ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 203, 2016-06-07 11:30

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: היום ה-7 ביוני 2016, א' בסיון התשע"ו?

יעקב מרגי: תלמידים, אתם מכירים את התאריך הזה?

יעקב מרגי: מה היה ב-7 ביוני?

<קריאה: התקלת.

יעקב מרגי: חגגנו לא מזמן את שחרור ירושלים.

יעקב מרגי: מלחמת ששת הימים – שישי-שביעי.

יעקב מרגי: הנושא שעל סדר היום הוא רישום תלמידי שלומי לחטיבת ביניים - בי"ס "אורט" ובי"ס "בית חינוך גליל מערבי", ביוזמת חברת הכנסת גרמן.

יעקב מרגי: חברת הכנסת גרמן לא מצאה לנכון להגיע בזמן.

יעקב מרגי: נציגי ההורים, בבקשה.

יעקב מרגי: אני מבין שיש מצגת.

יעקב מרגי: האם זה באישור הוועדה?

<יהודית גידלי: כן, כן.

<איתן ונונו: שלום, שמי איתן.

<איתן ונונו: אני הורה לילדה בת 12 בשם אופיר שאמורה לעלות לחטיבה ביניים.

<איתן ונונו: אני גם מייצג קבוצה לא קטנה של הורים שהופתעו.

<איתן ונונו: אני אפעיל את המצגת ואעבור שקף שקף.

יעקב מרגי: למה קוראים ליישוב שלומי שלומי?

<איתן ונונו: שלומי בן משהו, נכון?

<איתן ונונו: אחיהוד.

יעקב מרגי: על שם אחיהוד?

<גבריאל-גבי נעמן: כן, שבט אשר.

<איתן ונונו: אנחנו דורשים עבור הילדים שלנו חינוך ברמה גבוהה ככל שניתן וחיי חברה ואוכלוסייה מגוונים.

<איתן ונונו: מה שקרה זה שלפני כעשר שנים הקימו בית-ספר חטיבת ביניים וחטיבה עליונה בשלומי.

<איתן ונונו: מדובר במבנה מדהים ויפה שקרוב לנו לבית.

<איתן ונונו: הלוואי והיינו יכולים ללמוד שם.

<איתן ונונו: במשך כל השנים האחרונות הוא היה מוגדר בתור בית-ספר ממלכתי-דתי, ולנו ניתנה האופציה, ואנחנו גרים שם תקופה של 10 - 16 שנה.

<איתן ונונו: האופציה שאנחנו ידענו שקיימת לנו עד היום זה ללמוד בבית-ספר אזורי שנקרא "גליל מערבי-כברי" ששם איכות הלימודים לפי כל התוצאות ולפי כל הסטטיסטיקות שרואים הוא בית-ספר ברמה טובה וגבוהה.

<איתן ונונו: יש שם מגוון מגמות גדול, הרבה תלמידים, ואוכלוסייה מגוונת שמגיעה מהמושבים, מהכפר, מהעיר.

<יהודית גידלי: יכולתם לבחור בין זה לבין?

<איתן ונונו: לבין בית-הספר שיש לנו בשלומי.

<איתן ונונו: יש לנו "אורט" שלומי שעד עכשיו היה מוגדר כממלכתי-דתי, ורק עכשיו, כרגע, לפני מספר חודשים, הודיעו לנו שהוא הופך להיות בית-ספר ממלכתי בלבד, וכל הילדים של שלומי מחויבים ללכת לשם ואין שום אופציה אחרת.

יעקב מרגי: ואתה מדייק בהבחנה של "כל הילדים של שלומי".

<איתן ונונו: כל הילדים שבזרם הממלכתי.

יעקב מרגי: אתה מדייק, אתה אומר: כל הילדים בזרם הממלכתי?

<איתן ונונו: זה מכתב של ראש המועצה.

<איתן ונונו: אני יכול להגדיל את זה כדי שתראו פה.

<איתן ונונו: כתוב פה שכולם מחויבים ללכת לבית-הספר הזה.

<גבריאל-גבי נעמן: - - -

יעקב מרגי: גבי, בסוף.

יעקב מרגי: נהוג אצלנו בוועדה שהטוענים מרצים את טענותיהם ומשרדי הממשלה, בתקווה שהם הגיעו לפה.

יעקב מרגי: משרד החינוך כאן?

<יעל שטיינברג: כן.

יעקב מרגי: הרשות המקומית יגיבו בהתאם.

<איתן ונונו: אנחנו קיבלנו מכתב לבתים שנכתב ב-21 לינואר 2016, הגיע אלינו עם דואר ישראל בתחילת פברואר: הרישום לבתי-הספר יתחיל ב-25.2.

<איתן ונונו: כלומר, היו לנו בערך כשלושה שבועות.

<איתן ונונו: ההחלטה הזו נכפתה עלינו שלושה שבועות לפני מועד הרישום, וזה לא נראה לי זמן סביר.

<איתן ונונו: זה גם לא מקובל ולא כמו מה שהיה נהוג עד היום במשך עשרות שנים – סטטוס קוו, שלילדים בזרם הממלכתי יש אופציה.

<איתן ונונו: כשאנחנו באנו לגור זה היה אחד השיקולים שלנו.

<איתן ונונו: אמרנו שאנחנו הולכים למקום מרוחק, לפריפריה, שיש לו את היתרונות שלו.

<איתן ונונו: יש לי בית יפה, יש לי נוף לים, הכול בסדר.

<איתן ונונו: לגבי חינוך לילדים – ידעתי מה יש.

<איתן ונונו: אי-אפשר להפתיע אותי בתוך שלושה שבועות ולהגיד לי: זה האופציות שיש לך, אתה תלמד רק בבית-הספר הזה.

<איתן ונונו: לא הייתי מתנגד - זה היה הכי נוח לי, זה מתחת לבית - אם בית הספר הזה היה מציג נתונים סבירים.

<איתן ונונו: אני לא חושב שהבת שלי יכולה ללמוד במקום כזה.

<איתן ונונו: תיכף אראה זאת במצגת.

<איתן ונונו: אנחנו ניסינו בהתחלה לדבר עם ראש המועצה וניסינו להבין ולבטל את רוע הגזרה בשיחות.

<איתן ונונו: לא הצלחנו.

<איתן ונונו: החלטנו להשבית את הלימודים ליום אחד, אולי מישהו ישים אלינו לב.

<איתן ונונו: אחרי ההשבתה הזו ראש המועצה הסכים להכניס אותנו לחדר הישיבות שלו.

<איתן ונונו: דיברנו, לא יצא מזה הרבה.

<איתן ונונו: הוא עמד בעמדתו שאזורי הרישום סגורים ואין אופציה אחרת לזרם הממלכתי.

<איתן ונונו: פה יש את כל הטיעונים.

<איתן ונונו: מיד אחרי ההשבתה כתבנו לו מכתב כשאלו הטיעונים העיקריים: האופציות ביישוב פריפריה מוגבלות.

<איתן ונונו: אם בדבר אחד היתה לנו בחירה, אנחנו לא רוצים שזה יילקח מאתנו.

<איתן ונונו: עוד פעם אני חוזר על העניין החברתי.

<איתן ונונו: אתם צריכים להבין ששלומי הוא ישוב קטן.

<איתן ונונו: כרגע מדובר על שכבה של בערך 70 ילד, בשנה הבאה תהיה 40 ילד.

<איתן ונונו: זה כל שכבות חטיבת הביניים של כיתות ז'.

<איתן ונונו: זה ילדים שגדלו איתם מהגן ועלו איתם ליסודי, ועכשיו הם גם צריכים לבלות איתם עוד שש שנים – זו האוכלוסייה.

<איתן ונונו: אתם צריכים להבין שבשלומי יש אנשים מאוד טובים, אבל יש גם גרעין של מעמד סוציו-אקונומי נמוך, וזה לא סוד לאף אחד.

יעקב מרגי: כמו בכל עיר.

יעקב מרגי: גם בתל-אביב יש לנו פריפריה חברתית.

<איתן ונונו: כמו בכל עיר, בשלומי קצת יותר.

<איתן ונונו: אין לנו בעיה עם זה, אבל אנחנו רוצים שהילדים שלנו גם יתערו עם אוכלוסייה אחרת ויהיו בקטע חברתי גם עם אוכלוסייה אחרת.

<איתן ונונו: אנחנו לא חושבים שמישהו יכול להכריח אותנו להיסגר עם אותה אוכלוסייה למשך כל כך הרבה זמן.

יעקב מרגי: תתקתק את המצגת, עברתי עליה.

יעקב מרגי: תן לי את הנתונים שאתה כל כך פוחד מהם, זה מה שחשוב.

<איתן ונונו: אוקי, אתקדם.

<איתן ונונו: זו הכתבה שהיתה בעיתון.

<איתן ונונו: שלחנו בקשות.

<איתן ונונו: אני רוצה להגיד שניסינו ללכת בצינורות המקובלים ובצורה מסודרת.

<איתן ונונו: ביקשנו במילים, אך לא הלך.

<איתן ונונו: היינו בפגישה.

<איתן ונונו: אחרי זה כתבנו מכתב.

<איתן ונונו: אחרי זה יש טופס סטנדרטי של המועצה שנותנים לנו אישור לתושב חוץ וללימודי חוץ.

<איתן ונונו: מלאנו את זה.

<איתן ונונו: כמובן שכולם קיבלו הודעה לקונית אחידה: בדקנו את הממצאים וגילינו שלילדכם יש מענה הולם, ואנחנו לא נוכל לאשר.

<איתן ונונו: יש לחץ של זמן, ולכן אקצר.

<איתן ונונו: פה זה נקודה מאוד חשובה.

<איתן ונונו: במהלך הזמן הזה שהיינו במאבק נכנסו לבית-הספר היסודי נציגים של מחלקת החינוך של שלומי ונציגים של בית-ספר "אורט" והתחילו לדבר עם הילדים בצורה ישירה, ובצורה שהיא ממש לא לעניין.

