ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 243, 2016-06-06 11:45

איתן כבל: אוקיי, חברים, ובמעבר לא חד אנחנו ממשיכים כמעט עם אותו פורום לדיון הבא.

איתן כבל: תקנות הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה) (משק הגז – החלפת ספק גז) (תיקון), התשע"ו-2015.

איתן כבל: חתום: יובל שטייניץ, שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים.

איתן כבל: חן, מי מציג את זה?

<חן בר-יוסף: אציג או שנעבור להקראה?

איתן כבל: קודם כול, תגידו, ברשותכם, במה מדובר.

<חן בר-יוסף: מה אנחנו עושים פה.

<חן בר-יוסף: אין בעיה.

<חן בר-יוסף: פה אנחנו לא מדברים על אירוע בבניין, אלא דווקא על האירוע שבו בית פרטי או לקוח של שני בלוני גז מעוניין להחליף את הספק שלו.

<חן בר-יוסף: זה יותר קל, לא צריך להתייעץ עם השכנים, וזה קורה באמת גם קצת יותר.

איתן כבל: מה, צריך פה אישור מיוחד?

<חן בר-יוסף: לא, לא צריך אישור.

איתן כבל: זאת אומרת, יש לי בלון פה - - -

<חן בר-יוסף: לא, לא צריך כלום.

<חן בר-יוסף: אבל כיוון שזו מערכת גז, וכמו שאמרנו, מערכת עם אלמנטים בטיחותיים, הוא צריך להודיע לספק היוצא והוא צריך לבחור לעצמו ספק נכנס.

<יערה למברגר: זו החלפה בין ספקים.

<חן בר-יוסף: בדיוק.

איתן כבל: בהרבה מקומות לא יודעים על זה.

<חן בר-יוסף: נכון.

<חן בר-יוסף: אבל הספקים - - -

איתן כבל: ולא אמרתי כלום.

<חן בר-יוסף: בפועל, התהליך הזה כלל תהליך של – אחת, יידוע הספק היוצא, זמן התארגנות בשבילו לבוא לקחת את הציוד שלו.

<חן בר-יוסף: לרוב בפרקטיקה זה לא מה שקורה.

<חן בר-יוסף: שתיים, הספק הנכנס, הרבה פעמים מה שהוא עושה, זה מקבל ייפוי כוח מהלקוח, אוסף את אותם שני בלונים של הספק הקודם, שם אותם אצלו.

<חן בר-יוסף: אלינו הגיעו תלונות שונות ורבות על כך שחלק מהחברות נוהגות בכל מיני פרקטיקות, מה שנקרא "לייבש" את אותו ספק שהחליף אותן, ולהשאיר אותו עם הבלונים, ולא לאפשר לו לקבל את הכסף ואת התמורה שלו.

<חן בר-יוסף: צד אחד.

<חן בר-יוסף: צד שני, הבלונים לפעמים נשארים בשטח, שזו פעילות שגם אנחנו מאוד רוצים להימנע ממנה, בלונים זרוקים בשטח זה דבר לא טוב.

<חן בר-יוסף: ולכן התקנות האלה באות לעשות סדר בתהליך הזה, ולקצר - - -

איתן כבל: במערכת היחסים.

<חן בר-יוסף: במערכת היחסים ביניהם, במערכת היחסים ביניהם לבין הלקוח שלהם, ולקצר לוחות זמנים לרמת זמנים סבירה – יש שם עשרה ימים שמתקצרים לחמישה ימים מרגע ההודעה, לא יכול להיות שבן-אדם מחכה שבוע וחצי עד שייקחו ממנו.

<חן בר-יוסף: זה תחום אחד.

<חן בר-יוסף: תחום אחר זה תחום התשלום.

<חן בר-יוסף: אותו ספק יוצא, שלא טרח לבוא ולקחת את הבלונים שלו מהספק הנכנס, בעצם תוקע לו את המחסן הלא מאוד גדול שהוא הצליח לבנות לעצמו.

<חן בר-יוסף: ולכן, כדי שהוא לא ייתקע עם סט בלונים - - -

איתן כבל: שממילא הוא לא יכול להשתמש בהם.

<חן בר-יוסף: הוא לא יכול להשתמש בהם, זה אסור על-פי חוק.

<חן בר-יוסף: הזכרנו קודם, פעלנו בצורה אינטנסיבית השנה בעניין הזה.

איתן כבל: כי הגיעו אלי כמה - - -

<חן בר-יוסף: נכון.

<חן בר-יוסף: ולכל הפחות, היות שהוא בפועל מקצה שטח עבור אותו ספק יוצא, שישלם לו על השטח איזשהו מינימום.

<חן בר-יוסף: זה התחום השני.

<חן בר-יוסף: התחום השלישי קשור לתשלום שהספק היוצא, שלא החזיר את הפיקדון ללקוח, ישלם לו.

<חן בר-יוסף: אז שוב, זה כנראה התבסס על מספרים מאוד היסטוריים.

<חן בר-יוסף: נקבע שם שעל אי תשלום הפיקדון בזמן, הספק היוצא צריך לשלם 5% ריבית כל שבוע.

<יורם טמיר: 20% לשבועיים הראשונים, ואחר כך.

<חן בר-יוסף: כן, זה היה כנראה בימים של 400% אינפלציה.

<חן בר-יוסף: אז כיווצנו את זה.

<חן בר-יוסף: גם זה עוד מן הסתם יכול להיות נדון, אבל כיווצנו את זה ל-1%.

<יורם טמיר: אדוני לא יהיה מודאג, אף אחד לא שילם.

איתן כבל: אגלה לאדוני, לא הייתי מודאג.

איתן כבל: תיארתי לעצמי.

<חן בר-יוסף: עדיין, גם כאות בספר שעליה חתומה כנסת ישראל בצורה כזאת או אחרת, היה בעינינו לא נכון שיישארו אותות כאלה בספר.

<חן בר-יוסף: ולכן אנחנו מכווצים את זה פה ל-1%.

איתן כבל: אוקיי.

<חן בר-יוסף: זה למעשה המשמעות של התקנות.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: הסבר מפורט, ממוקד.

איתן כבל: נתחיל את ההקראה, ברשותכם.

איתן כבל: מי מקריא?

איתן כבל: כן, רצית לשאול, סליחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנושא שדיברת עליו בישיבה הקודמת, העניין של הבדיקות והבטיחות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומגדילים את כוח האדם לעשות את הבדיקות ולהקדים תרופה למכה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אני שואל: האם אתם גם נכנסים לאוכלוסייה הערבית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי רובה ככולה מקבלת אספקת גז דרך בלוני גז, שעליהם דיברת עכשיו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני לא יודע כמה מאלה שמספקים להם מורשים ולא מורשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם נמצאים במקומות בשמש, הם יכולים גם להתפוצץ, אולי שריפות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לכם תוכנית בכלל לטפל בנושא הזה של בלוני הגז החשופים האלה, שאין להם שום מתקן, אין להם שום כלום?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לכם דברים בכיוון הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: במיוחד באוכלוסייה הערבית, כי מידיעה שלי, אני לא יודע אם בכלל נכנסו אלא אם הייתה תאונה או משהו.

<חן בר-יוסף: חס וחלילה.

<חן בר-יוסף: קודם כול, מה שנקרא ברמת המדינה.

<חן בר-יוסף: אנחנו פרוסים בשלושה מרחבים, כמובן בכוח אדם מצומצם מאוד, ולכן מרבית האוכלוסייה בישראל לא ראתה את המפקחים שלנו עדיין.

<חן בר-יוסף: עד שיגדילו לנו עוד את התקציב, ויש פה נציג האוצר, אני בטוח שהוא ישמח.

