ככה.

אברהם נגוסה: תודה, תודה.

אברהם נגוסה: נציג צה"ל - - -

<יואל חדד: סליחה, ברשותך רק עוד מילה על משרד החינוך עם המגשרים.

<יואל חדד: תשמעו, היא ציינה פה את הגשת הבקשות.

<יואל חדד: הגשנו את זה, קיבלנו גם לעולי רוסיה, אבל אתה צריך להדגיש, הם פותחים בפניך את הכל והם באמת לוחצים על הרשויות בשביל להגיש.

<יואל חדד: מי שלא מגיש מפסיד.

אברהם נגוסה: תודה, תודה.

אברהם נגוסה: נציג צה"ל, בבקשה.

<יובל גרינברג: כן, בקצרה.

<יובל גרינברג: אני יובל מאכ"א.

<יובל גרינברג: מדיניות הגיוס של בני עדת המנשה לצה"ל היא ככלל מדיניות הגיוס.

<יובל גרינברג: כל מי שהוא אזרח או תושב קבע חייב בגיוס, הם מתגייסים.

<יובל גרינברג: כעולים או כמי שבמע

<יובל גרינברג: מד עולה מקבל את על פי רמת העברית את קורסי העברית, אבל הם משרתים ומשולבים באופן מלא.

<יובל גרינברג: זאת אומרת אין כאן איזו שהיא מדיניות כאוכלוסייה ייחודית או כאוכלוסייה נבדלת, אלא הם משולבים באופן מלא.

מרדכי יוגב: יש לי רק שאלה, האם במרכיבי האבחון שלהם, כשם שלעולי אתיופיה היו אבחונים נוספים וגם לאקדמיה, שיקולים גם של מכון פוירשטין, האם אתם רואים בעייתיות.

מרדכי יוגב: אני מודע לכך והייתי מודע לכך במגדל העמק, על בחורה שעלתה לפה בכיתה י"ב וכתוצאה מכך היא לא הייתה מסוגלת להשתלב וחשבו שהיא תתדרדר.

מרדכי יוגב: לקחו אותה לעוזרת בבית ספר יסודי ופתאום היא הייתה פרח, ואז הבינו שפשוט כתלמידה היא לא פתחה את הפה, ואחר כך, כששמו עליה אחריות, היא הפכה לפרח והיא תתקדם.

מרדכי יוגב: האם אתם מודעים לבעיה וכמו יהודי אתיופיה, והייתי אומר האם יש חס וחלילה יותר מבני מנשה שנכנסים לכלא כמו יהודי אתיופיה.

מרדכי יוגב: האם אתם מכירים בעיות גישוריות כאלה ואחרות ששווה לקיים עליהן דיון במערכת, ושווה למשל שאותו רמ"ד אתיופיה או אותה רמ"דית אתיופיה, תהיה אחראית גם על הקהילה הקטנה הזאת, עם הייחוד שלה ותלמד אותה.

מרדכי יוגב: לעשות על זה סמינריון וללמוד אותה.

<יובל גרינברג: אין לנו את הנתונים האלה, אין לנו אבחון כזה כי אנחנו באמת מתייחסים אליהם ככל אוכלוסייה אחרת שמתגייסת לצה"ל.

<יובל גרינברג: אין לנו היום אבחון.

<יובל גרינברג: ברגע שיוצאי אתיופיה הייתה אוכלוסייה ייחודית ועשינו עליהם את כל הניתוחים, היה לנו בסיס נתונים.

<יובל גרינברג: אנחנו יכולים לעשות איזו שהיא עבודה כזאת ולזהות פרטנית.

<יובל גרינברג: זה כבר לא משהו שהוא בלחיצת כפתור, כמו שאנחנו עושים בדרך כלל.

<יובל גרינברג: אפשר לעשות ניתוח כזה.

<יובל גרינברג: למיטב ידיעתנו, כרגע, מהנתונים שיש לנו, אין כאן שום בעיה בהשתלבות.

מרדכי יוגב: אנשים מצוינים.

מרדכי יוגב: יש את סגן אלוף אורן סרגוסי, אנא תמסור לו בבקשה באופן אישי לעשות עבודה על מיצויים של עולי בני המנשה כמו שעשו על עולי אתיופיה, כדי שכניסתם לצה"ל תהיה כזו שלוקחת אותם עוד קומה למעלה.