<איתן ונונו: כמו לדוגמה, ההורים עלולים להגיע לבית משפט, אם אתם תרשמו את הילדים לכברי ואם אתם תמשיכו להשבית, אתם עושים עבירה על החוק.

<איתן ונונו: מי שלא נרשם - - -

יעקב מרגי: זה החוק, הם רק הפנו את תשומת ליבך.

<איתן ונונו: אבל לא צריך להגיד דבר כזה לילדים, ולא צריך להמריד אותם נגד ההורים שלהם.

<איתן ונונו: יש לכם משהו – תבואו אלינו.

<איתן ונונו: אל תלכו לילדים.

יעקב מרגי: צודק.

יעקב מרגי: הלאה.

<איתן ונונו: עשו להם הצבעה מי נרשם לכברי ומי לא.

<איתן ונונו: מה זה הדבר הזה?

<איתן ונונו: אני לא מבין איך בכלל ניגשים לילדים.

<איתן ונונו: איימו עליהם שלא יוכלו להירשם למצוינות אם הם ילכו להירשם בכברי או שהם לא יירשמו ב"אורט".

<איתן ונונו: מפעילים עליהם לחץ והם גם עושים להם קבוצות בתוך הכיתות.

<איתן ונונו: בסוף גם שכנעו אותם: תבואו ל"אורט", ביום שישי לא לומדים אצלנו, ותקבלו גם המבורגר וצ'יפס – עד כדי כך.

<איתן ונונו: זה לא אני אומר, זה עדות שמיעה של הרבה מאוד ילדים שכל אחד ואחד סיפר את זה להורים שלו.

<איתן ונונו: כתבנו למנהלת בית-הספר שזה לא מקובל עלינו.

<איתן ונונו: ראינו שזה לא עוזר, הלכנו לאורנה שמחון.

<איתן ונונו: ישבנו אצלה במשרד.

<איתן ונונו: היא החזירה אותנו חזרה לרשות ואמרה לנו: זה החלטה של הרשות, אני לא יכולה להתערב.

<איתן ונונו: אם אני אוכל להתערב, זה בכמה בודדים.

<איתן ונונו: אחזיר לכם תשובה באוגוסט.

<איתן ונונו: לא היה מקובל עלינו.

<איתן ונונו: המשכנו הלאה, כתבנו גם לשר החינוך.

<איתן ונונו: אני רק רוצה שתבינו כמה תלאות וייסורים אנחנו עוברים כדי שהילדים שלנו יקבלו חינוך הולם שאין בנמצא כרגע אצלנו.

<איתן ונונו: פנינו אז לחברת הכנסת גרמן.

<איתן ונונו: שלום, יעל.

יעל גרמן: אני מתנצלת.

יעל גרמן: היינו בדיון אחר ולא יכולתי להגיע.

<איתן ונונו: היא הסכימה לקחת את הנושא הזה לידיים ולהביא אותנו לאן שאנחנו נמצאים.

<איתן ונונו: מבחינתנו, כרגע זה אחד הניסיונות האחרונים שלנו.

<איתן ונונו: מפה הרבה הלאה אין לנו.

<איתן ונונו: אבל יש עוד, נקווה שלא נגיע.

<איתן ונונו: יש הבדל במגמות, לא רק ברמת החינוך אלא גם באפשרויות שיש בבית-הספר "אורט" בשלומי שמטבעו הוא בית-ספר קטן עם מעם תלמידים, מעט מורים, סגל שהתחלף לאחרונה הרבה מאוד פעמים, לעומת ההיצע הגדול שיש לנו בבית-הספר האזורי שהוא בית-ספר עם מעל 1,000 ילדים.

<איתן ונונו: הנה הנתונים שאני כל כך פוחד מהם.

<איתן ונונו: 35 מדד מדלן למיצ"ב בבית-ספר "אורט" בשלומי, כאשר הממוצע הוא משהו כמו 60 ומשהו בגלל בית-ספר היסודי "בן צבי" שמביא נתונים טובים של משהו כמו 80.

<איתן ונונו: אני לא יכול לשלוח את הילדה שלי למקום כזה שאני יודע שבמרחק רבע שעה נסיעה ממני, ומה שהיה נהוג עד היום ובגלל זה החלטתי להישאר בשלומי, זו אחת הסיבות, שאני יודע שיש לה אופציה יותר טובה, הרבה יותר טובה, אני לא רואה סיבה ששלושה שבועות לפני הזמן יגידו לי: לא, הבת שלך תהיה רק פה.

<איתן ונונו: אני לא מוכן לקבל זה.

<איתן ונונו: בגלל זה הגענו לפה, כדי שלפחות יתנו לנו.

<איתן ונונו: אם זו החלטה של ראש המועצה, נכבד אותה.

<איתן ונונו: אבל אני חושב שמידתי וסביר לתת לנו לפחות שנתיים כדי שנוכל להתארגן ולשקול את צעדנו.

<איתן ונונו: אולי נחליט לא לגור פה, אולי בית-הספר הזה בשנתיים האלה יתעורר ויביא צוות מצוין ואנשים גם מבחוץ, מכברי, ירצו לבוא לשם, לא רק אנחנו נרצה לבוא לשם.

<איתן ונונו: ואז נהיה בית-ספר גדול עם הרבה מגמות.

<איתן ונונו: הכי נוח לי לשלוח את הילדה ברגל במדרכה, חמש דקות, בלי הסעות ובלי סיפורים.

יעקב מרגי: תודה.

<איתן ונונו: רגע.

יעקב מרגי: לא, תודה.

יעקב מרגי: יש פה מי שמנהל את הדיון.

יעקב מרגי: חברי הכנסת, האם נשמע קודם את ראש הרשות או שניתן לכם לדבר?

מרדכי יוגב: אני אשמח לשמוע.

יעל גרמן: ראש הרשות, ברצון.

יעקב מרגי: בבקשה, גבי נעמן.

<גבריאל-גבי נעמן: צהריים טובים לכולם.

<גבריאל-גבי נעמן: אנחנו נאלצים גם להגיע לישיבה הזו ולעזוב את העיסוקים הרבים שלנו, אבל כבוד ההורים הוא מאוד מאוד חשוב בעיניי.

<גבריאל-גבי נעמן: גם חשוב שנמצה פה דיון בפני כבוד היושב-ראש וחברי כנסת שנמצאים כאן אתנו בעניין "אורט" שלומי.

<גבריאל-גבי נעמן: ראשית, אני מבקש להדגיש בנושא הסמכויות.

<גבריאל-גבי נעמן: הסמכויות מוקנות לראש הרשות ולמחלקת החינוך.

<גבריאל-גבי נעמן: חברת הכנסת יעל גרמן בהיותה ראשת עיר יודעת את החוקים.

<גבריאל-גבי נעמן: כלומר, הדיון הזה הוא דיון עקר מיסודו.

<גבריאל-גבי נעמן: אין לו שום תכלית, למעט הצגת עמדה של ארבעה הורים.

<תהילה וקנין: 60 הורים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זו הפרעה אחרונה.

יעקב מרגי: את רוצה לדבר, את יכולה לבקש רשות ממנהלת הוועדה ויתנו לך.

יעקב מרגי: צריך גם לכבד האחד את השני.

<תהילה וקנין: טוב, תודה.

<גבריאל-גבי נעמן: בין היתר, יש גם בג"צים שנדונו בבית-המשפט העליון, בבית המשפט השלום, המחוזי.

<גבריאל-גבי נעמן: למעשה, כל הנושא הזה של סמכות ואחריות למתן אישורי לימודי חוץ או אזורי רישום נקבעו בחוק גם של משרד החינוך, גם בבג"צים, וכן הלאה, כך שחברת הכנסת יעל גרמן מביאה נושא שהיא יודעת היטב את החוקים שלו.

יעקב מרגי: כן, אבל היא רוצה לדון בוועדה כדי שנשמע מה הביא אתכם לעשות.

<גבריאל-גבי נעמן: היה חשוב לי להביא את הדברים מבחינת החוקיות שלהם.

<גבריאל-גבי נעמן: חברים, הקמנו בית-ספר בשלומי.

<גבריאל-גבי נעמן: היינו 4,000 תושבים, גדלנו ל-7,000 תושבים.

<גבריאל-גבי נעמן: אנחנו בונים כרגע שכונה חדשה של 1,200 יחידות דיור מתוך 4,000 יחידות דיור.

<גבריאל-גבי נעמן: המערכת החינוכית שלנו חייבת להתבסס ולהתכנס לתוך מסלול מאוד מאוד חזק ומשמעותי.

<גבריאל-גבי נעמן: מה שקרה עד היום שלא היה לנו בית-ספר תיכון.

<גבריאל-גבי נעמן: ב- 14 מוסדות חינוך ילדי שלומי היו מפוזרים.

<גבריאל-גבי נעמן: במלחמת לבנון השנייה הגענו להחלטה להקים סוף סוף בית-ספר תיכון.

<גבריאל-גבי נעמן: חשבנו על רעיון מאוד מאוד גדול שבו שני הזרמים - כלומר, שני בתי הספר: הממלכתי-דתי והממלכתי - מתאחדים יחד תחת קורת גג אחת.

<גבריאל-גבי נעמן: אלה לומדים במסלול ממלכתי-דתי ואלה לומדים מסלול מלכתי.

<גבריאל-גבי נעמן: כל מקצועות הליבה נלמדים ביחד.

<גבריאל-גבי נעמן: הסוגיה הזו אפילו הגיעה לבית-המשפט העליון.

<גבריאל-גבי נעמן: קיבלנו את ברכת הדרך גם מבית-המשפט עליון, ובתנאי שאם אתם קובעים שזה בית-ספר ממלכתי-דתי אתם צריכים לתת את הזכות הלגיטימית לבחור לזרם הממלכתי, וכך עשינו.