<חן בר-יוסף: אבל אנחנו כן מגיעים.

<חן בר-יוסף: באוכלוסייה אנחנו לא עושים שום הבחנה בין אוכלוסייה יהודית לאוכלוסייה ערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, אני מדבר על העניין של האספקה דרך בלונים.

<חן בר-יוסף: אני מבין.

<חן בר-יוסף: אנחנו לא מתייחסים רק למרכזיות ולצוברים.

<חן בר-יוסף: אנחנו בודקים גם בתים שמחוברים עם שני בלונים.

איתן כבל: אם יורשה לי, אם אנסה לחדד את הדברים שחברי חבר הכנסת חאג' יחיא אומר, פשוט מיידע אישי, יכול להיות שהידע האישי הזה אין לו שום בסיס, אבל חלק מהכוחות הפועלים שלא על-פי דין, אני אומר את זה בעדינות כי אני לא רוצה להטיל דופי, אבל הוא פועל בתוך המגזר הערבי, שהוא נובע מן העובדה שאין פקחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נכון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין פקחים, וזה בלונים.

איתן כבל: וזה שוק שיותר קל בו, כי צובר צריך להעביר, פה הטכניקה היא מאוד פשוטה.

איתן כבל: והוא מעלה פה בצורה ברורה: הסיכון שבו נמצאת האוכלוסייה במגזר הערבי, בנקודת המוצא, היא חשיפה יותר גדולה לסכנות מאשר במקומות אחרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא רק זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, אם יש תקנות ואתם בודקים אותן, ומציבים את העניין של הבלונים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לך מידע אישי, ויש לי ידע כלשהו בבטיחות, אני מהנדס אזרחי, אז גם את המרחק ואת הבלון ואת האש – אני מכיר את הדברים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני אומר:

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפי מה שאני רואה הם לא עומדים בתקנות הבטיחות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם יש תקנות, שמעבירים לאלה שמתקינים, שבודקים אותם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל הדברים האלה יש?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אני אומר לך מידיעה, לפי מה שאני רואה בסביבתי, מי שמתעסק בזה לא מבין בבטיחות לגמרי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא לא מבין בבטיחות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה אם אתם נכנסים גם לשם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו הנקודה.

<יהודה גסנר: ברשות אדוני, אענה.

<יהודה גסנר: יש שני תקנים מובילים, שניהם רשמיים, זאת אומרת חוק.

<יהודה גסנר: תקן אחד, תקן 70, מתייחס לאותם בלוני גז, ומגדיר איך צריך לבנות אותם וכן הלאה.

<יהודה גסנר: והתקן השני, תקן 158, שמגדיר איך מתקינים את המערכת.

<יהודה גסנר: עכשיו, אני יכול להרגיע את אדוני, גם אם הבלון יעמוד חשוף בשמש, הוא לא יתפוצץ, בסדר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יודע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל המרחק שלו מהאש עצמה?

<יהודה גסנר: לגבי מרחקים ולגבי צורת התקנה ולמה לקשור ואיך – הכול מוגדר בתקן.

<יהודה גסנר: אוסיף ואומר: מי שמותר לו להתקין את המערכת זה רק מי שקיבל רישיון ונבחן ויודע.

<יהודה גסנר: עכשיו, זה לא מונע את העובדה, שאני בחורף האחרון, לצערי, הגעתי לבית מסוים במקום מסוים, ומישהו לקח את בלון הגז עם צינור השקיה, עלה אתו שלוש קומות, עשה את מה שעשה וילדה נהרגה.

<יהודה גסנר: אז הדבר שאני יכול לעשות, ואני עושה, זה להביא לידי הציבור, להיפגש, לפרסם, כדי שאנשים יבינו עד כמה הנושא - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מבקש בקשה אחרונה, שהתקנות האלה יתורגמו לערבית, יפורסמו, ויהיו באתר שלכם בתרגום לערבית ויגיעו, כי זה גם החוק, דרך אגב, ועד היום זה לא מיושם.

איתן כבל: אדוני, הבקשה שלך, לא רק שהיא לגיטימית, היא נכונה.

איתן כבל: ואני גם מצפה, שאכן בדברים האלה שנוגעים לבטיחות, אדוני הסביר, שגם יינתן לזה ביטוי בשפה הערבית.

איתן כבל: תודה, חבר הכנסת חאג' יחיא.

איתן כבל: בוא נתחיל את ההקראה, בבקשה.

איתן כבל: רק שם ותפקידך לפרוטוקול.

חמד עמאר: עורך-דין אחמד עאמר מהלשכה המשפטית, משרד האנרגיה.

איתן כבל: בבקשה.

חמד עמאר: תקנות הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה) (משק הגז - החלפת ספק גז) (תיקון), התשע״ו-2016.

חמד עמאר: בתוקף סמכותי לפי סעיף 19 לחוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה), התשמ״ט-1989, ובאישור ועדת הכלכלה של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה:

איתן כבל: יש הערות?

<אברהם פרל: יש לי הערה.

איתן כבל: בבקשה, שם ותפקיד.

<אברהם פרל: אבי פרל, יושב-ראש "מרכז הגז".

<אברהם פרל: אדוני, אי-אפשר להתעלם באמת מתחושה שאדוני שאל אותה בעדינות, איך באמת כל כך הרבה שנים בגז שום דבר לא קורה?

<אברהם פרל: 26 שנה, למעלה מ-95% נשלט על-ידי החברות הגדולות.

<אברהם פרל: אני מתייחס לתיקון שאומר, שאי-אפשר להתעלם ממצב, ש-90% מהמכלים שנמצאים כרגע אצל הלקוחות, ובפרט במגזר הערבי, אין קשר בין המכלים והזהות שלהם.

<אברהם פרל: ואסביר.

<אברהם פרל: ישנם אנשים שיש להם מכלים, שהם מחזיקים שני מכלים של "פזגז".

איתן כבל: אני רוצה לעצור.

<אברהם פרל: זו התקנה, את זה אני מסביר.

<אברהם פרל: זו המהות שלה, שאני מתנגד.

<קריאה: דיברנו על ימי העבודה.

איתן כבל: אדוני, אני מבין את מה שאתה אומר, אני מכבד את מה שאדוני אומר, אבל אני מבקש, כשהתחלנו את ההקראה, להתייחס לסעיף הרלוונטי.

איתן כבל: אם אין הערה מהותית לסעיף הרלוונטי בהגדרה "יום".

איתן כבל: אחר כך אאפשר לאדוני, זה לא שאמנע ממך לומר את אשר על לבך, רק אנחנו עכשיו בעניין הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פה יש חגי ישראל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכלול גם את החגים של הערבים, שזה יהיה ברור.

<יערה למברגר: אולי נסביר.

<יערה למברגר: זה לעניין הימים שהחברות צריכות לאסוף, שאנחנו מונים את הימים, ימי עבודה.

<יערה למברגר: זה בעצם מנסה להגיד: ימים שאנשים עובדים: א' עד ה' - - -

איתן כבל: אוקיי, הבנתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, בסדר, וגם התקופה שספק ערבי שעובד, גם החגים שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה צריך להיות מובן מאליו.

איתן כבל: סליחה, הטענה שחאג' מעלה, מעבר לספירה, כשיש עובד ערבי שמבקשים ממנו - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: או ספק, לא רק עובד.

איתן כבל: לא אמרתי ספק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ספק או עובד.

איתן כבל: ספק או עובד, כן.

חמד עמאר: ההוראה מתייחסת לפעולות של החלפת ספק, הפעולות של הספק עצמו.

<יערה למברגר: אם יש עובד ערבי, אז אפשר עובד אחר לשלוח באותו יום, אני מניחה.