מרדכי יוגב: ואם הדבר דורש עוד חודש בערך באלון או דחייה של שלושה חודשים בכל מקום אחר, אז לשים את הפוקוס גם על הסיפור הזה.

מרדכי יוגב: כי צה"ל, אין לי ספק שהוא גם כור ההיתוך במובן הזה והוא יכול להרים למעלה גם את העדה הזאת.

מרדכי יוגב: אני אומר את זה כזכות.

<עמיחי פרץ: ישנה עוד קהילה שלא הוזכרה, כבוד חבר הכנסת.

<עמיחי פרץ: אני נציג של ועד מקומי ניצן.

<עמיחי פרץ: אנחנו יישוב קטן של 320 משפחות שמתוכו אנחנו קולטים 52 משפחות מבני מנשה.

<עמיחי פרץ: אז המספרים שדיברו פה מבחינת אחוזים, הקליטה שלנו היא עצומה, מה עוד שהמשפחות של בני המנשה הם ממגורשי גוש קטיף, ככה שנוצר פה גם משבר הגירה וגם משבר עקירה והמצב הוא מאד מאד קשה.

<עמיחי פרץ: יושבים פה נציגים, אני חושב שהקשיים הם מאד מאד גדולים.

<עמיחי פרץ: אני לא אפרט אותם, אבל אני דווקא מסתכל על חצי הכוס המלאה.

<עמיחי פרץ: אנחנו הצלחנו בתקופה האחרונה, חוץ ממאמצים מאד גדולים של מנהלת תנופה ללוות את המשפחות האלה, אני חייב להגיד, ברוך השם, רוב משפחות בני המנשה נמצאות בבית, למרות קשיים כלכליים מאד מאד קשים ועדיין המלאכה רבה.

<עמיחי פרץ: והדבר השני, הצלחנו לרתום את המוסד לביטוח לאומי יחד עם המועצה האזורית ואנחנו נותנים פרויקט שנקרא עתיד בטוח למסוגלות תעסוקתית, רק לנוער של בני מנשה.

<עמיחי פרץ: אני חייב להגיד, צר לי להגיד, מנכ"ל המשרד, התקציבים שהביטוח הלאומי נותן רק לקבוצה הזאת, הם כמעט כל התקציב שדיבר עליו השר.

<עמיחי פרץ: וזה לעג לרש, כי אנחנו מדברים על צורך במשאבים הרבה הרבה יותר גדולים מאשר מיליון שקלים לכל הרשויות בארץ.

<עמיחי פרץ: אני באמת התפלאתי לשמוע את הסכומים.

<עמיחי פרץ: זאת החלטת ממשלה ל-11 רשויות לכאלה קשיים, זה כאילו דברים שהם באמת לא מובנים.

<עמיחי פרץ: ובאמת הפתרון זה מה שמלאכי לוינגר אמר – איגום משאבים של כל הכוחות ביחד.

<עמיחי פרץ: יש מה לעשות.

<עמיחי פרץ: אפשר לרתום גם גורמים נוספים, כמו שהזכרתי את הביטוח הלאומי ואת מנהלת תנופה שבהחלט עוזרים, אבל לעבוד ביחד ואולי באמת לבנות איזה שהוא גוף שרואה את כל הרשויות ולא כל רשות בפני עצמה, וזה מה שיעזור לאוכלוסייה הזאת.

<עמיחי פרץ: אנחנו דיברנו על נוער, דיברנו על תעסוקה.

<עמיחי פרץ: צריכים לדבר גם על הבעיות הקהילתיות.

<עמיחי פרץ: אנחנו מרגישים שככל שהזמן עובר, מבחינה קהילתית הארגון הזה, הקהילה הזאת שנקראת בני המנשה, הולכת ומתייאשת.

<עמיחי פרץ: אם בתחילת הדרך הם הקימו נציגויות והם היו במהלך קהילתי מאד יפה והיו להם אפילו מחשבות על מרכז מורשת, היום היאוש נוגס בכל פה בגלל כל מיני קשיים שיש ביום יום ובדברים האלה אנחנו צריכים להתמקד.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: נציגי עיריית נצרת, בבקשה.