<גבריאל-גבי נעמן: למעשה, בית-הספר היה תחת פיקוח של ממלכתי-דתי ושני הזרמים למדו בבית-ספר אחד.

<גבריאל-גבי נעמן: עם הזמן הממלכתי-דתי הפכו לחרדים יותר, ובית-הספר הפך להיות באופן מעשי, וכמעט ב-100%, שהתלמידים הממלכתיים לומדים בבית-הספר.

<גבריאל-גבי נעמן: עוד משנה קודמת העלנו את הסוגיה הזו בפני אורנה שמחון ובפני כולם.

<גבריאל-גבי נעמן: כלומר, נוצר מצב שהילדים הדתיים עוזבים ולא נשארים ואין להם אזור רישום.

<גבריאל-גבי נעמן: כלומר, הם הולכים על דעת עצמם.

יעקב מרגי: בלי אגרות חוץ, בלי כלום.

<גבריאל-גבי נעמן: בלי אגרות חינוך, בלי אגרות חוץ, בלי הסעות.

<גבריאל-גבי נעמן: כלומר, הזרם הממלכתי-דתי נפגע בצורה באמת כמו שפה כרגע מרגישים.

<גבריאל-גבי נעמן: אבל זו היתה ההחלטה.

<גבריאל-גבי נעמן: נתנו להם את האופציה ללמוד, בחרו אחרת.

<גבריאל-גבי נעמן: יצאו החוצה על דעת עצמם.

<גבריאל-גבי נעמן: אנחנו כעיקרון לא התנגדנו, כל אחד שיבחר איפה שטוב.

<גבריאל-גבי נעמן: אני לא נותן אישור - זה לזרם הממלכתי-דתי.

<גבריאל-גבי נעמן: מאחר ובית-הספר הפך להיות באופן מוחלט ממלכתי לכל הדעות נוצר מצב שאלה עוזבים ואלה יש להם זכות בחירת.

<גבריאל-גבי נעמן: כלומר, כל אחד בוחר, ובסוף יש לנו 270 ילד בבית-הספר.

יעקב מרגי: לפי התוכנית שלך בית-הספר הזה הופך לצאת מהפיקוח של הממלכתי-דתי.

<גבריאל-גבי נעמן: לא.

<גבריאל-גבי נעמן: דקה, כבוד היושב-ראש.

<גבריאל-גבי נעמן: כלומר, בית הספר הפך להיות ש-99% מהילדים הם ממלכתיים תחת פיקוח כפוי של הזרם הממלכתי-דתי.

<גבריאל-גבי נעמן: הכול הפוך פה.

<גבריאל-גבי נעמן: כלומר, הציבור החליט, קבע, שבית-הספר "אורט" שלומי הוא בית-ספר ממלכתי.

<גבריאל-גבי נעמן: זה הכיוון שהילדים רוצים, זה הכיוון שההורים החליטו.

<גבריאל-גבי נעמן: מה אני כראש רשות הולך לעשות?

<גבריאל-גבי נעמן: לכפות את הפיקוח של הזרם הממלכתי-דתי על ילדים שהם חילוניים?

<גבריאל-גבי נעמן: בוודאי שלא.

<גבריאל-גבי נעמן: לכן, הגענו להחלטה ולמסקנה כאשר כל ההורים וכל התושבים ידעו את התהליך שהולך להתבצע בשנה הבאה.

<גבריאל-גבי נעמן: הודעתי זאת קבל עם ועולם.

<גבריאל-גבי נעמן: כולם ידעו ששנה הבאה אנחנו הולכים לקבל החלטה כזו.

<גבריאל-גבי נעמן: הגענו עם אורנה שמחון, עם "אורט" ישראל, כאשר המסקנה היא אחת: או משנים את זה לזרם ממלכתי או סוגרים את בית-הספר כי אי-אפשר להחזיק כיתה עם 30 ילד.

<גבריאל-גבי נעמן: לכן, ההחלטה שלי והאחריות שלי כראש רשות להציל את בית-הספר ולתת לבית-הספר "אורט" שלומי את העוגן החזק שלו ולהפוך אותו לבית-ספר ממלכתי.

<גבריאל-גבי נעמן: כל מה שיידרש מאתנו לתת לילדים באיכויות, בלמידה ובכל מה שזה צריך, אני מתחייב ומבטיח.

יעקב מרגי: אתה מבטיח פה בוועדה.

<גבריאל-גבי נעמן: לא רק זה, שר החינוך לשעבר יבוא אלינו ב-21 לחודש.

<גבריאל-גבי נעמן: הוא ייכנס אתנו לבנות מערכת חינוכית מיטבית.

יעקב מרגי: שי פירון – "הכל חינוך".

<גבריאל-גבי נעמן: שי פירון ייכנס אלינו ואנחנו הולכים לסגור אתו מהלך מאוד מאוד משמעותי לעשות חינוך מאוד מאוד משמעותי ביישוב שלנו.

<גבריאל-גבי נעמן: כלומר, אף ילד לא יסבול חלילה מהמערכת החינוכית שלנו.

<גבריאל-גבי נעמן: לראיה, בתי-הספר שלנו ברמות - - -

יעקב מרגי: ומה יהיה עם ילדים שכבר לומדים במסגרות חוץ?

<גבריאל-גבי נעמן: שאלה טובה.

<גבריאל-גבי נעמן: כדי לא לפגוע בתוך המערכת ובכל התושבים, מה שהחלטנו ב-7.1 אצל אורנה שמחון עם פרוטוקול כתוב ומסודר שאנחנו לא מקבלים החלטה על כל הילדים של שלומי, אלא רק על ילדי ו' שלומדים בשלומי ועולים ל"אורט".

<גבריאל-גבי נעמן: כל הילדים שלומדים היום מחוץ לשלומי ימשיכו ללמוד.

יעקב מרגי: יהיה להם רצף חינוכי.

<גבריאל-גבי נעמן: אנחנו נשלם אגרות חינוך, אנחנו נסיע אותם.

<גבריאל-גבי נעמן: כלומר, בעוד חמש שנים כל ילדי שלומי ילמדו פה.

<גבריאל-גבי נעמן: כל מי שרוצה לבחור לגור בשלומי ולקבל את ההחלטות בניגוד לחוק, זו בעיה שלו.

<גבריאל-גבי נעמן: זו לא צריכה להיות בעיה שלי.

<גבריאל-גבי נעמן: אני עושה מה טוב לשלומי, ואני חושב שזו חובה גם עלייך לכבד את החוק שהוא למעשה מקנה לנו את הזכות לעשות מה טוב לילדים שלנו ולא מה לא טוב לילדים.

<גבריאל-גבי נעמן: זה שבאים ונותנים נתונים על בית-הספר, אני אשמח מאוד אם יורשה לנו לתת למנהל בית-הספר לספר קצת על ההישגים של בית-הספר "אורט" שלומי, כך שלא יהיה לנו כאן חלילה איזה משהו שיישאר כאילו בית-הספר "אורט" שלומי נמצא במקום חינוכי לא טוב - נהפוך הוא.

<גבריאל-גבי נעמן: מה עשינו פה?

<גבריאל-גבי נעמן: דאגנו לשני הזרמים.

<גבריאל-גבי נעמן: הזרם הממלכתי-דתי קיבל אזורי רישום – נהריה, שני מוסדות, ואת קנדי בעכו - כולל הסעות, כולל אגרות חינוך, כולל הכול.

<גבריאל-גבי נעמן: הזרם הממלכתי קיבל את העצמאות שלו.

<גבריאל-גבי נעמן: יש לו את בית-הספר שלו, מבית-ספר "בן צבי" עולה לבית-הספר – רצף חינוכי פנטסטי.

<גבריאל-גבי נעמן: כמובן שלכל מהלך יש מתנגדים.

<גבריאל-גבי נעמן: אני רוצה לומר לך שיש פה גם סממנים פוליטיים מעבר לדעות של חלק מההורים.

יעקב מרגי: אנחנו לא נתייחס אליהם כרגע.

יעקב מרגי: ניקח את הסוגיות החינוכיות.

<גבריאל-גבי נעמן: לצערי, יש גם סממנים פוליטיים וגם אני איש פוליטי, והכול מתחבר ביחד.

<גבריאל-גבי נעמן: מערכת החינוך של שלומי נמצאת במסלול מצוין, ובעוד שנתיים אנחנו הולכים לקלוט 500 תושבים שכבר רכשו אדמות והם צריכים לקבל בית-ספר.

<גבריאל-גבי נעמן: חברים, איך אני מחזק את בית-הספר?

<גבריאל-גבי נעמן: שימו לב מה כותבים פה השופטים בבית-המשפט העליון: גם אם נקבל החלטה שמשחררים חלק מהילדים, המשמעות היא שאנחנו פוגעים באותם ילדים שנשארים.

<גבריאל-גבי נעמן: כלומר, אי-אפשר פה - - -

יעקב מרגי: זה מה שקרה לחינוך הממלכתי-דתי.

<גבריאל-גבי נעמן: פוגעים גם בילדים בנשארים.

<גבריאל-גבי נעמן: כלומר, בית-הספר "אורט" שלומי - האם הוא יכול להחזיק שכבת גיל אחת עם 30 ילד בכיתה?

<גבריאל-גבי נעמן: האם עם זה הוא יכול להיבנות?

<גבריאל-גבי נעמן: זה פשוט הרס טוטאלי.

<גבריאל-גבי נעמן: ההחלטה שלנו היא חוקתית, חוקית.

<גבריאל-גבי נעמן: אני עומד מאחוריה.

<גבריאל-גבי נעמן: אני מבקש שתסייעו בידנו לעקור את הסאגה הזאת של לתת לחלק מההורים לחשוב שעדיין יש עוד אפשרות של שינוי ולכפות עליי משהו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך, אבקש לדעת האם ליוויתם את המהלך, האם אתם מכירים את המהלך?

<יעל שטיינברג: כן.