<יערה למברגר: זה לא על עובד מסוים, החובה הזאת, זה על הספק בכללותו.

<יערה למברגר: האם לספק אין אף - - -

איתן כבל: לא, הנקודה היא כזו: ואם הספק הוא ערבי?

איתן כבל: ואני מכיר לפחות אחד כזה.

איתן כבל: והוא במקרה נותן גם שירות ליישובי האזור היהודים.

<קריאה: יש לי הצעה.

איתן כבל: לא, לא הצעה.

איתן כבל: אני כבר אומר לכם, חברים יקרים: זה לא יום לימודים ארוך, נחת האדם על הירח, נא להכניס גם את ההתייחסות שמתייחסת גם כן - - -

<אתי בנדלר: לגבי ספק - - -

<חן בר-יוסף: אדוני רוצה שזה יהיה נכון לכל הספקים?

איתן כבל: לא.

<חן בר-יוסף: כי אצלנו הם לא מקוטלגים לפי - - -

<קריאה: אדוני, אבל אפשר לחסוך את זה - - -

<יערה למברגר: זהו, יש משהו קצת בעייתי בלתת תווית.

<יערה למברגר: זה קצת מטריד אותי.

חמד עמאר: והשאלה גם איזה מועדים: מועדים של מוסלמים, של דרוזים, של נוצרים.

חמד עמאר: יש יותר מדי מועדים, ברוך השם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז תכניס: לפי העדה או הדת של הספק.

<יערה למברגר: לא, אבל ספק שמגיש בקשה לרישיון, הוא לא צריך להגיד את הדת שלו.

<יערה למברגר: ואם יש שני שותפים יהודי ודרוזי - - -

איתן כבל: חברים יקרים, בכל הכבוד, יש כאן 30% - - -

<יערה למברגר: הנה, אני יכול להקריא אולי מ-18א לפקודת סדרי השלטון והמשפט.

<יערה למברגר: יכול להיות שהתשובה נמצאת שם, כי זה מפנה למועדים.

איתן כבל: בבקשה, גברתי.

<יערה למברגר: שבת ומועדי ישראל – שני ימי ראש השנה, יום הכיפורים, ראשון ושמיני עצרת של סוכות, ראשון ושביעי של פסח וחג השבועות – הם ימי המנוחה הקבועים במדינת ישראל.

<יערה למברגר: לשאינם יהודים הזכות לקיים ימי מנוחה בשבתם וחגיהם.

<יערה למברגר: חגים אלה ייקבעו לגבי כל עדה על פי החלטת הממשלה שתפורסם ברשומות.

<אתי בנדלר: זה לא עוזר.

<אתי בנדלר: זה לא עוזר, כי כאן מפנים בפירוש: למעט מועד ממועדי ישראל המפורטים.

איתן כבל: כאילו ספקי הגז הם רק יהודים.

<יערה למברגר: זה כתוב פה - - -

איתן כבל: סליחה.

איתן כבל: אם מה שהקראת היה כתוב, אז זה בסדר, אין לנו בעיה.

איתן כבל: מאותו רגע שהייתה צביעה, מרקרת את העניין הזה של א' ה', הכנסת אותנו למחוזות אחרים.

<יערה למברגר: ההמשך פה הוא שהוראות חוק שעות העבודה והמנוחה יחולו לגבי יהודי – על מועדי ישראל; לגבי מי שאינו יהודי - על מועדי ישראל או על חגי עדתו, הכול לפי המקובל עליו.

<יערה למברגר: אבל, מבחינתי לפחות, אז צריך להחיל את זה על כולם על כל המשתמע מכך, כי אני לא רואה אפשרות שספק – איך תעשה את זה, חן, תבקש ממנו בבקשה שיצהיר את הדת שלו גם?

<יערה למברגר: זה נראה לי קצת - - -

<חן בר-יוסף: לא.

<חן בר-יוסף: אנחנו יכולים להצהיר איזה ימים הוא מבקש חופש.

איתן כבל: שנייה.

איתן כבל: בוא לא נעשה מזה יום לימודים ארוך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שמגיע לספק, הוא לא יודע למי הוא מגיע?

איתן כבל: חברים יקרים, נו באמת.

איתן כבל: אני טוען שזה גם להגן על הספק.

<יהודה גסנר: כשספק גז מגיע לרישוי, ואנחנו בוחנים ונותנים לו רישיון, מעולם לא בחנו את דתו.

<חן בר-יוסף: יש לי הצעה.

איתן כבל: חן, לפני ההצעה שלך.

איתן כבל: חברים יקרים, אני רוצה להזכיר לכם ממה נבעה השאלה: מהעובדה שנכתב פה בצורה ברורה העניין הזה.

איתן כבל: אם לא היה כתוב הדבר הזה, אף אחד כאן סביב השולחן לא היה עוסק בשאלה הזו.

איתן כבל: מהרגע שכתבתם את זה ונתתם - -

<לאה ורון: הגדרה ל"יום", וכתבתם מועדי ישראל.

איתן כבל: - - הגדרה ל"יום", וכתבתם מועדי ישראל, איך אומרים, מה לעשות, יש כאן עוד איזה 30% שהם ציבורים אחרים.

<יערה למברגר: אולי נכתוב ימי עסקים?

<חן בר-יוסף: ימי חג של המוסלמים הם ימי עסקים בישראל.

<חן בר-יוסף: יש לי הצעה חלופית, במקום שמה שנקרא נשאל אנשים לזהותם, וזה לא ראוי.

איתן כבל: בבקשה.

איתן כבל: אף אחד לא ביקש - - -

<חן בר-יוסף: לא, לשם זה הולך.

איתן כבל: אתה אומר: מי שבא, הוא יהודי – אתה יוצא מנקודת הנחה שהוא יהודי.

<חן בר-יוסף: לא, אני לא שואל אותו בכלל, זה לא מעניין אותי השאלה הזאת עד היום.

<חן בר-יוסף: יש לי הצעה אחרת: כל ספק, ברישיון שלו, כשהוא מבקש, יבחר לאיזה ימי מועד – הפחד הוא - - -

איתן כבל: הבנתי.

איתן כבל: העניין ברור.

<חן בר-יוסף: יבחר לאיזה ימי מועד הוא רוצה את החופש שלו.

<יורם טמיר: יש לי הצעה יותר טובה.

איתן כבל: מה ההצעה היותר טובה?

<יורם טמיר: היותר טובה היא בתקנת משנה א' למחוק עשרה ימים.

<יורם טמיר: לא צריך להמתין בכלל.

<חן בר-יוסף: לא, לא, לא.

איתן כבל: אני מתנצל, זה פחות טוב.

איתן כבל: יש את מספר הימים, שזה דיון אחד, ואת הימים שאנחנו מבקשים הגדרה, הימים שבהם מותר – איך קראנו לזה פה?

איתן כבל: הימים של מה שאנחנו אוספים או מוסרים את הבלונים.

איתן כבל: זה הכול.

איתן כבל: אתה רוצה להגיד שזה לא עשרה ימים?

<יורם טמיר: לא צריך עשרה ימים.

איתן כבל: אבל אין לזה שום קשר, ולא נותן מענה לעניין הפשיטא הזה.

<יורם טמיר: חוץ מאשר מבטל את הצורך בו.

איתן כבל: לא, לא, עזוב, עזוב.

איתן כבל: פה אתה מכניס אותי – אחר כך ההוא זה, אבוא מחר, מחרתיים.

<אתי בנדלר: אני מציעה, אדוני, שההגדרה תהיה ימים א' עד ה', למעט מועד ממועדי ישראל המפורטים בסעיף 18א(א) לפקודת סדרי השלטון והמשפט, התש״ח-1948, או ימי מועד אחרים שהספק הודיע עליהם בבקשתו לרישיון, וערביהם, ויום העצמאות.