<תניא מקרוב: תניא מקרוב, מנהלת אגף קליטה וקהילה.

<תניא מקרוב: קודם כל התבקשתי למסור מסר מראש העיר שנמצא כרגע באיחוד האירופאי, בדיונים על ישראל - שאנחנו מברכים על קליטת קהילת בני המנשה בנצרת עילית.

<תניא מקרוב: יחד עם מצוות יישוב הארץ, אנחנו רואים בזה ציונות ויהוד הגליל.

<תניא מקרוב: רק כרגע דיבר נציג הצבא, אז רק ככה בשביל לסבר את האוזן, אנשים פחות משנתיים בארץ ויש לנו שישה חיילים שמשרתים ביחידות קרביות, כפיר, גולני, חיל האוויר.

<תניא מקרוב: מכיוון שיושבים פה אנשים שאכפת להם לגבי ההצלחה, אז אני אגיד דווקא כמה בעיות שילמדו מזה, כי חשוב לנו לקלוט אותם ואולי להבא.

<תניא מקרוב: העולים שהגיעו לנצרת עילית לפני פסח, לפני שנתיים, ממש לקראת הפסח הם הגיעו טרם שקיבלו מעמד עולה.

<תניא מקרוב: ובאמת, עיריית נצרת עילית, גרעין תורני ושבי ישראל התגייסו ביחד בשביל שיוכלו להעביר את החג ויוכלו לקבוע את ביתם בנצרת עילית.

<תניא מקרוב: אבל מה, הם נמצאים שנתיים בארץ והנקודה הבעייתית – וכל פעם זה עולה בדיון – אצלנו כן היה משבר במערכת החינוך, כי טרם עלייתם סוכם שילדים יירשמו בממלכתי דתי ובעצם שבי ישראל שמו לנו וטו שהם ילכו למוכר שאינו רשמי, וזה היווה בעיה שהילדים האלה לא קיבלו שעות של משרד החינוך.

<תניא מקרוב: אני פשוט לא יודעת מי צריך להחליט – אם משרד החינוך, שיתנו שעות למוכר שאינו רשמי, כי הילדים נמצאים שנתיים בארץ, יש להם קושי.

<תניא מקרוב: אני לא יכולה לנהל שיחה איתם בעברית.

<תניא מקרוב: מזל שבזכות משרד הקליטה קיבלנו עכשיו פרויקטורית.

<תניא מקרוב: היא העיניים שלנו.

<תניא מקרוב: היא הפה שלנו.

<תניא מקרוב: היא הקשר.

<תניא מקרוב: חשוב מאד, אני מסכימה איתך, יחד עם חיזוק רוחני, חשוב לתת עצמאות לאוכלוסייה הזאת, כי אנחנו עם טוב לב, גם הקהילה הקולטת, הגרעין התורני, לפעמים נותנים מעטפת כזאת חזקה שזה נראה כמו אפוטרופוס אצל האוכלוסייה.

<תניא מקרוב: לא נותנים להחליט.

<תניא מקרוב: התקציבים שקיבלנו וקיבלנו ממשרד הקליטה, אמרנו לנו תשלבו אותם בפעילות כללית.

<תניא מקרוב: נכון, אבל יש פה בעיה.

<תניא מקרוב: גם אנחנו מקבלים התנגדות, בעצם אופי האוכלוסייה, גם הגרעין התורני ששומר על האוכלוסייה, שהם לא יכולים ביחד לשבת עם עולים מאוקראינה באותו חג, גם בגלל אירועים אחרים שאנחנו חושבים להעביר.

<תניא מקרוב: אז אם באמת אפשר לחשוב על תקציבים מיוחדים לפעילות קהילתית, כי בלי פרויקטורית אנחנו לא יכולים והתקציב, כמו שאמרו פה לפני – 15,000 שקלים - לפעילות שנתית ושעות חינוך לילדים - זה לא מספיק.

<תניא מקרוב: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה, תודה.

אברהם נגוסה: יש לנו בעיית זמנים.

אברהם נגוסה: אני יודע שיש אנשים שרוצים לדבר, אז אנחנו ניתן בקיצור את רשות הדיבור לרב חנוך אביצדק, בבקשה, בקיצור.

<חנוך אביצדק: טוב, אני חנוך.