<יעל שטיינברג: קודם כל, אני מחזקת את דברי ראש המועצה.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

<יעל שטיינברג: יעל שטיינברג, סגנית מנהלת המחוז מינהל מחוז צפון.

<יעל שטיינברג: ראש המועצה אמר את עיקרי הדברים.

<יעל שטיינברג: גם הרשות וגם משרד החינוך פועל על-פי דין, על-פי התקנות, תקנות רישום.

<יעל שטיינברג: המהלך הזה נעשה בתיאום מלא עם המחוז.

<יעל שטיינברג: התקיימו מספר ישיבות.

<יעל שטיינברג: הרשות הציגה בפנינו נתונים מספריים ששכנעו את מנהלת המחוז לשנות את הזרם מהפיקוח הממלכתי-דתי לפיקוח הממלכתי.

יעקב מרגי: אז זה עובר לפיקוח הממלכתי.

<יעל שטיינברג: עובר חד וחלק לפיקוח הממלכתי.

<יעל שטיינברג: אני רק רוצה לחדד נקודה אחת שלא הוזכרה פה.

<יעל שטיינברג: ההורים טענו שיש מגמות רבות בבית-הספר גליל מערבי שהם מבקשים לעבור אליו.

<יעל שטיינברג: משרד החינוך לא מכיר במגמות בחטיבות הביניים, רק בחטיבות העליונות.

<יעל שטיינברג: כשההורים ירצו מגמות לבגרות יוכלו לעשות את זה כשהילדים יגיעו לכיתה י'.

יעקב מרגי: זה עונה על השאלה.

<קריאה: זה לא עונה לשאלה.

יעקב מרגי: רגע, תוכל אחר כך.

יעקב מרגי: השינוי הולך להתבצע בשנה הבאה וכולנו רוצים להביא את החינוך המיטבי ולהצעיד את מערכת החינוך בשלומי, עד כמה שהיא טובה היום, לטופ ולמדדים טובים יותר.

יעקב מרגי: האם בעקבות השינוי הזה אתם הולכים לתת תשומת לב מיוחדת, הולכים להשקיע?

יעקב מרגי: הייתי מצפה לשמוע את זה.

<יעל שטיינברג: רשת החינוך "אורט" שותפה למהלך הזה והם יוכלו לומר את ההשקעות שהם משקיעים.

<יעל שטיינברג: משרד החינוך כמובן ייתן את דעתו כשנעשה את חלוקת המשאבים לקראת פתיחת שנת הלימודים.

יעקב מרגי: בואו נשמע את רשת "אורט", בבקשה.

<דוד אטמור: דוד אטמור, מנהל אזור ברשת "אורט".

<דוד אטמור: הרשת נמצאת כבר עשר שנים, ובעקבות המהלך הזה התקבלה החלטה בתוך הרשת לתת תשומת לב מיוחדת ל"אורט" שלומי.

<דוד אטמור: קודם כל, במאמר מוסגר אני מבקש לומר, ואת זה המנהל ידגיש אחריי, שהנתונים שנשמעו כאן או נרמזו כאן אין להם שום קשר למציאות.

<דוד אטמור: אני מבקש שלמנהל בית-הספר תהיה האפשרות להציג אותם כי יש פה רמה של יותר הכפשה מאשר עובדות, וחבל מאוד שהדברים ייאמרו.

<דוד אטמור: את הדיוק בנתונים נשאיר למנהל בית-הספר.

<איתן ונונו: לא אני כתבתי את הנתונים.

<דוד אטמור: רשת "אורט" התחילה כבר השנה כדי לקדם את המהלך הזה שהתקבל ברוח חיובית במשרד החינוך, ואנחנו כרשת ליווינו אותו מהמנכ"ל ועד סמנכ"ל חינוך ותפעול.

<דוד אטמור: התחלנו בפעולות בתוך בתי-הספר היסודיים כדי לקדם את המיתוג של בית-הספר כדי להביא את בית-הספר אל התלמידים.

<דוד אטמור: הפעולות היו פעולות חינוכיות מקצועיות.

יעקב מרגי: לא המבורגר וצ'יפס.

<דוד אטמור: חס וחלילה, זאת הכפשה.

<דוד אטמור: אני לא רוצה לרדת לעניין הזה.

<קריאה: ממש - - -

יעקב מרגי: זה הערה שלי.

יעקב מרגי: הלאה, הלאה.

<דוד אטמור: הפעולות שאנחנו עשינו, ומנהל בית-הספר יעיד על כך, זה השקעות כספיות ושעות כדי שמורים מהחטיבה העליונה יבואו לבתי-הספר היסודיים, יתנו שיעורים, ומבתי-הספר היסודיים תלמידים יעלו לפעולות ולחוגים בתוך בית-הספר כדי להיוודע לכל מה שקיים ולכל האפשרויות – תוכנית רצף.

<דוד אטמור: יש לנו כוונה.

<דוד אטמור: אני מחזק את כל מה שאמר ראש המועצה.

<דוד אטמור: הוא נמצא בקשר עם מנכ"ל רשת "אורט" לתוכנית של מודל הוליסטי.

<דוד אטמור: כמו שאנחנו מפעילים מודל הוליסטי בבית-שאן, במעלות, במגדל העמק, תוכנית כזו הולכת להיכנס לתוך שלומי.

<דוד אטמור: אני חושב שמהלך כזה יעצים את הרצף וייתן את כל מה שחסר.

<דוד אטמור: היום ב"אורט" שלומי אפשר להתגאות באחד מבתי-הספר היפים, לא רק בנראות אלא בהצטיידות.

<דוד אטמור: אני חושב שגם המורים שכאן נאמר שמתחלפים, אני לא יודע בהחלט מאיפה הנתונים האלה.

<דוד אטמור: בית-הספר הוא אחד מבתי-הספר היפים שיש היום ברשת "אורט", לא במובן הנראות רק אלא גם בתוכן שלו.

<דוד אטמור: לכן, אני חושב שרשת "אורט" מחזקת את המהלך שהובילו משרד החינוך והרשות.

<דוד אטמור: אנחנו בהחלט מצפים לשיתוף פעולה.

יעקב מרגי: בואו נשמע את מנהל בית-הספר.

<אופיר גליק: שלום, בוקר טוב.

<אופיר גליק: אופיר, מנהל בית-הספר.

<אופיר גליק: לא אחזור על הדברים שנאמרו כאן, אבל בהחלט שלושה דברים חשוב לי להדגיש: ראשית, אני יצירה של מערכת החינוך הממלכתית-דתית.

<אופיר גליק: גדלתי בבני-ברק, מהמעון ועד ישיבת ההסדר, כולל ניהול בית-ספר ממלכתי-דתי.

<אופיר גליק: באתי לשלומי לא בגלל שהציעו לי איזה תנאים מיוחדים, אלא בגלל שאני מרגיש שהמקום הזה מצריך שליחות מיוחדת.

<אופיר גליק: זו הסיבה שכל 40 אנשי הצוות שלי באו ליישוב הזה.

<אופיר גליק: הם באו לעבוד במקום שבו אפשר לעשות עם ילדים דברים שמדינת ישראל לפעמים שוכחת אותם בקצה הארץ, וזה בסדר לכולם.

<אופיר גליק: שני נתונים אני יכול לתת.

<אופיר גליק: בדקתי אחורה בלמ"ס, אפשר לבדוק את זה.

<אופיר גליק: אלו נתונים מפורסמים.

<אופיר גליק: מ-2004, אבל גם עשרות שנים אחורה, ממוצע הבגרויות בשלומי, הזכאות לתעודת הבגרות מבין תושבי היישוב שלומי תלמידי כיתה י"ב, זז סביב סדר גודל של 40% זכאות לבגרות.

יעל גרמן: אלה שלומדים בבית-הספר או אלה שגרים ביישוב?

<אופיר גליק: לא, לא.

<אופיר גליק: אלה שגרים ביישוב.

יעל גרמן: זה לא אומר כלום.

יעל גרמן: כמה בתוך בית-הספר?

יעקב מרגי: תני לו, הוא התחיל.

יעקב מרגי: הוא רוצה להיכנס לזה.

יעל גרמן: זה לא רלוונטי.

<אופיר גליק: אני מיד אומר.

<אופיר גליק: אני מדבר על עשרות שנים אחורה, עוד לפני שהיה "אורט" שלומי.

<אופיר גליק: ב-2004 הנתון היה 46.8% זכאים לתעודת בגרות.

יעל גרמן: ברשות.

<אופיר גליק: ברשות.

יעל גרמן: אבל כמה בבית-הספר?

<אופיר גליק: לא היה בית-ספר.

<אופיר גליק: כל הילדים למדו באותו בית-ספר מפואר גליל מערבי – כולם.

<אופיר גליק: גם ילדים של הרב מימון, בית –ספר היסודי הדתי, 90% ממנו הלכו לאותו בית-ספר שההורים היום מדברים עליו.

<אופיר גליק: גם בית-ספר הממלכתי במשך עשרות שנים - - -

יעקב מרגי: מהאזורי אתה רוצה לומר לי שהממוצע הוא 40%.

<אופיר גליק: של ילדי שלומי.

יעקב מרגי: ילדי שלומי, ודאי.

<אופיר גליק: מתוך ילדי שלומי.

<אופיר גליק: זה פורסם בלמ"ס.

<אופיר גליק: זאת זכאות לדרישות הסף של האוניברסיטה להמשיך לתואר ראשון.

<אופיר גליק: ובאמת כשמסתכלים מי המשיך לתואר ראשון מבין תלמידי שלומי רואים שיש בודדים.

יעקב מרגי: רגע, רגע.

יעקב מרגי: בוא תחדד.

יעקב מרגי: כשנותנים נתונים לוועדה צריך לתת אותם ברצף ובצורה מדויקת.

יעקב מרגי: כשאתה אומר לי 40%, זה זכאות לאקדמיה?

<אופיר גליק: 40% זכאות לאקדמיה.