<אתי בנדלר: בסדר?

איתן כבל: מי בעד?

איתן כבל: בעד תקנה 1 – רוב

איתן כבל: תקנה 1, בכפוף לשינויים, אושרה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אושר עם התיקון והתוספת.

<יערה למברגר: ימי מועד אבל - - - לפקודת סדרי השלטון והמשפט, כי לא כל יום שהוא מודיע עכשיו שזה המועד – אני עכשיו חוגגת את חג השתיקה.

איתן כבל: לא, בסדר.

איתן כבל: העניין ברור.

איתן כבל: נשפר את הנוסח.

<אתי בנדלר: נשפר את הנוסח, העיקרון ברור.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: הלאה.

איתן כבל: בבקשה.

איתן כבל: תראה איך הלכנו לקראתך כל כך מהר.

<אברהם פרל: אבל סליחה, קודם כול איפה כתוב שלושה ימים?

<אברהם פרל: אין בשום מקום שלושה ימים.

<חן בר-יוסף: 3(א).

<אברהם פרל: איפה, בתקנות?

<אברהם פרל: מה זה שלושה ימים?

<אברהם פרל: עבור מה יש שלושה ימים?

<אברהם פרל: בתקנות כתוב עשרה ימים.

איתן כבל: חברים יקרים, סליחה.

איתן כבל: אני קודם כול מבקש שפה לא יתפוצץ איזה בלון ביניכם.

<אברהם פרל: כן, ברור שלא.

איתן כבל: לא, נראה שתיכף יתפוצץ פה.

איתן כבל: אז אנא.

איתן כבל: את העניינים שלכם תיקחו למקומות אחרים, פה אני דן בעניינים שנוגעים לוועדה.

איתן כבל: קודם כול, הסעיף הזה מופיע, כאילו מופיע פה מולי.

<חן בר-יוסף: זה תיקון.

איתן כבל: זה תיקון.

איתן כבל: אז ברשותכם, בואו נתקדם.

איתן כבל: הלאה, תסיים בבקשה.

איתן כבל: שיסביר.

<חן בר-יוסף: בעיקרון, סעיף 1, כמו שאמרנו, ניתן לספק הגז היוצא עשרה ימים לצאת.

איתן כבל: קיצרתם את זה לחמישה ימים.

איתן כבל: ברור.

<חן בר-יוסף: כן.

<חן בר-יוסף: לא צריך לחכות לנצח לדבר הזה.

<חן בר-יוסף: זה אחד.

<חן בר-יוסף: שניים, מרגע שיש מסירת הודעה, צריך גם לעדכן את הלקוח: אני בא לקחת לך, אני הולך להיכנס לך לחצר, אני הולך לקחת את הבלונים שלי.

<חן בר-יוסף: גם את זה לא צריך שלושה ימים, קיצרנו לו את כל פרק הזמן, אז חייבים בהתאם לתת לו את זמן התגובה שלו, אז קיצרנו גם את זמן התגובה של הספק ליומיים.

<חן בר-יוסף: זה (1).

<חן בר-יוסף: להסביר את (2)?

איתן כבל: כן, כן.

<חן בר-יוסף: טוב, במקום "ספק הגז היוצא יטול", אנחנו מאפשרים פה לספק הגז הנכנס לקחת את המכלים אתו, זו פרקטיקה שקורית מרבית הזמן במשק.

<חן בר-יוסף: הוא למעשה מאותו רגע גם מודיע לו, הוא צריך להודיע לספק הגז היוצא: המכלים שלך אצלי במחסן.

<חן בר-יוסף: אלה לוחות הזמנים וזה התהליך שאנחנו מציעים פה.

<חן בר-יוסף: ואחרי העשרה ימים האלה מתחיל התהליך שתיכף נדבר אליו.

<קריאה: ומה עם ספק שמספק דרך צוברים?

איתן כבל: לא, זה לא פה, זה לא הדיון הזה, זה לא התקנות האלה.

איתן כבל: כן, בבקשה.

<אברהם פרל: אדוני היושב-ראש, אז אני עכשיו רוצה להתייחס למה שביקשתי, ברשותך.

איתן כבל: בבקשה.

<אברהם פרל: והשוק הזה הוא שוק בעייתי, כפי שאתה בטח מבין אותו, ולצערי שום דבר גם לא נעשה.

<אברהם פרל: אבל לא ניכנע, ואתה רואה שאנחנו מגיעים וממשיכים להביע את דעתנו ולהשתדל.

<אברהם פרל: נמשיך להשתדל.

<אברהם פרל: בפועל, כרגע בשטח, המכלים שנמצאים אצל הלקוחות הם לא המכלים שהם באופן ישיר עם החוזה של הלקוח.

<אברהם פרל: כלומר, אפרט ואסביר בקצרה, החוזה המקורי של הלקוח היה עם "פזגז", עבר מחלק של "אמישראגז" – ויש על כך הוכחות ובכתובים, אדוני יבקש ויקבל את זה מיד באימייל, הכול כתוב, הכול מוכח – עבר מחלק של "אמישראגז", החליף לו את המכלים.

<אברהם פרל: בפועל יש לו מכלים של "אמישראגז" והחוזה עם "פזגז".

<אברהם פרל: שאנחנו ניטול, שאנחנו ניקח, שאנחנו נעשה – קודם כול יש בעיה מהותית של הקניין עצמו פה.

<אברהם פרל: אז מה קורה?

<אברהם פרל: הופכים אותנו למין סוג של גנבים.

<אברהם פרל: אנחנו מפרקים ללקוח מסוים, כמו שאמרתי, את המכלים שהיו שמה – זה מה שהיה לו, זה מה שהוא לקח.

<אברהם פרל: וגם רובם לא זוכרים.

<אברהם פרל: לא אומר לאדוני, שאנשים מבוגרים בראש-העין זוכרים את כל החלופה.

<אברהם פרל: וככה השוק הזה עבד.

<אברהם פרל: והם לא יודעים ממי לקח, ממי נתן.

<אברהם פרל: ואז אנחנו שולחים, לוקחים את שני המכלים האלה של "אמישראגז", ובעצם שולחים אותם ל"אמישראגז", כי הם מזוהים עם "אמישראגז".

<אברהם פרל: ואז "אמישראגז" אומר: אלה גנובים, אין לנו כזה לקוח, ואין לנו שום דבר כזה, ואנחנו לא יודעים וכו'.

<אברהם פרל: ויש פה בעיה של קודם כול בכלל הזיהוי.

<אברהם פרל: כלומר, אין קשר.

איתן כבל: אוקיי.

<אברהם פרל: זה דבר מהותי.

<אברהם פרל: דבר אחרון, אנחנו לא צריכים לקחת שום דבר, ולא צריכים שום דבר לעשות.

<אברהם פרל: כמו שב"סלקום" וכמו שב"פלאפון" צריך לעשות את זה מאוד פשוט, לפשט את העניין, ולא כל היום להכביד.

<אברהם פרל: ללקוח יש שני מכלים, ולא משנה לי כרגע של מי, אנחנו שמים לו אותם בצד לידו, שמים שני מכלים שלנו חדשים, עושים את הבדיקה, ובמיידי מעבירים את הלקוח, ושהספק היוצא יבוא וייקח את המכלים ממנו לבד.

<קריאה: הודעת לו?

<אברהם פרל: בוודאי הודעתי לו.

<אברהם פרל: עד היום לא רק שהודעתי לו, הודעתי לו והמתנתי עשרה ימים.

איתן כבל: טוב, חברים, אני רוצה להעיר הערה.