<חנוך אביצדק: התפקיד שלי הוא לנהל את המחלקה בשבי ישראל שמטפלת בבני מנשה.

<חנוך אביצדק: רציתי לומר בקצרה רבה, אלף נמצאת איתנו כאן אסתר, שהיא העובדת הסוציאלית הראשונה מבני מנשה, שהיא כבר עובדת - - -

אברהם נגוסה: אני מכיר אותה.

אברהם נגוסה: בשבוע שעברה היא נתנה לנו פה הצגה, משהו יוצא מן הכלל.

<חנוך אביצדק: אסתר היא אחת מתוך ארבעה עובדים סוציאליים ראשונים מבני מנשה שסיימו את הכשרתם וכבר עובדים.

<חנוך אביצדק: נמצאת כאן גם מילכה, שהיא עלתה לפני שלוש שנים, תושבת מגדל העמק.

<חנוך אביצדק: היא כרגע במכינה באוניברסיטה בחיפה.

<חנוך אביצדק: יש לה תכנית רצינית מאד מה ללמוד ואיך, וגם חנוך, שלומד כרגע, הוא בשלב מתקדם של לימודים כהנדסאי.

<חנוך אביצדק: אני רוצה לומר בקצרה רבה, אלף, אנחנו שותפים מכל הלב כמעט לכל מה שנאמר כאן.

<חנוך אביצדק: זאת אומרת זה ברור לחלוטין שבכל מה שקשור לקהילות הותיקות - יש שש קהילות שכאלה - נדרש איגום משאבים גדולים מאד כדי לצמצם פערים ולתקן.

<חנוך אביצדק: שגיאות שנעשו מתוך אהבה, לא מתוך כוונות רעות, כדי לעזור לכל הרשויות שנושאות בנטל הכבד.

<חנוך אביצדק: מצד שני, אני גם חייב לומר שחלק גדול, לפחות לגבי, איך אומרים, כשאדם חוזר בתשובה, אמרנו לנו חכמים – לא יחזור בתשובה מהדברים הטובים שהוא עושה.

<חנוך אביצדק: זה לא סיבה לעכב או לעצור את העלייה.

<חנוך אביצדק: מאז שהתחלנו לקלוט, יש שבע קהילות.

<חנוך אביצדק: לפי מודל הקליטה שבנינו, ההצלחה היא עצומה.

<חנוך אביצדק: יש ברגע זה 140 עולים בהכשרה מקצועית בהרבה תחומים.

<חנוך אביצדק: CNC, חרטות, בקרת איכות ועוד ועוד הרבה תחומים; וגם קבוצה גדולה מאד של סטודנטים אם לתואר ראשון ואם לתואר שני, וכפי שמייקל אמר – הראשון בטכניון התחיל ללמוד השנה.

<חנוך אביצדק: ולכן בכל הקהילות האלה, גם אחוזי האבטלה ברוב המקומות זה אפס.

<חנוך אביצדק: הרווחה זה אחוזים נמוכים מאד.

<חנוך אביצדק: בחלק מהמקומות זה גם כן אפס רווחה ובכל התחומים התקדמות עצומה.

<חנוך אביצדק: ולכן אנחנו שותפים לחלוטין לדרישות ולציפיות בטיפול בקהילות הוותיקות, בוודאי לחזק את החדשות, אבל אנחנו רואים הצלחה עצומה ורבה בכל הפרמטרים, בכל הקליטות, בוודאי בארבע השנים האחרונות.

<חנוך אביצדק: מילה אחת נוספת לגבי מה שמלאכי אמר.

<חנוך אביצדק: אנחנו התחייבנו כשבי ישראל, בישיבה בלשכתו של מלאכי.

<חנוך אביצדק: לפני שלוש שנים היה דיון מאד רציני בנוכחות איילת שקד, אם אני זוכר נכון.

מרדכי יוגב: היינו שם, היינו שם, חנוך.

<חנוך אביצדק: התחייבנו לבלום, התחייבנו לעשות כל מה שאפשר כדי לעצור את העלייה, את ההגירה נקרא לזה לקריית ארבע בגלל העומס העצום.

<חנוך אביצדק: הצלחנו.

<חנוך אביצדק: מי שהגיע לקריה באמת זה מקרים בודדים, בלתי נמנעים ואנחנו נעשה כל מה שאפשר לסייע.