יעקב מרגי: כמה מתוכם הגיעו לאקדמיה?

<אופיר גליק: אחוזים בודדים, ממש ספורים.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים שיש הבדל בין נתוני זכאות לאקדמיה לבין מי שמצליח להשתלב בסוף באקדמיה.

יעל גרמן: ודאי.

<אופיר גליק: ספורים.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: למה יש הבדל?

יעקב מרגי: העירו את עיניי בוועדה, גם אני לא ידעתי את זה, שיש רשויות חינוך, לטובת העניין בשפה המקצועית, ששיפרו את הנתונים שלהם בתוצאות.

יעקב מרגי: כשהלכו לפרוט את זה במכולת, להתקבל לאקדמיה, לא הצליחו להתקבל.

יעל גרמן: זה היה מינימום.

יעקב מרגי: למרות שבהגדרה הם עונים לתנאי הסף, הם לא באו עם יכולות.

יעל גרמן: מאידך, יש נתונים של זכאות לבגרות.

יעל גרמן: אני מבקשת לדעת את הזכאות לבגרות, בגרות מלאה, אדוני.

<אופיר גליק: אני מיד אומר.

<אופיר גליק: שני נתונים: האחד, בשנת 2004 זכאות לבגרות שעומדת בתנאי הסף לאוניברסיטה - - -

יעל גרמן: לא, לא.

יעל גרמן: אל תיתן לי את אלה.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: הוא רוצה לקחת אוויר כדי להמריא.

יעקב מרגי: מטוס גם מתחיל לאט לאט.

יעקב מרגי: תני לו, הוא יגיע להמראה.

יעקב מרגי: כל פעם כשהוא בא להמריא אנחנו מנחיתים אותו ואין לי סבלנות להתאפק כל פעם.

<גבריאל-גבי נעמן: כדי שתבין, כשאנחנו אומרים אלפיים ו- - -

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: תנו לו.

יעקב מרגי: גבי, תאמין לי שידעתי מה הוא הולך לומר.

יעקב מרגי: תמשיך.

יעקב מרגי: יעל, אני כמו חיה במארב לראות אם הוא הולך להתחמק.

יעקב מרגי: לא אתן לו להתחמק.

יעל גרמן: ראיתי.

<אופיר גליק: הממוצע בעשר שנים של הנתון הזה הוא בערך 40%, 45%.

<אופיר גליק: הנתון הכללי של הזכאות הכללית לא לאוניברסיטה היא סביב ה-50%.

<אופיר גליק: בית-הספר שלנו הוציא עד כה שלושה מחזורים.

<אופיר גליק: היום המחזור הרביעי מסתיים.

<אופיר גליק: אנחנו התחלנו נמוך, התחלנו בדור מדבר של עבודה בתוך מתנ"ס.

<אופיר גליק: אני פגשתי את בית-הספר הזה אחרי שלוש שנים שהוא עבד.

<אופיר גליק: התחלנו ב-50%, בית-הספר אחר כך הוציא מחזור של 43%.

<אופיר גליק: בשנה שעברה סיימו אצלי בוגרים עם 70% זכאות לבגרות.

<אופיר גליק: 20% מתוך המחזור שלי הלך לעתודה, 18% נוספים הלכו למכינות קדם צבאיות.

יעקב מרגי: אני לא למדתי באקדמיה, אני איש מספרים.

יעקב מרגי: כשאתה עושה השוואות אתה חייב לתת לי השוואות מקבילות.

יעקב מרגי: אני מבקש שמישהו מכם ייתן לי את האחוז של תושבי שלומי שלמדו באזורי, האם הם הגיעו ל-70%?

<אופיר גליק: הנתון של שנה שעברה, של 2015, עוד לא התפרסם במשרד החינוך.

יעקב מרגי: קח שנה שהתפרסם.

יעקב מרגי: לאיזה אחוזים הגיעו תושבי שלומי המקבילים שלמדו באזורי?

<אופיר גליק: בשנת 2013 היינו באותו מקום.

יעל גרמן: 43%?

<אופיר גליק: לא.

<אופיר גליק: 50% היינו ב-2013.

<אופיר גליק: בוגרי 2013 הם 50%.

יעקב מרגי: אתה יודע שאתה הגעת ל-70% בשנה שעברה.

<אופיר גליק: כן, כי זה יש לי את הנתונים שלי.

יעקב מרגי: יפה.

<אופיר גליק: הצפי לסוף שנה זו יהיה 73%, הצפי לע"ז יהיה 80%, ובשנה לאחר מכן נגיע קרוב ל-90%.

<אופיר גליק: אנחנו יודעים את זה כי יש לנו שיטה מסוימת שאנחנו עובדים דרכה בכל רשת "אורט".

<אופיר גליק: אני יודע מה המענה האישי שאני נותן לכל תלמיד, אז אני יודע בדיוק לומר, בדיוק, על המילימטר כמעט, מה אני אגיע אתו בעוד שלוש שנים בצורה מאוד מדויקת.

יעקב מרגי: בצורה מטאפורית אני מוריד את הכיפה – לא אוריד אותה כי יש לי קצת קרחת למעלה - ואני עכשיו הורה חילוני.

יעקב מרגי: בית-הספר הולך להיות ממלכתי, מה שנקרא חילוני.

יעקב מרגי: אני בכוונה שם את הדברים בצורה הזו.

יעקב מרגי: הוא הולך לקבל צוות הוראה שבו המנה דתי והצוות הם דתיים.

יעקב מרגי: אמרת: הבאנו צוות.

יעקב מרגי: אולי יש להם חשש מזה.

<אופיר גליק: אני אתמול בשעה עשר וחצי בלילה סיימתי ישיבה של ועד הורים.

<אופיר גליק: החיבוק הכי גדול שאנחנו מקבלים - - -

יעקב מרגי: אני לא מופתע.

<אופיר גליק: אני אדם דתי והצוות שלי מורכב גם מדתיים וגם מחילונים וגם ממסורתיים.

<אופיר גליק: 85% מהתלמידים שלי בשלומי הם מסורתיים.

<אופיר גליק: הם רק מחבקים אותנו, הם רק אוהבים את בית-הספר.

<אופיר גליק: הם רק רוצים שניתן להם עוד ועוד ועוד.

<אופיר גליק: אני בעיקר בונה בתוכם שאיפות.

<אופיר גליק: לא סתם תלמיד שלי זכה השנה בחידון התנ"ך הממלכתי במסלול הארצי, לא סתם הוא הגיע כסגן שני לחתן חידון התנ"ך העולמי.

<אופיר גליק: זה לא סתם קורה.

<אופיר גליק: לא סתם הילד הזה בשנה הבאה יוכל להתחיל ללמוד בטכניון תואר ראשון, ולא סתם 20% מגיעים לעתודה.

יעקב מרגי: זה גנטיקה, לא הכול זה אתה.

<אופיר גליק: לא הכול אני, נכון.

<אופיר גליק: אני שמח שזכיתי לעבוד עם הגנטיקה הזו.

<אופיר גליק: אני רוצה עוד נתון אחד, אם אפשר.

<אופיר גליק: הנתון שהוצג כאן לגבי המיצ"ב – אני רק רוצה לצטט כי הכול בנוי על אותו אתר מדלן.

<אופיר גליק: בשנת 2011 תוצאות המיצ"ב של מתמטיקה ועברית בתיכון אזורי גליל מערבי היו נמוכות מהתוצאות הראשונות שלי בבית-הספר שנה לאחר מכן, ואפשר לבדוק את זה.

<אופיר גליק: המבחן הבא במתמטיקה ובעברית ב-2015 שהיה שנה שעברה בגליל מערבי הגיע לנתון של 2012 שלנו.

<אופיר גליק: אנחנו בפעם הראשונה נעשה מיצ"ב בשנה הבאה על כל המקצועות ואז באמת אפשר יהיה לראות איפה אנחנו נמצאים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת המציעה יעל, בבקשה.

יעל גרמן: קודם כל, אני מאוד מאוד מעריכה את זה שקיימת את הדיון בצורה כל כך מהירה מפני שזה חשוב מאוד להורים.

יעקב מרגי: יש לך מזל שהייתי בחו"ל והמזכירה שלי דחפה את זה.

יעקב מרגי: אני לא יודעת למה.

יעקב מרגי: עשית איתה משהו שאני - - -

יעל גרמן: תודה רבה.

יעל גרמן: שוב, אני מתנצלת מעומק ליבי.

יעל גרמן: בדיוק הייתי בדיון שבו דיברתי ולא יכולתי להפסיק באמצע, אז אני ממש מתנצלת על כך שאיחרתי.

יעל גרמן: אני רוצה לבוא ולומר, ראשית, כמו שכתבתי, אגב.

יעל גרמן: אתה צודק ללא ספק, גבי.

יעל גרמן: יש לי הערכה אדירה למה שאתה עושה, אני מבינה מה שאתה עושה.

יעל גרמן: בסופו של דבר, אנשים בוחרים את מקום היישוב על-פי כמה פרמטרים, ואחד מהם זה רמת החינוך.

יעל גרמן: אין לי ספק שאם אתה רוצה להוסיף עוד אנשים לשלומי אתה רוצה לשפר את רמת החינוך ואתה רוצה על ידי כך למשוך.

יעל גרמן: מה שאתה עושה הוא נכון וראוי וחוקי.

יעל גרמן: צדקת בכול.

יעל גרמן: על זה בכלל אין לי מה לומר.

יעל גרמן: גם כשנפגשתי עם ההורים באתי ואמרתי להם מילה במילה מה שאמרתי עכשיו.

יעל גרמן: אלא מאי?

יעל גרמן: שמן העבר השני ישנם הורים שהם במשך שנים ידעו שפה יש באמת בית-ספר ממלכתי-דתי שההישגים שלו כנראה אינם בדיוק כפי שאומרים.

יעל גרמן: אני לא יודעת, אבל כנראה שיש נתונים ויש מספרים.