איתן כבל: אני חושב שהעניין המהותי היה הסעיף הראשון - - -

<משה ורדי: אי-אפשר להשאיר מכלים אצל הלקוח.

<אברהם פרל: למה אי-אפשר להשאיר מכלים אצל הלקוח?

<משה ורדי: תעשה אצלו מחסן - - -

איתן כבל: מה שם אדוני?

<אברהם פרל: מ"אמישראגז".

<משה ורדי: לא, התאחדות התעשיינים.

<יעקב בורובסקי: ובעברו הוא נציב הכבאות הארצי.

איתן כבל: נכון, אני עכשיו נזכר בשם.

איתן כבל: אני רוצה להעיר הערה.

איתן כבל: מה שאותי מטריד יותר זה הסעיף הראשון שהתייחסת אליו.

איתן כבל: אני רוצה שתדע, אני אומר את זה לחן, לפחות אני יכול לומר לכם מידע אישי, רוב הציבור, אין לו מושג אפילו שבתהליך הזה – צובר זה סיפור אחר.

<אברהם פרל: לא, אני מדבר על מכלים.

איתן כבל: אדוני עוזר לי ואני בסדר.

<אברהם פרל: עוזר לעצמי.

איתן כבל: בצובר זה צובר, זה סיפור נפרד.

איתן כבל: בבלוני הגז לא כל האזרחים יודעים לעשות את החיבור הזה, דהיינו יש לי ספק, נניח רכשתי או ביצעתי את העסקה הראשונה אל מול חברה, תהיה אשר תהיה, ויום אחד בא מישהו ואומר לי – עבר, יש כאלה עוברים – הוא אומר לך: אני נותן לך על זה חצי מחיר.

איתן כבל: הוא בא, הוא לא אומר לו: תשמע, אני צריך להודיע.

איתן כבל: הוא מחליף.

איתן כבל: עכשיו, אני אומר את זה, אני פעם ראשונה האמת נחשף לזה.

איתן כבל: הוא בא, מחליף לו את המכלים, לקח והלך.

איתן כבל: זאת אומרת, אף אחד בכלל אפילו לא יודע על מה מדובר.

איתן כבל: דרך אגב, אני אומר, שזה מסוג הדברים שצריך להביא לידיעת הציבור.

איתן כבל: אני אומר לך, חן, אם עכשיו תשים טלפנים או טלפניות, ותבקש מהם להתקשר ל-1,000 בתים, אם אתה לא מקבל 800 – לא רוצה להגיד 1,000 – שאומרים לך: אנחנו בכלל לא - - -

<לאה ורון: מודעים.

עיסאווי פריג': מדובר בבתים פרטיים.

איתן כבל: על זה אנחנו מדברים.

עיסאווי פריג': - - - כולם.

איתן כבל: אני יודע, עיסאווי, לא צריך להרחיב.

איתן כבל: שנינו יודעים ומבינים את העניין.

איתן כבל: זאת אומרת, רוב הציבור בישראל, אם לא כולו, אין לו בכלל מושג שהוא צריך להודיע שיש לו את הספק וכו'.

איתן כבל: עבר, בא מישהו, אומר לו: אני יכול לתת לך יותר בזול.

איתן כבל: זה היום כמעט כמו למכור אבטיחים.

איתן כבל: הוא עובר, הוא צועק, והוא אומר: בוא הנה, אחליף לך.

<לאה ורון: אבל יש החזר פיקדון.

איתן כבל: אבל אני אומר לך, נשמה, את יודעת, תאמיני לי, כל אשר אמרתי – אני לא רוצה - - -

עיסאווי פריג': לאה, ככה הדברים מתנהלים.

איתן כבל: אני אומר את זה בצורה הכי ברורה.

עיסאווי פריג': לפחות במגזר הערבי ככה הדברים מתנהלים.

איתן כבל: לא רציתי לתת – אבל אגלה לך סוד, לא רק במגזר הערבי.

<אברהם פרל: נכון, נכון.

איתן כבל: זה לא רק.

איתן כבל: אוקיי, אז אני קודם כול מבקש - -

<חן בר-יוסף: ליידע את הציבור.

איתן כבל: - - שהדברים האלה יובאו לידיעת הציבור.

איתן כבל: ואני אומר, כמו שחאג' ביקש קודם בעניין השני של הבטיחות, אני מבקש את העניין הזה של נוהל החלפת בלוני הגז להביא לידיעת הציבור בכלל.

איתן כבל: אתה יודע מה?

איתן כבל: אם זה נוגע לענייני בטיחות, זה לא רק עניינים - - -

<חן בר-יוסף: זה לגמרי בטיחותי.

<חן בר-יוסף: מה שתיארת זה אירוע בטיחותי ממדרגה ראשונה.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: אתה מבין?

איתן כבל: אני אומר לך, חן, אם אני לא צודק – קודם כול, הלוואי, אבל לצערי אני צודק בריבוע.

איתן כבל: לצערי.

איתן כבל: כן, בבקשה.

<אברהם פרל: יש לי הצעה לסדר.

איתן כבל: אדוני, כדי שתגיש הצעה לסדר אתה צריך לעבוד יותר קשה.

<אברהם פרל: לא הצעה לסדר שלך.

<אברהם פרל: הציגו פה מבקר המדינה.

<אברהם פרל: מבקר המדינה הציע דבר מאוד פשוט.

<אברהם פרל: לפני שנבוא לכזאת ועדה מכובדת, ונבזבז את הזמן שלה פה ועכשיו נתחיל ללמוד אותה פה, מבקר המדינה דאז כתב שתקום ועדת הוראות בין החברות הקטנות והגדולות ביחד עם המשרד.

<אברהם פרל: ונשב איתם, ונעלה להם את הדברים ונסביר, ונבוא לפה קצת יותר מגובשים.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: בבקשה, שם ותפקיד.

<אברהם פרל: חבל על הזמן.

<ניר קנטור: ניר קנטור מהתאחדות התעשיינים.

<ניר קנטור: רק התייחסות קטנה לסוגיה שהעליתם.

<ניר קנטור: המעבר מחברה לחברה היא לא כל כך טריוויאלית בגלל היבטי הבטיחות.

<ניר קנטור: וכמובן צריך לוודא בתוך ההוראות הללו, שגם בוחנים את התשתיות - - -

איתן כבל: אגלה לאדוני סוד.

איתן כבל: מנהלת הוועדה זה מה שהיא פחות או יותר לחשה לי בדרך כזו או אחרת לאוזן, מהפיקדון.

איתן כבל: רק אתה יודע, יש הבדל גדול בין מה שאדוני יודע לבין מה שהציבור יודע.

איתן כבל: לזה חבר הכנסת פריג' ואני התייחסנו.

איתן כבל: רוב הציבור לא יודע את אשר אדוני אמר.

איתן כבל: אגיד לך משהו, רוב הציבור אפילו לא יודע שיש פיקדון לעניין הזה.

איתן כבל: אבל עזוב, אני חושב שאמרנו את הדברים שלנו בצורה ברורה.

<צבי לביא: הוא לא יודע, הוא שוכח.

איתן כבל: זה נראה לך אותו בלון.

איתן כבל: אתה בכלל לא יודע שאפילו כשמילאת את הפרטים וביצעת את עסקת ההתקשרות הראשונה, שבכלל שילמת פיקדון על דבר כזה.

איתן כבל: בוא נצביע קודם כול על התיקון.

איתן כבל: תקנה 2(1), (2) ו-(3) – נכון, הקראת גם את (3)?

חמד עמאר: את (3) לא הקראתי.

איתן כבל: אז אוקיי.

איתן כבל: אז קודם כול (1) ו-(2), מי בעד?