<חנוך אביצדק: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: בקיצור, בבקשה.

<חנן זיידרמן: משפט אחד.

<חנן זיידרמן: ארגון שבי ישראל כל הכבוד.

<חנן זיידרמן: אתם עושים עבודת קודש.

<חנן זיידרמן: עושים עבודת קודש, מייקל פרוינד וכל הצוות, חנוך.

<חנן זיידרמן: אנחנו, ואני מדבר בשמי, מוקירים את העבודה, אבל מדינת ישראל שדורשת מצ'ינג, ועמישב ו-BMC הביאו השנה תכניות וביצעו בכסף, כמעט מיליון שקלים שהגיעו, לא רק כרטיס אשראי שלי לפיצות לחברה בנצרת, כי לא היה להם אוכל, לעולים החדשים, אבל מימון של תכניות בשטח.

<חנן זיידרמן: שימו לב, מדינת ישראל עם 500 מיליארד שקלים, מיליון שקלים הם צריכים בשביל להעלות עולים מהודו, שעמותה פרטית - - -

אברהם נגוסה: אז הטענה שלך היא נגד ממשלת ישראל או נגד מי שנותן?

<חנן זיידרמן: אני אומר שזה עניין של מדינת ישראל.

<חנן זיידרמן: זה שיש עמותות חשובות שעושות עבודה טובה, יישר כוח.

<חנן זיידרמן: השוואת תנאים של בני המנשה בתכנית הדרך חדשה, שאתה בוודאי מכיר אותה - - -

אברהם נגוסה: כן, כן.

<חנן זיידרמן: זה הפתרון.

<חנן זיידרמן: זה איחוד משפחות ולהעלות 100 אנשים שמחכים 20 שנה זה צו השעה היום, בגלל שצריך לרחם על אנשים שמתחננים לעלות לארץ והם מחייכים והם מחכים ואני קורא לכולם פה להתאחד סביב שני הנושאים האלה – השוואת התנאים של בני המנשה לעולי אתיופיה.

<חנן זיידרמן: כמה זה מגוחך, חבר הכנסת נגוסה, מה, יש מישהו שהוא מתחת בתנאים לעולי אתיופיה?

<חנן זיידרמן: כן.

<חנן זיידרמן: בני מנשה.

<חנן זיידרמן: אז כולם צריכים להשוות, להרים אותם לפחות כמו האתיופים, ותדע לך שמינהל הסטודנטים, מלגות הלימוד- - - האלה.

אברהם נגוסה: אני מסכים איתך.

<חנן זיידרמן: אני מודה לך מאד על הישיבה הזאת ובוודאי לחבר הכנסת יוגב.

<חנן זיידרמן: כל הכבוד לכם.

<חנן זיידרמן: תודה.

אברהם נגוסה: בסדר גמור.

אברהם נגוסה: אז בואו נשמע ממנכ"ל משרד הקליטה, למה אתם צריכים מצ'ינג של מיליון שקלים, תגיד לי, עם כל המילארדים?

<חביב קצב: טוב, קודם כל אני רוצה לחזור על כמה דברים חשובים שהשר אמר אותם, ועכשיו אחרי כל הדברים של הנוכחים, ותודה על כל המשתתפים וכל מי שדיבר, על מנת להפנים את מה שהשר דיבר.

<חביב קצב: השר אמר דבר מאד פשוט.

<חביב קצב: לסיוע בהדרכה שלנו, בליווי שלנו, דאגנו שהממשלה תקבל החלטה על הגדלת תקופת מעמד העולה של בני המנשה מ-10 שנים ל-15 שנה.

<חביב קצב: אחר כך יש לזה משמעות מאד מאד רצינית ואני רוצה שאתם תבינו את זה.

<חביב קצב: ברמה האופרטיבית, ברמת הביצוע, ברמת כללי סיוע שהמשרד יכול להעמיד לאותם העולים הנמצאים בארץ.

<חביב קצב: לאחר קבלת החלטת הממשלה, אנחנו כרגע מתארגנים על מנת לפרוט את ההחלטה לכללי הסיוע המתאימים לאותם בני מנשה, בכל תחומי הסיוע של המשרד שנותנים אותם לעד 15 שנה לבני מנשה.