יעקב מרגי: הוצגו.

יעל גרמן: אז יש גם נתונים אחרים.

יעל גרמן: בעובדה בית-הספר הזה לא התרחב, אלא הצטמצם.

יעקב מרגי: אבל שמענו למה.

יעקב מרגי: זו המחלה של כל החינוך הדתי והחרדי.

יעקב מרגי: הם הולכים למסגרות ייעודיות וייחודיות ואז זה מחליש את עמוד השדרה.

יעל גרמן: נכון.

יעל גרמן: לי היה מקרה דומה בהרצליה של "אורט", אני לא יודעת אם אנשי "אורט" שיושבים פה זוכרים את "אורט" בהרצליה, שפשוט הצביעו ברגליים.

יעל גרמן: אנשים לא הגיעו, לא רצו את "אורט".

יעל גרמן: בסופו של דבר, סגרתי את "אורט" ופתחתי בית-ספר אחר.

יעל גרמן: אני רוצה לומר שלפעמים הורים וילדים מצביעים ברגליים ואז מספר התלמידים בבית-הספר הולך ופוחת.

יעל גרמן: האפשרות במספר התלמידים הנמוך לתת את השעות השבועיות ובאמת את כל המגמות הולך ופוחת.

יעל גרמן: אני שמחה מאוד לשמוע ש"אורט" מתכוון להשקיע, כי באמת רק על-ידי השקעה נוספת.

יעל גרמן: על 270 תלמידים אי-אפשר יהיה לתת מגמות, וזה צריך להיות ברור.

יעל גרמן: אין הצדקה בכלל לקיים.

יעקב מרגי: אנחנו לא שם כרגע.

יעקב מרגי: אתם מדברים על חטיבה.

יעל גרמן: בדיוק.

יעל גרמן: אבל אני משערת לעצמי שבאמת יוסיפו, ואני חושבת שזה בסדר גמור.

יעל גרמן: אבל יש לנו כאן קבוצה של הורים שבמשך שנים הם כיוונו את עצמם לכברי, לבית-הספר האזורי.

יעל גרמן: גם ילדיהם נמצאים שם.

יעל גרמן: הם עוקבים אחרי ההישגים והם רצו להביא את ילדיהם לשם.

יעל גרמן: אמרו להם: הכללים השתנו.

יעל גרמן: הודיעו להם את זה בצורה כזו שלא היה להם אפילו את העט בידם לקבל החלטות, כמו למשל, אולי לעבור באמת מקום מגורים.

יעל גרמן: הרי קודם באתי ואמרתי שכל הכבוד לגבי שהוא רוצה למשוך את התושבים לשלומי על-ידי כך שיעלה את רמת החינוך.

יעל גרמן: באותה מידה גם יכול להיות שאנשים משלומי ירצו לעבור ליישוב אחר כדי להיות בבית-ספר אחר, בין אם בבית-הספר האזורי בכברי ובין אם בית-ספר – זו זכותם.

יעל גרמן: אבל בזמן שעמד לרשותם הם לא יכולים לקבל החלטה.

יעל גרמן: זו החלטה כבדת משקל לעבור מקום.

יעל גרמן: יכול להיות שהם גם רוצים לתת לבית-הספר הזה את השנה-שנתיים כדי לראות אם אכן יתממשו ההבטחות.

יעל גרמן: זה שיש כוונות טובות זה ללא ספק.

יעל גרמן: אגב, אני מאמינה שהן יתממשו בסופו של דבר וזאת לאחר ששמעתי את המנהל.

יעל גרמן: הוא עושה רושם נהדר, וגם ראש המועצה בוודאי עם רצון טוב.

יעקב מרגי: ובמיוחד שידידנו הולך לקחת את זה לידיים.

יעל גרמן: ושי יהיה שם, אז בכלל יש לזה סיכוי טוב מאוד.

יעל גרמן: אבל זכותם של ההורים לבוא ולומר: תראו, אנחנו עדיין רוצים שהדברים האלה יתממשו ולא נתתם לנו את ההזדמנות להיערך בהתאם.

יעל גרמן: כל מה שמבקשים אותם הורים, וזה לא כל ההורים, זה קבוצת הורים שזו רצונה.

יעל גרמן: אני חושבת שכראש עיר אני הייתי באה לקראתם.

יעל גרמן: הם מבקשים שנתיים, אבל אני לא הייתי נותנת שנתיים.

יעל גרמן: הייתי נותנת שנה.

יעל גרמן: בשנה הבאה לבוא ולהודיע לכולם: חברים, דעו שמהשנה הבאה אין העברה, אין אישורים.

יעל גרמן: אתם רוצים לעבור מקום?

יעל גרמן: יש לכם עכשיו שנה להיערך.

יעל גרמן: אני חושבת ששנה להיערכות לעבור מקום זה בהחלט fair enough.

<גבריאל-גבי נעמן: זה מה שהודעתי להם לפני שנתיים.

<קריאה: איפה הודעת?

<קריאה: למי הודעת?

יעל גרמן: אבל אי-אפשר לעשות את זה עכשיו.

יעל גרמן: ההחלטה להעביר את זה מבית-ספר דתי לבית-ספר ממלכתי רגיל נעשתה רק לפני מספר חודשים.

יעקב מרגי: יעל, בדרך כלל הדיונים פה הם הפוכים - לוקחים לממלכתי בית-ספר והופכים אותו לדתי.

יעל גרמן: נכון.

יעקב מרגי: זו פעם ראשונה שאני נדרש, אני עדיין לא - - - לאט, לאט.

יעל גרמן: לא, אני הבנתי.

<גבריאל-גבי נעמן: אני אדם דתי והשאיפות שלי לשמר ולשמור שיהיה בית-ספר דתי.

<גבריאל-גבי נעמן: הגעתי למסקנה שהמהלך הזה להשאיר את הפיקוח של הזרם הממלכתי-דתי הוא טעות.

<גבריאל-גבי נעמן: לכן, שברתי שמאלה והחלטתי מה טוב לעיר.

יעל גרמן: אתה עשית נכון, אני מאוד מעריכה.

יעל גרמן: גבי, התחלת עם דברי הערכה.

יעל גרמן: אגב, גם בבקשה שלי לדיון אני אומרת זאת.

יעל גרמן: אני אומרת שאני מעריכה ומבינה, ובאמת כראש רשות אני מבינה.

יעל גרמן: כל מה שמבקשים זה שתאפשרו להם השנה, מאחר והם לא הספיקו להיערך בזמן, ללכת לבית-הספר שהם תכננו מראש, שהם כיוונו את הילדים, שהאחים של הילדים נמצאים שם, ומהשנה הבאה תחיל את אותה מדיניות כאשר כל היישוב יודע זאת וכל אחד יכול באמת להיערך.

יעל גרמן: זו כל הבקשה, בקשה קטנה מאוד.

יעקב מרגי: חבל שאין לנו פה את נציגי המועצה האזורית מעלה יוסף.

יעקב מרגי: אולי הוא מוכן לוותר על אגרות.

<גבריאל-גבי נעמן: לא, הוא לא מוותר.

<גבריאל-גבי נעמן: הוא לא יכול לקבל את הילדים.

<תהילה וקנין: אבל האזור שלנו פתוח בשבילו, אתה מבין?

<תהילה וקנין: הוא סוגר לנו ואנחנו פותחים לו.

יעקב מרגי: מיד אתן לאחד מההורים.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מוטי יוגב, בבקשה.

מרדכי יוגב: בשורה הראשונה אני מודה שאני מצטרף לחברתי חברת הכנסת יעל גרמן באמירתה.

מרדכי יוגב: למרות שכתבתי לעצמי קודם שנתיים, אני מצטרף ואני רוצה לבסס את זה על ניסיון.

מרדכי יוגב: אופיר, אני ממש מתרשם ממך כמנהל וגם מראש המועצה שאני מכיר.

מרדכי יוגב: שלומי יקרה לי מהרבה מאוד היבטים ובחינות.

מרדכי יוגב: אני חושב שרק צריך לחזק אותה בכל דרך.

מרדכי יוגב: המדריך שלי בבני עקיבא, אולי אז היה הגרעין הראשון שהלך לשלומי – יצחקי שוורץ – וזה היה בעשרים שנותיו הראשונות כמגשים.

מרדכי יוגב: אחרי זה הוא הלך להושעיה יחד עם צילה, אם הוותיקים מכירים.

מרדכי יוגב: ממעט ניסיוני אני סבור כך: ראשית, מוסכם על כולנו ש"אורט", בוודאי וגם עם "הכול חינוך" או כל גורם אחר, ואני גם אומר ישירות משרד החינוך, לעשות הכול עם החרגה כדי ששלומי תקבל על בניית בית-הספר הזה עוד שעות בכדי לייצר מגמות ועוד יכולות, וכל מה שאפשר, ולבקש ולבסס את זה לא רק מהפילנתרופיה אלא גם ממשרד החינוך עצמו.

מרדכי יוגב: אני אישית אומר את זה לשר בנט, אני מקווה שהוא יקשיב ויבין, להחריג את שלומי מכל היבט ועניין.

מרדכי יוגב: אני יכול לדבר רק על ההיבט הביטחוני, אבל מדבר על ההיבט החברתי.

מרדכי יוגב: שנית, אני רוצה לדבר דבר אחד מניסיון חיים.

מרדכי יוגב: הייתי סגן ראש מועצה בבנימין, מועצה אזורית הכי גדולה בישראל, 63,000 נפש היום, 44 ישובים.

מרדכי יוגב: למבוא חורון שהוא ישוב ליד מודיעין לא היה בית-ספר ואנשיו הלכו לשישה-שבעה מקומות, ממלכתי במודיעין, ואפילו משלב ודמוקרטי, ועד נוף איילון, יסודות, מודיעין עילית, בית חורון, ושילמו על ההיסעים.

מרדכי יוגב: זה התפוצץ מול אבי רואה כראש מועצה.