איתן כבל: בעד אישור פסקאות 2(1) ו-(2) – רוב

איתן כבל: הפסקאות אושרו.

איתן כבל: אושר.

איתן כבל: כן, תקריא את (3), בבקשה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: יש לי שאלה, חן, שלא ברורה לי.

איתן כבל: בכל זאת מכל, יש לו ערך, יש לו שווי.

איתן כבל: למה לא נגיד שאם אדם לא הגיע או ספק לא הגיע תוך נניח חודשיים - -

<לאה ורון: שישה חודשים ממועד פירוקם.

איתן כבל: - - או שישה חודשים, שהוא יוכל להשתמש בזה.

איתן כבל: למה לגרוט אותו?

איתן כבל: לא חבל?

<יורם טמיר: יש חוק סימון מכלים.

<חן בר-יוסף: שיבוא לקחת אותו.

<קריאה: לא, הוא שואל למה אי-אפשר להשתמש.

<חן בר-יוסף: אה, למה אי-אפשר להשתמש?

<יהודה גסנר: ניתן להסב את המכל לשמו של ספק הגז החדש, והתנאים נקבעו בתקן.

איתן כבל: אה, יש תקן לעניין הזה.

<חן בר-יוסף: כן, אבל צריך הסכמה של המוכר והקונה.

<אתי בנדלר: - - - לא יכול לקחת בניגוד לתקנה.

<לאה ורון: הם כותבים פה גריטה.

<חן בר-יוסף: נסביר רגע.

<חן בר-יוסף: כשחברה א' מוכרת לחברה ב' מכל שלה, יש תהליך שלם שעובר במכון התקנים, שבו מוסר שמה של חברה א'.

איתן כבל: ברור, ברור.

<חן בר-יוסף: אבל צריך פה עסקה של קונה מרצון למוכר מרצון.

<חן בר-יוסף: בלי זה, שזה התהליך פה, הוא שכח אצל את המכל, כנראה בכוונה, בשביל לא לשלם לך משהו, אתה לא יכול לבד על דעת עצמך להגיד: המכל הזה עכשיו שלי, ללכת למכון התקנים.

<חן בר-יוסף: מכון התקנים לא יקבל אותך להסבת השם בלי שיש לך הסכמה.

<חן בר-יוסף: עכשיו, האם אנחנו רוצים לתלות את היכולת של להשתחרר מהמכל הזה עכשיו בהסכמה בזה שבכוונה נשאיר אותו אצלך?

<אתי בנדלר: לא, סליחה.

<אתי בנדלר: אפשר לקבוע שאחרי שישה חודשים הבעלות תעבור אליו.

איתן כבל: נכון, זה מה שאני אומר.

איתן כבל: במקום גריטה.

<חן בר-יוסף: למיטב בדיקתנו אי-אפשר היה.

איתן כבל: חן, אני שואל שאלה פשוטה.

איתן כבל: זה כאילו הוצאת לו עין, עכשיו תוציא לו את העין, תגרוט את זה.

איתן כבל: מה שאני אומר זה ככה: יש תהליך, התהליך אמר ארבעה שקלים לחודש עבור האחסון.

איתן כבל: חצי שנה לא הגעת לקחת את הבלונים – הולך לגריטה.

איתן כבל: אני חושב שבלון יש לו איזה ערך כלכלי.

איתן כבל: זאת אומרת, בסופו של עניין אם אני אחרי חצי שנה גורט את זה, למה שלא אעשה את ההסבה?

<אתי בנדלר: אם הוא רוצה, הספק הנכנס.

איתן כבל: אם הוא רוצה, הוא לא חייב.

איתן כבל: סתם אני שואל למה.

<שולמית אשבול: כי אז תגיע למצב שבו יגיעו מכלים ויגידו עליהם שהם אחרי חצי שנה, ואתה לא תדע אם הם באמת אחרי חצי שנה.

<שולמית אשבול: אולי הם גנובים.

<שולמית אשבול: אתה לוקח את זה לכל מיני - - -

איתן כבל: לא, אני מניח, הרי יש מועד, שולי, לספירה.

איתן כבל: בסוף גם אם הוא גורט את זה, הוא צריך להביא לגורט את האישור שהוא חצי שנה על-פי התקנות שמר אותם אצלו.

איתן כבל: אם לא, אני מניח שהגורט לא יסכים לגרוט לו את המכל.

<קריאה: אין חובה כזו.

איתן כבל: סליחה, אז על מי אתם עובדים?

איתן כבל: נו באמת, אז על מי אתם עובדים?

איתן כבל: יש מילים?

איתן כבל: בבקשה, כן, גברתי.

<כרמל פלדמן אבוטבול: כרמל פלדמן, התאחדות התעשיינים.

איתן כבל: חבר'ה, תקשיבו.

איתן כבל: אני מצטער שאני מסבך אתכם ב"חארטות" האלה, אבל אם כבר כותבים מילים, לפחות שנדע לעמוד מאחוריהן.

איתן כבל: בבקשה.

<כרמל פלדמן אבוטבול: אני מסכימה לעניין הגריטה עם אדוני היושב-ראש.

<כרמל פלדמן אבוטבול: אני גם חושבת שחסר פה בתקנות עוד סוגיה, שהרבה פעמים אנחנו נתקלים בחברות שלא מודיעים בכלל שהוחלף ספק הגז.

<כרמל פלדמן אבוטבול: ואז מה שיוצא, באמת מתחילה איזה סוג של ספירה, או לא, מישהו גנב את זה ואז הוא יתחיל לספור או לא לספור.

<כרמל פלדמן אבוטבול: והבעיה היא שהוא יתחיל להשתמש בזה, הוא ממלא את זה ומעביר את זה, וזה בכלל לא נכנס לספירה של - - -

איתן כבל: אבל הצרכן חייב, נדמה לי, פה להודיע – תוך כמה זמן?

<כרמל פלדמן אבוטבול: לא הצרכן, הספק.

<חן בר-יוסף: או הצרכן או הספק.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: מה זה או או?

<כרמל פלדמן אבוטבול: הספק אחראי על זה.

<חן בר-יוסף: הצרכן יכול להודיע באמצעות הספק הנכנס.

איתן כבל: אה, בסדר.

איתן כבל: לא משנה.

<קריאה: מה קורה עם לא?

איתן כבל: חברים יקרים, תקשיבו שנייה.

<חן בר-יוסף: כתוב: מיום ההודעה.

איתן כבל: חן, אם הושבתם אותנו פה, ואנחנו יושבים על זה כבר עוד מעט שעה, אז אנא, בוא נעשה את זה כמו שצריך.

איתן כבל: זאת אומרת, אין או או.

<חן בר-יוסף: לא - - -

איתן כבל: תרשה לי.

איתן כבל: אם יש הודעה, אני רוצה לדעת מי זה שחובה עליו להודיע.

<חן בר-יוסף: זה מופיע בתקנה המקורית.

איתן כבל: שמה כתוב?

<חן בר-יוסף: ספק גז יוצא שקיבל הודעה מצרכן גז על סיום החוזה – קודם כול.

איתן כבל: מה כתוב שם?

<חן בר-יוסף: הרי התקנות האלה זה תקנות - - -

איתן כבל: נכון, אני יודע.

<חן בר-יוסף: בתקנה המקורית 3(א):

<חן בר-יוסף: ספק גז יוצא - -

איתן כבל: תוך שלושה ימים.

<חן בר-יוסף: - - שקיבל הודעה מצרכן גז על סיום החוזה כאמור בתקנה 2(ג), חייב לפרק ולפנות, על חשבונו – זה גם עונה למר - - -

איתן כבל: אוקיי, למה שנאמר, כן.

<חן בר-יוסף: זו ההודעה של ספק הגז היוצא, הוא מקבל אותה מהצרכן.