<חביב קצב: דבר שני.

<חביב קצב: אנחנו לא סתם עשינו, ובקול קורא מיוחד לנושא של בני מנשה הכפלנו השנה את התקציב לנושא.

<חביב קצב: שמענו כרגע על משמעות הפרויקטורית מנצרת עילית.

<חביב קצב: אני חייב להגיד לכם, יש אפשרות כרגע להעסיק יותר מפרויקטורית אחת, תלוי בבקשת היישוב.

<חביב קצב: אנחנו עובדים ביחד אתכם, כל היישובים, על מנת לדאוג לדבר אחד – להקל עליכם את מלאכת הקליטה.

<חביב קצב: הדבר השלישי, וזה מאד מאד חשוב, כרגע עוד לא נמצאים שם.

<חביב קצב: אנחנו צריכים לבדוק באיזו דרך אנחנו עושים את זה שם.

<חביב קצב: ופה אדוני, ראש מועצת קריית ארבע, אני לא יודע אם נגיע להחלטת ממשלה או לא החלטת ממשלה.

<חביב קצב: אנחנו רוצים לעשות השוואת תנאים בטיפול, כפי שהשר אמר, בין הטיפול שאנחנו נותנים במשרד העלייה והקליטה ליוצאי אתיופיה, לבין בני מנשה.

<חביב קצב: דבר אחרון שאני רוצה להגיד וזה חשוב מאד, כל עולה מבני מנשה הנמצא בארץ עד 15 שנה, אם הוא זקוק לאולפן – יקבל עוד אולפן.

<חביב קצב: לא קשור.

<חביב קצב: אם הוא זקוק לאולפן, אם צריך על מנת לשפר את השפה שלו באולפן עברית, הוא יקבל עוד אולפן.

<חביב קצב: שלא יהיו פה אי הבנות.

<חביב קצב: זאת תהיה ההנחיה שלנו ואנחנו ניישם אותה.

<חביב קצב: מייקל, נעשה את זה ביחד.

<חביב קצב: אנחנו נעבוד על זה.

<חביב קצב: לא יקרה מצב כזה.

<חביב קצב: המטרה שלנו היא שאותם אנשים יידעו עברית.

<חביב קצב: זה דבר בסיסי.

<חביב קצב: בלי עברית מה יש להם לעשות?

<חביב קצב: סליחה שאני אומר ככה.

<חביב קצב: הם לא יכולים להשתלב.

<חביב קצב: דבר אחרון אחרון, הנושא של הותיקים.

<חביב קצב: באמת אדוני יושב הראש, אנחנו לא מחפשים את המצ'ינג של המיליון שקלים.

<חביב קצב: יש לנו תקציב, ברוך השם ענקי.

<חביב קצב: אבל כשקיבלנו תקציב רק מיליון שקלים לנושא הזה, אנחנו מחפשים גם אנשים.

<חביב קצב: המטרה של המצ'ינג זה לא מטרה של כסף.

<חביב קצב: מט'צינג זה גם פעילות, זה גם אחריות, זה גם שאנשים ישתלבו איתנו באחריות, בפעילות באותה קהילה.

<חביב קצב: בדרך כלל מי משתתף?

<חביב קצב: זה עמותות שמטפלות באותה קהילה.

<חביב קצב: מי בא לו לבוא לעשות פעילות ברצון ולשים עוד כסף?

<חביב קצב: יש לזה חשיבות מאד מאד גדולה לנושא הזה של האחריות ושל התרומה שלו לשיפור ולטיפול בקהילה.

<חביב קצב: השר אמר גם, אנחנו התחלנו ממיליון שקלים, קיבלנו מיליון שקלים בהסכם הקואליציוני.

<חביב קצב: אנחנו יודעים מה אנחנו נעשה עם זה.

<חביב קצב: היום יש צורך, שוב אני חוזר, נצטרך לחזור להחלטת ממשלה.

<חביב קצב: איך אומרים, אנחנו לא בורחים מהחלטות ממשלה.

<חביב קצב: אם צריך אנחנו יודעים גם לעשות את זה.

<חביב קצב: אנחנו נעשה את זה.