מרדכי יוגב: הוא קיבל החלטה ראשונה, ושתי החלטות במקביל: הראשונה, שהוא נלחם בגזבר ונותן להם פר-קפיטה הסעות, ונתן להם הסעות פר-קפיטה כזה.

מרדכי יוגב: זה מינימום כזה.

מרדכי יוגב: השנייה, שמקימים בית-ספר בבית חורון עם מנהיג חינוכי, ואני חושב שאופיר הוא כזה.

מרדכי יוגב: נדמה לי שהוא אחרי זה הוחלף במנהלת, במנהיגה חינוכית.

מרדכי יוגב: תוך שנתיים כל העדר הזה נכנס פנימה.

מרדכי יוגב: בית-הספר פשוט צמח ואנשים ראוי כי טוב וכל חסרי האמון נכנסו פנימה.

מרדכי יוגב: הוא לקח את ההחלטה הזו, אני למדתי ממנו.

מרדכי יוגב: אני יכול לצטט את ליברמן: הוא האריך לי את הפתיל – אבי רואה – ביחס להחלטות שבהן הוא התחשב בהורים.

יעקב מרגי: הפתיל של ליברמן כבר התארך?

מרדכי יוגב: הוא אמר שהוא עבר ניתוח.

מרדכי יוגב: הוא גם הציע לבנט לעשות את זה.

מירב בן ארי: מזל שהוא לא עבר ניתוח עם המתמחים שהיו היום בוועדת הבריאות אחרי 26 שעות.

יעקב מרגי: אבי רואה לימד אותי בכמה מקומות והמלחמה היותר גדולה היתה בעלי, להאריך את הפתיל ביחס להורים, לקבל ובמקביל לנסות.

יעקב מרגי: לכן, אני מצטרף להצעתה של חברת הכנסת יעל גרמן שבמקביל לכל המאמצים לייצר את בית-הספר כאבן שואבת וכמקום שמקבל את כל התעצומות משלושת הגורמים: משרד החינוך, "הכול חינוך", "אורט" כרשת חזקה והאנשים במקום.

יעקב מרגי: כמו כן, לייתר עוד שנה שתגיד לאנשים: בסוף אנחנו רוצים לבוא פה, ומעין חופש בחירה שבו תהיה פחות כפייה ויותר מימוש התהליכים במקביל.

יעקב מרגי: אני סמוך ובטוח שבית-הספר יהיה אבן שואבת, ובעוד שנה עוד שניים מכברי או מנהריה, ובעוד שנה עוד עשרה יחזרו, והתהליך יביא לכך שבשנתיים-שלוש בית-הספר יהיה אבן שואבת לסביבתו.

יעקב מרגי: סגנית מנהלת המחוז, שמעת את הנתונים גם של מנהל בית-הספר וגם של ההורים.

יעקב מרגי: האם את מכירה את הנתונים?

<יעל שטיינברג: שמעתי אותם עכשיו.

<יעל שטיינברג: לא באתי עם הנתונים.

<יעל שטיינברג: אבל אני רוצה לומר שאם תתאפשר הבקשה של הגברת גרמן זה יכול לפרוץ את כל הגבולות והורים נוספים יבקשו, ואז כל התוכנית של רשת "אורט" ושל הרשות ומשרד החינוך לא תעלה יפה.

יעקב מרגי: אני שומע, תודה.

יעקב מרגי: מישהו מההורים רוצה להוסיף משהו?

<איתן ונונו: כן, אני רוצה להוסיף.

<איתן ונונו: קודם כל, אני רק רוצה להדגיש שלא באנו נגד.

<איתן ונונו: זה שאנחנו יושבים בשני צדי המתרס – אני לא נגדם ואני לא פוליטי.

יעקב מרגי: זה צדי השולחן, אין מתרסים פה.

<איתן ונונו: אני רק חושב שזה גם יכול להועיל לשני הצדדים.

<איתן ונונו: אני כבר רואה שעצם הדיון הזה מועיל לרשת "אורט" שעכשיו ייתנו עליה יותר פוקוס וייתנו עליה יותר אמצעים.

יעקב מרגי: לא, היא צריכה לתת.

יעקב מרגי: אל תשחררו את "אורט", אתם נופלים אתם.

יעקב מרגי: תן לי לעזור לך בניסיון הפוליטי שלי.

יעקב מרגי: זה מחייב את רשת "אורט", היא צריכה להשקיע.

יעקב מרגי: חוץ מזה, יש להם משאבים.

יעקב מרגי: אני בקי.

יעקב מרגי: הם יכולים להרשות לעצמם.

<איתן ונונו: כולנו הבאנו מספרים שמצאנו באינטרנט, אני והוא וכל אחד אומר שזה לא נכון.

<איתן ונונו: אני רק אומר, אם זה באמת כל כך טוב, מדוע יש לי מכתב שחתומים עליו 60 הורים מתוך 75 שלא רוצים לגשת לשם ורוצים להירשם במקום אחר?

<איתן ונונו: מדוע?

<איתן ונונו: בגלל הנתונים הטובים?

יעקב מרגי: לא, לאו דווקא במקרה הזה.

יעקב מרגי: אענה לך.

יעקב מרגי: אנשים לא אוהבים שינויים.

<איתן ונונו: בטח לא בטווח כל כך קצר.

יעקב מרגי: שנית, אני גם מתייחס לנקודה שיעל העלתה בתוך דבריה.

יעקב מרגי: יש הורים שילד אחד שלהם כבר נמצא שם, ולמה לפצל בין הילדים כשאחד יהיה פה ואחד יהיה שם.

יעקב מרגי: אם אפשר לצמצם, לצמצם – אני לא יודע.

יעקב מרגי: כמה משכבת בית-הספר היסודי אמורים לעלות לחטיבה, גבי?

<גבריאל-גבי נעמן: כ-100 תלמידים.

יעקב מרגי: כ-100 תלמידים.

יעקב מרגי: השאלה היא האם אנחנו יכולים לצמצם?

<גבריאל-גבי נעמן: זה לא 300 ואולי יעזבו 100.

<גבריאל-גבי נעמן: זה - - -

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: אם הייתי שר חינוך או שר הפנים אין ספק שהייתי מחייב אותו לעשות את הצעד הזה, ואם הייתי תושב שלומי הייתי דורש שיהיה לי מוסד, נכון, גם ראוי, ביישוב שלי.

יעקב מרגי: מכל הסיבות האלה צריך לתת לזה להצליח.

יעקב מרגי: צריך לתת לזה להצליח לא בגלל שאתם פה, וגם אם תמצאו פתרון לילדים שלכם.

יעקב מרגי: כל ילדי ישראל, ללא הבדל של מגזר, דת, עדה, כולם, צריכים לקבל חינוך מיטבי.

יעקב מרגי: זה תעודת הכניסה לחיים.

יעקב מרגי: כשלאדם יש תעודה שהיא לא ראויה הוא מתחיל את החיים שלו בחסר.

יעקב מרגי: הוא יופיע כנתון סטטיסטי בכל הדוחות הבאים בעשורים הבאים.

יעקב מרגי: אנחנו לא מצליחים להתמודד עם הדוחות שפורסמו שנים אחורה.

יעקב מרגי: אף אחד לא רצה לשמוע, כולם חשבו שזה בא מבכיינות.

יעקב מרגי: ודאי שכולנו שואפים לשם כדי שכל ילד יקבל הזדמנות שווה בחיים שלו.

יעקב מרגי: מה הוא יעשה איתה אחר כך?

יעקב מרגי: ירחם השם.

יעקב מרגי: אבל קודם כל אנחנו כמדינה צריכה לספק הזדמנות שווה לכל ילד, ואנחנו באים משם.

יעקב מרגי: אבל צריך להתחיל ממשהו.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם, באומץ עשה זאת.

<איתן ונונו: על הגב של הילדה שלי.

יעקב מרגי: לא על גב של אף אחד.

יעקב מרגי: בוא נעשה הסכם.

יעקב מרגי: אל תעזור לי להתנסח.

יעקב מרגי: תאמין לי שאני מתאמץ איך להתנסח עכשיו עם המגבלות שלי ולברור גם כן את המילים.

יעקב מרגי: זה עוד מאמץ תוך כדי, אז אל תפריע לי.

יעקב מרגי: הוא עושה צעד, וצעד חשוב.

יעקב מרגי: הוא ייבחן על כך, הוא יצטרך לתת הסברים.

יעקב מרגי: אתם חושבים שאין תלונות?

יעקב מרגי: יכול להיות שיש תלונות פתאום מצד הורים בממלכתי-דתי שמסיעים את הילדים שלהם?

יעקב מרגי: יכול להיות שהוא חוטף גם משם.

יעל גרמן: נכון.

יעקב מרגי: לכן, צריך להתחיל ממשהו.

יעקב מרגי: גבי, השאלה היא האם מתוך ה-100 האלה אני יכול להפריד את המשפחות שלהן זה הילד הראשון שעולה?

<גבריאל-גבי נעמן: רוב ההורים יש להם ילדים.

יעקב מרגי: יעל, את מבינה שאם הוא נותן את השנה שביקשת הוא לא מתחיל את המהלך השנה?

יעל גרמן: כן.

יעל גרמן: מניסיוני, היה לי דווקא בית-ספר יסודי שלא רצו ללכת אליו, וכל הזמן ביקשו ממני להעביר לבית-ספר יסודי אחר.

יעל גרמן: יום אחד החלטתי שאני משקיעה בבית-הספר היסודי שלא רוצים ללכת אליו, ובאתי לאותו אזור רישום ואמרתי לתושבים: תקשיבו לי, אנחנו הולכים להשקיע בבית-הספר "הנדיב".

יעל גרמן: אני יודעת שאתם רוצים ללכת ל"אלון", אבל אני ממליצה לכם.

יעל גרמן: אפילו הבטחתי לאלה שמאוד התקשו שאני אבוא ובאופן אישי אקח את ילדי כיתה א' ביד ואביא אותם ל"הנדיב".