<חן בר-יוסף: יש אפשרות לצרכן, וזה מה שקורה הרבה פעמים, ליפות את כוחות של הספק הנכנס.

איתן כבל: אני חושב שזה הכי – חברים יקרים, אם זה יונח בידיו של - - -

<חן בר-יוסף: הרגע דיברנו על אוזלת ידם וחוסר המידע שיש אצל הלקוחות.

<חן בר-יוסף: אני לא חושב שלתת להם לנהל הליכים בירוקרטיים כאלה זה טוב כל כך.

<חן בר-יוסף: אנחנו בוודאי מאפשרים את זה, כל צרכן מודע שיעשה את הכי טוב שהוא יודע, אבל בסופו של דבר זה שהוא יכול להשתמש בספק הנכנס, זה חוסך לו את הבירוקרטיה שבהחלפה.

איתן כבל: אני בעד.

<חן בר-יוסף: הוא מעדיף שהוא יודיע.

<חן בר-יוסף: הוא מייפה את כוחו, הוא אומר לו: לך תטפל לי בכל העניינים ושים לי שני בלונים.

איתן כבל: לא, זה ברור, זה ברור.

איתן כבל: בכל מקום.

איתן כבל: כי יש לו אינטרס, הוא הרי נכנס לנעליים.

<חן בר-יוסף: טפל בי.

איתן כבל: טפל בי, אוקיי.

<כרמל פלדמן אבוטבול: אנחנו באמת חושבים שהספק הנכנס הוא זה שצריך להודיע, לא רוצים להטיל חובה על הצרכן, שבעצמנו אמרנו שהוא - - -

איתן כבל: בני.

<בני פרץ: הוא שאל איפה אני.

איתן כבל: מי החצוף הזה ששואל איפה אתה?

<בני פרץ: חבר מ"הפנתרים".

איתן כבל: וואלה, שיהיה בריא.

איתן כבל: לא בסדר.

<בני פרץ: אדוני היושב-ראש, אפשר להתערב?

איתן כבל: רק תן לי לסיים.

איתן כבל: מה שאני מנסה לומר לכם, חברים יקרים, כדי להתקדם.

איתן כבל: אני מקבל את העובדה שצריך – הצרכן, בכל הכבוד, אני לא רוצה, אתם יודעים, אנחנו מכירים, כל אחד ינסה לחשוב כמה מטלות יש לו, שהן לא במסגרת עבודתו היום-יומית.

איתן כבל: למה אנחנו מבקשים שהספק יעשה את זה?

איתן כבל: כי זה חלק מההתנהלות היום-יומית השוטפת שלו.

איתן כבל: כשאת יושבת בביתך, ויש לך את זה ואת זה ואת זה, הודעתי לך, כבר שכחת כמה, כי זה לא לחם חוקך או לחם חוקנו בחיי היום-יום.

איתן כבל: זאת נקודה אחת.

<אתי בנדלר: לא, הנקודה היא שצרכן גם בדרך כלל לא קורא את התקנות.

<אתי בנדלר: מי שאמור להכיר את התקנות אלה הספקים.

איתן כבל: הם גם כתובים בשפה כזו שהוא לא יבין.

<אתי בנדלר: זאת אומרת, גם אם הוא יקרא.

איתן כבל: אז מה שאני מנסה לומר, לפעמים אתה קורא את התקנות, לא נעים לך לשאול, שיחשבו שזה כל כך פשוט אולי – מה, אתה לא מבין מה כתוב?

<אתי בנדלר: כן, נכון, נכון.

איתן כבל: אז מה שאני אומר לך, לגבי העניין הזה של השישה חודשים, אני לא עומד על רגלי האחוריות פה בעניין הזה, ולא אעכב את העניין, אבל נראה לי שזה שווה מחשבה, שאחרי שישה חודשים, יכול הספק להתחיל את התהליך של הסבה לעצמו.

<חן בר-יוסף: אנחנו נבדוק את זה.

<חן בר-יוסף: אם זה קשור בתיקון צווים נוספים, נביא את תיקון הצו הנוסף - - -

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: תודה.

<בני פרץ: אדוני היושב-ראש, הערה לזה.

איתן כבל: כן, בני.

<בני פרץ: אני באמת חושב שהאחריות צריכה להיות בין הספק היוצא לספק הנכנס, ולא האזרח.

איתן כבל: זה מה שהוא אומר.

<בני פרץ: כי אחרי חצי שנה יכול לבוא הספק היוצא ולתבוע את האזרח, הצרכן המסכן הזה, ולהגיד לו: לא קיבלתי.

<בני פרץ: וזה יכול לקרות, וקרו הרבה דברים בנושאים האלה.

<בני פרץ: אני חושב שיהיה חוזה מפורש - -

איתן כבל: טוב, זה סוכם.

<בני פרץ: בין היוצא לצרכן הנכנס, החברה הנכנסת, היא תעשה חוזה, שהיא לוקחת על אחריותה.

<בני פרץ: אין יותר לצרכן שום עניין או קשר לנושא הזה.

איתן כבל: תודה, בני.

<חן בר-יוסף: אדוני צודק, וזה היום כבר מופיע, כי חובה לספק ביחד עם חוזה כתוב.

<חן בר-יוסף: לא מספיק היום לספק בלונים, התיאור שתואר פה זה תיאור עברייני.

<קריאה: אפשר לחדד נקודה?

איתן כבל: משפט.

עיסאווי פריג': שנייה, איתן.

איתן כבל: כן, בבקשה.

עיסאווי פריג': הוא אומר תיאור עברייני מה שתיארת, אבל אתה יודע ש-50% מהאוכלוסייה נוהגת כך.

<חן בר-יוסף: לא, אדוני, לא 50% מהאוכלוסייה, אני מאוד מצטער.

עיסאווי פריג': אה, לא 50%?

<חן בר-יוסף: ממש לא 50%.

עיסאווי פריג': אז יפה מאוד, 20% הערבים נוהגים ככה.

<חן בר-יוסף: אני לא יודעת חלוקה בין העדות.

עיסאווי פריג': אני אחד מהם.

עיסאווי פריג': אני אחד מהם.

<חן בר-יוסף: יש תהליך כזה, זה לא באחוזים שאדוני מתאר.

עיסאווי פריג': לא, אני בכפר-קאסם, כל היישוב מתנהל כמוני.

עיסאווי פריג': אז הוא עברייני.

עיסאווי פריג': נו, 24,000 תושבים.

<קריאה: אין חוזים, אין חוזים.

עיסאווי פריג': על מה אתה מדבר?

<קריאה: איזה חוזה, איזה בטיח.

איתן כבל: משפט.

איתן כבל: חן, מספיק.

<ניר קנטור: כפי שצוין פה בדיון, יש ערך הרי לבלונים שמתנתקים.

<ניר קנטור: וצריכה להיות איזושהי סנקציה על הספק הנכנס, על מנת שבאמת הוא יעביר את זה הלאה, כי אחרת - - -

איתן כבל: טוב, חברים יקרים, אתם ב-delay.

איתן כבל: אני כבר סיכמתי עם חן את הנוהל, שהוא יבחן ויבדוק את העניין הזה.

איתן כבל: אני רק רוצה לומר לחן, שאדוני טועה, הלוואי והנתונים הם כמו שאתה מציג אותם.

איתן כבל: לצערי, חבר הכנסת עיסאווי פריג', וזה לא רק נחלת – כפי שאמרתי לך, לא רציתי לתת סימנים בכפר ערבי כזה או אחר, זה גם נחלתם של יישובים יהודים רבים ברחבי הארץ, ללא הבדל דת, גזע ומין, שאין להם מושג בכלל בעניין, לא של הפיקדון ולא של החובה ולא של כל הדברים האלה.