<חביב קצב: יש לנו מטרה אחת ויחידה – להקל על מלאכת הקליטה, בתקווה שגם יוצאי בני עדה בארץ יתרמו את חלקם, יעזרו אחד לשני.

<חביב קצב: גם יגלו אחריות ואני אומר את זה כביקורת חיובית, לא חלילה, שלא ישתמע אחרת, לא חלילה ביקורת אחרת, רק ביקורת חיובית על מנת לעזור אחד לשני.

<חביב קצב: אנחנו נעשה כל מה שאנחנו יכולים.

<חביב קצב: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

מרדכי יוגב: משפט אחד לפני שיסכם יושב הראש.

מרדכי יוגב: לפעמים אומרים עוד ישיבה, עוד ישיבה.

מרדכי יוגב: אני חושב שגם פה שמענו ואני חושב שהישיבה גם הניעה תהליכים במשרד העלייה והקליטה ויתר המשרדים.

מרדכי יוגב: אני מאמין בישיבות המעקב האלה.

מרדכי יוגב: זה יכולתנו כחברי כנסת לתרום לזה ואני מודה גם למשרדי הממשלה ולרשויות הקולטות ולשבי ישראל ולעמישב ולכולם.

מרדכי יוגב: מטרתנו אחת: זה בסוף לקהילה המופלאה הזאת, שאיך אמרה שם זהבה, זהבה, אני לא טועה?

<יפה יצקן: יפה.

מרדכי יוגב: יפה, סליחה, יפה.

מרדכי יוגב: קהילה באמת מופלאה ועדינה.

מרדכי יוגב: את המסרים הראשונים קיבלתי מאחותי, שבעבר גרה בבית אל, מיכל מאלי, שקלטה עוד את הזקנות שעוד ידעו לצטט תהליכים בעל פה ממורשת האבות שלהן.

מרדכי יוגב: אז באמת תודה לכל מי שסייע ואני מאמין בישיבות פה של ועדת הקליטה, וגם עם אברהם יושב הראש וגם עם המנהלת החזקה שלנו – דנה ועם המנכ"ל, שמישיבה לישיבה כוח העלייה והעולים יעלה.

<חביב קצב: זה הכי חשוב.

מרדכי יוגב: זהו.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני מסכם.

אברהם נגוסה: סליחה ממי שעוד רצה לדבר ולא נתנו לו, כי אנחנו נאלצים לסיים את הדיון.

אברהם נגוסה: אני מסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: קודם כל אני מודה מאד ליוזם הדיון, חברי, חבר הכנסת מוטי יוגב וגם לשר הקליטה שהיה גם שותף בקביעת התאריך, ולכן זה מאד חשוב שהוא גם הגיע ושיתף אותנו לגבי פעילות משרדו.

אברהם נגוסה: אני מסכם את הדיון כך: הוועדה תקיים דיון מעקב עוד שלושה חודשים בנושא הזה.

אברהם נגוסה: נזמין גם משרדים שלא הגיעו היום, כדי שיגיעו.

מרדכי יוגב: גם הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית יש להם מה לתרום.

מרדכי יוגב: תפנו אליהן.

אברהם נגוסה: בהחלט.

אברהם נגוסה: אנחנו נזמין אותם לדיון הבא, גם את ההסתדרות הציונית העולמית וגם את הסוכנות היהודית.

אברהם נגוסה: שנית, הוועדה קוראת למשרד החינוך לפנות לרשויות המקומיות הקולטות את עולי בני מנשה ולהקצות מגשרים לבני המנשה, מגברים בני מנשה – אני מדגיש את זה, כמו שיש מגשרים יוצאי אתיופיה.

אברהם נגוסה: הוועדה קוראת לכל משרדי הממשלה והרשויות המקומיות הקולטות, לעשות כל מאמץ לקליטתם ושילובם בחברה הישראלית.

אברהם נגוסה: הוועדה קוראת לכל משרדי הממשלה, גם לממשלה, ואני אומר לכל משרדי הממשלה, להשוות את התנאים של עולי בני המנשה לאלה של יוצאי אתיופיה.

אברהם נגוסה: וזה ההחלטה שלנו, ואנחנו נפנה בכתב במסגרת ההחלטה הזאת לכל משרדי הממשלה, לכל השרים.

אברהם נגוסה: תודה לכל המשתתפים.