איתן כבל: בגלל זה אנחנו כאן, כדי להסדיר את העניין.

איתן כבל: מי בעד?

<אתי בנדלר: רגע, אז אדוני מאשר את הגריטה אחרי - - -

איתן כבל: כן, כפוף לזה שהוא עושה בדיקה.

<לאה ורון: כפוף לזה שחן בר-יוסף יבדוק את הנושא.

<לאה ורון: וככל שצריך הם יעבירו תיקון לתקנות האלה ותיקון לתקנות שעניינן בסימון של המכלים.

איתן כבל: הוא רוצה לבדוק שאין לו איזה מגבלה.

<לאה ורון: יש עניין של התקנות של סימון מכלים.

איתן כבל: מי בעד 3, סעיף קטן (ד), (ה) ו-(ו).

<אתי בנדלר: (ה) עוד לא קראו.

<אתי בנדלר: את המדדים הם קראו?

<אתי בנדלר: הקריאו.

<קריאה: (ה) ו-(ו) הוקראו.

<אתי בנדלר: אז מתי יהיה העדכון הראשון?

<אתי בנדלר: מדברים כאן על ספטמבר 2015, העדכון הראשון יהיה רק בינואר 17'?

<יערה למברגר: כן.

<חן בר-יוסף: כן, ינואר 17' פעם הבאה.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: אז מי בעד 3(ד), (ה), (ו), עם התיקון - - -

<אתי בנדלר: אין כרגע - - -

איתן כבל: לא, העדכון של ינואר.

<אתי בנדלר: זה יהיה בינואר 17'.

<אתי בנדלר: זה בסדר.

איתן כבל: זו כוונתי.

איתן כבל: אוקיי, מי בעד?

איתן כבל: ירים את ידו.

איתן כבל: בעד פסקה 2(3) – רוב

איתן כבל: פסקה 2(3) אושרה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אושר.

איתן כבל: תיקון תקנה 5 – 3.

איתן כבל: הערות?

איתן כבל: כן, בבקשה, יורם.

<יורם טמיר: יש צרכנים ששילמו לפני התקופה של הצו, והם שילמו מחיר מלא.

<יורם טמיר: זאת אומרת, אנחנו מגדילים את קופת החברות.

<חן בר-יוסף: לא.

<חן בר-יוסף: הצו מתייחס לכל תקופה ותקופה.

<חן בר-יוסף: לא אכנס פה לצו, אבל הצו הוא באמת - - -

איתן כבל: אוקיי, נחה דעתו.

איתן כבל: אוקיי, מי בעד תיקון תקנה 5?

עיסאווי פריג': רגע, לפני 3.

<בני פרץ: רגע, ואם שילמתי 5,000 שקל לפני 30 שנה?

<חן בר-יוסף: יש לך פתק?

<בני פרץ: יש לי שעון של 30.

<בני פרץ: מה, אין אינפלציה?

<חן בר-יוסף: לא, יש לך פתק על כמה פיקדון שילמת?

<בני פרץ: אני לפני 30 שנה שילמתי על השעון 5,000 שקל בשביל שירכיבו לי אותו.

<יהודה גסנר: שעון זה צובר, זה לא - - -

<בני פרץ: זה בצובר, אבל זה אותו דבר גם בבלון.

איתן כבל: אנחנו לא בצוברים.

<יהודה גסנר: אנחנו לא בצוברים.

איתן כבל: אנחנו בלוני גז.

איתן כבל: די, מספיק, חברים, מכלי גז.

עיסאווי פריג': איתן, סעיף 5, מה הקשר ל-3?

איתן כבל: לא הבנתי את השאלה.

עיסאווי פריג': סעיף 5.

איתן כבל: תיקון תקנה 5?

עיסאווי פריג': לא, תחילתן.

<אתי בנדלר: אה, עוד לא הגענו.

עיסאווי פריג': לא, כי יש קשר ל-3.

עיסאווי פריג': שאבין, למה החריג את 3?

<אתי בנדלר: למעט תקנה 3 – לא יודעת.

<חן בר-יוסף: לא, כי זה מיידי, זה החזר פיקדון.

<חן בר-יוסף: אין שום סיבה שזה לא יתנהל מהרגע.

<חן בר-יוסף: לא צריך להתארגן לזה.

<אתי בנדלר: בגלל שאין התארגנות.

<לאה ורון: זה מה שאומר חן בר-יוסף.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: מי בעד תקנה 3 – תיקון תקנה 5?

איתן כבל: בעד תקנה 3 – רוב

איתן כבל: תקנה 3 אושרה.

איתן כבל: אושר.

איתן כבל: תיקון תקנה 5א – 4.

<קריאה: איזה סנקציה יש לזה?

איתן כבל: זה מה שהורדת מהאינפלציה על - - -

<חן בר-יוסף: כן, מ-5%.

איתן כבל: כן, אוקיי.

איתן כבל: מי בעד?

איתן כבל: ירים את ידו.

איתן כבל: בעד תקנה 4 – רוב

איתן כבל: תקנה 4 אושרה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: התיקון אושר.

איתן כבל: תחילה.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: יש הערות?

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: מי בעד?

איתן כבל: ירים את ידו.

איתן כבל: בעד תקנה 5 – רוב

איתן כבל: תקנה 5 אושרה.

איתן כבל: אושר.

איתן כבל: התקנות אושרו.

איתן כבל: אני רק, חן, רוצה לבקש, קודם כול, אתה שם לב - - -

<חן בר-יוסף: אני רושם לעצמי שיעורי בית.

איתן כבל: קודם כול, אני מזכיר לך, בדיון הקודם יש רשימה של שאלות שנעביר אליכם, שנבקש לקבל תשובות.

איתן כבל: אני נחוש, באמת, יחד עם חברי הוועדה, לעשות סדר בתחום הגפ"מ.

איתן כבל: כל מה שתלוי בנו, נעשה סדר – נשתדל לפחות לעשות את הסדר הזה.

איתן כבל: אז תקבל מאתנו סדרה של שאלות.

איתן כבל: העברנו כאן עכשיו את התקנות על בלוני הגז.

איתן כבל: אני מסב את תשומת לב אדוני, להוציא פרסום שבו אנשים פשוט – עם כל הכבוד, אנשים אין להם מושג, לא מודעים בכלל לדברים, שיש לזה משמעויות לא רק כספיות, יש לזה משמעויות בטיחותיות מאוד מאוד גדולות, שחס וחלילה עלולות להשפיע בצורה מאוד לא טובה על מי שמשתמש בבלונים כאלה.

<חן בר-יוסף: אם אדוני שם לב, המשרד בהשקעה לא מעטה עשה פרסום לסכנה הגדולה שיש בכל תהליכי הגפ"מ, ובין השאר מוזכר שם, זה מודגש שם, להתקשר עם ספק גז מסודר, כמו שהוזכר פה בוועדה.

<חן בר-יוסף: הספק בוודאי יודע מה הכללים שחלים עליו.

איתן כבל: ברור.

איתן כבל: הבעיה היא לא – הבעיה אומנם היא הספק - - -

<חן בר-יוסף: כל מי שפונה לאלטע זאכן שעבר ברחוב, בהגדרה מבין שהוא כנראה לא הולך - - - אז לא משנה מה נכתוב.

איתן כבל: אתה יודע, חבר הכנסת גואטה אמר לי כך: כשאתה הולך לקנות אבטיח – אבטיח – אתה אומר לו: תפתח לי אוטו.

איתן כבל: כשאתה הולך לקנות בית, אתה ברוב המקרים "עלא באב אללה".

איתן כבל: אז תודה רבה לכם, הישיבה נעולה.