יעל גרמן: אני רוצה לומר לך שלמעלה מ-98%, אני חושבת שאולי שני הורים בסופו של דבר הלכו ל"אלון", כולם הגיעו ל"הנדיב" כי שמתי את כובד משקלי.

יעל גרמן: אני חושבת שאם אתה תבוא ואתה תספר מה אתה מתכוון לעשות ואתם תיפגשו, ואני מבינה שכבר עשיתם את זה, עם בוגרי כיתה ו', אני מעריכה שמרביתם לא ירצו להכניס את הילדים ולנסוע, כמו שאמרו כאן גם ההורים.

יעל גרמן: זו בטח נסיעה של חצי שעה ולהקדים חצי שעה.

יעל גרמן: אני מעריכה שמרביתם בסופו של דבר כן יישארו ביישוב.

יעל גרמן: אלה שלא ירצו – כבד את רצונם.

יעל גרמן: אני לא מאמינה שזה יהיה הרבה.

יעל גרמן: לפי מה שאתם סיפרתם כאן, ושכנעתם אותנו שיש לכם רצון טוב ובסיס טוב, אני חושבת שתוכלו לשכנע גם את ההורים.

יעל גרמן: אבל בצורה כזו אתה עושה את זה בניחותא, מתוך רצון טוב ומתוך הסכמה, ונותן להורים את הבחירה.

יעל גרמן: תנסה לשכנע אותם.

יעקב מרגי: גם על הצד שיש נימה פוליטית, יכול להיות שיש מישהו ביישוב שמנצל את זה, אם רעב שונאך השביעהו לחם.

יעל גרמן: נכון, אתה מרגיע את הכול.

יעל גרמן: אתה תיתן בחירה.

<גבריאל-גבי נעמן: אנחנו נעשה אפליה בין ילד לילד, ואני לא רוצה להיות שם.

יעל גרמן: לא, אתה תיתן את הבחירה להורים.

<גבריאל-גבי נעמן: ברגע שנפתח ונעשה את הברירה כפי שאת אומרת, אני מבטיח לך ש-70% מהילדים ילכו לכברי ואנחנו נסגור את בית-הספר, אני מבטיח לך.

<גבריאל-גבי נעמן: עשינו את כל הפעולות שאת אמרת.

<גבריאל-גבי נעמן: כרגע העדר לוקח כיוון וצריך לקבל החלטה טובה.

יעקב מרגי: גבי נעמן, לא נתחיל מהסוף.

יעקב מרגי: אני כוועדה לא יכול לצאת נגד המהלך.

יעקב מרגי: הורים, אני לא יכול.

יעקב מרגי: אני כן יכול לקרוא למהלך שבו ההידברות תימשך.

יעקב מרגי: אני מבקש בכל לשון שההידברות עם ההורים תימשך.

<גבריאל-גבי נעמן: כן, חד משמעית.

<גבריאל-גבי נעמן: יהיו נציגים.

יעקב מרגי: מה שאפשר – גם יחד עם נציגי "אורט", עם הנהלת בית-הספר, משרד החינוך.

יעקב מרגי: גברתי, אני מבקש יותר מעורבות.

יעקב מרגי: נראה לי שאתם יושבים על הגדר, לא אחרי הכביש הסגול.

יעקב מרגי: נראה לי שאתם יושבים על הגדר.

<יעל שטיינברג: ממש לא.

יעקב מרגי: פעם כשהייתי שר והייתי מאובטח הייתי צריך להגיע לשלומי.

יעקב מרגי: המאבטח המקביל שואל את זה שיושב אצלי ברכב: איך מגיעים?

יעקב מרגי: מאיזה ישוב להגיע לשם?

יעקב מרגי: אומר לו: סע בכביש החוף ישר ישר.

יעקב מרגי: תגיע למחסום של החיזבאללה, תחזור 100 מטר.

יעקב מרגי: אז אל תשבו על הגדר, זה מסוכן תרתי משמע.

<יעל שטיינברג: אנחנו לא יושבים על הגדר, אנחנו יד ביד.

<גבריאל-גבי נעמן: הם אתנו יד ביד.

יעקב מרגי: אני חש שאתם לא מעורבים בתהליך.

<יעל שטיינברג: מאוד - - -

יעקב מרגי: את יכולה לחלוק עליי, אני לא הלכה למשה מסיני.

יעקב מרגי: אני אומר שהתחושה שלי שאתם לא מעורבים ושאתם לא יורדים לפרטים ולא נכנסים פנימה.

יעקב מרגי: אני מסכים איתך שיש ברצון טוב ובליווי.

יעקב מרגי: אבל אני רוצה שיהיה תהליך משותף של ראש הרשות, של רשת "אורט", הנהלת בית-הספר, משרד החינוך, יחד עם נציגות ההורים הנוכחית והעתידית כשקודם כל צריכה לראות איך מרגיעים.

יעקב מרגי: אני מאמין שאם תהיה להם תמונת מצב נכונה, כפי שאמרה יעל, אז מתוך 70 זה ירד ל-30 – 40, ואז נראה איך מתמודדים.

יעקב מרגי: כרגע זה טוען כך והשני טוען אחרת.

<גבריאל-גבי נעמן: חשוב מאוד שלא תהיה אשליה פה ש- - -

יעקב מרגי: לא, אין אשליה.

יעקב מרגי: הנה אני אומר לכם, אני לא מייצר אשליות כי לא אני המוסמך.

יעקב מרגי: גבי, אמרתי שאני מוגבל בקריאה שלי בסיכום.

יעקב מרגי: בדרך כלל אני נחרץ בסיכומים שלי, גם לוקח סמכויות שהם לא שלי ועושה אותן וקורא.

יעקב מרגי: אבל במקרה הזה אני לא יכול.

יעקב מרגי: ראשית, אני באמת רוצה שהתהליך הזה יצליח לטובת תושבי שלומי.

<גבריאל-גבי נעמן: יצליח, חד-משמעית.

<גבריאל-גבי נעמן: מאוד יצליח.

<גבריאל-גבי נעמן: אבל צריכים לקבל החלטות ואני קיבלתי החלטות אמיצות.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: אבל גם החלטות אפשר שהן ייעשו בשילוב, גבי.

יעקב מרגי: אתה בכל זאת ראש הרשות שלהם והם התושבים שלך.

יעקב מרגי: אין מלך בלא עם.

<גבריאל-גבי נעמן: עשינו את כל התהליך.

יעקב מרגי: צריך לשלב ולהשתתף ביחד ולראות שהתהליך הזה ילך איתם ביחד.

יעקב מרגי: גברתי, האם רצית להוסיף משהו?

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

<תהילה וקנין: כן.

<תהילה וקנין: קוראים לי תהילה וקנין.

<תהילה וקנין: ראש המועצה שלנו זה כבר 17 שנה, בית-הספר "אורט" קיים כבר עשר שנים.

<תהילה וקנין: הוחלפו כמה מנכ"לים.

<תהילה וקנין: היו להם הרבה הזדמנויות.

<תהילה וקנין: הם הלכו לבג"צ ממלכתי-דתי.

<תהילה וקנין: גם הדתיים חושבים שזו אפליה וגם לפה יש אפליה, אז זה גם בסדר.

<תהילה וקנין: שמענו כבר 16 - 17 שנה ששלומי הולכת להתפתח.

<תהילה וקנין: אנחנו עכשיו עם חשב מלווה ואין לנו שום דבר בידיים.

יעקב מרגי: לחלופין, מה את מציעה?

יעקב מרגי: לסגור את בית-הספר בשלומי בכלל?

<תהילה וקנין: לא, חלילה.

<תהילה וקנין: תן לנו את הזמן, תן לנו שנה.

<תהילה וקנין: כאופוזיציונרית הכי גדולה של ראש המועצה שלי, והוא יודע את זה, אעזור לו להקים את בית-הספר הזה על הרגלים.

<תהילה וקנין: אבל כרגע בהתראה של חודש להגיד לנו: זה מה יש?

<תהילה וקנין: זה פשוט לקחת ילדים ולסגור אותם בגטו.

<תהילה וקנין: כמו שאתה אומר, אף אחד לא יודע איפה זה שלומי.

יעקב מרגי: הגזמת – "גטו".

יעקב מרגי: תאמיני לי, אני מכיר את שלומי טוב.

<תהילה וקנין: לא, סליחה.

<תהילה וקנין: אני מזמינה אותך אליי באמת ובאהבה.

<תהילה וקנין: כשאני אסתובב איתך אתה תראה שבאמת זה ישוב נחשל, באמת גם לילדים שלנו.

<תהילה וקנין: אנחנו רוצים לעזור להם להרים את היישוב הזה.

<תהילה וקנין: אי-אפשר להרים אותו בזה שאתה תיקח ילד ותסגור אותו במקום שהוא לא יודע מה קורה בעולם החיצון.

<תהילה וקנין: לפחות בכברי הם מכירים ילדים מהמושבים, הולכים אליהם בערבים.

יעקב מרגי: גברתי, עולם ההגדרות שלך של עולם פתוח, עולם סגור, גטו, הן קיצוניות מדי.

<תהילה וקנין: לא, ממש לא.

<תהילה וקנין: ככה אנחנו מרגישים.

יעקב מרגי: אני מתפלא עלייך.

<תהילה וקנין: למה?

<תהילה וקנין: למה?

יעקב מרגי: אוי ואבוי.

<תהילה וקנין: אם אני רוצה ללכת אחר הצהריים לשבת בגינה עם דשא וגן ציבורי, אני מבקשת יותר מדי?

יעקב מרגי: זה לא קשור עכשיו, אנחנו בדיון על מערכת החינוך.

<תהילה וקנין: זה חלק מהחינוך.

יעקב מרגי: אנחנו בדיון על מערכת החינוך.

יעקב מרגי: זה שהולך לכברי לא יושב בגינה אחר הצהריים עם ההורים שלו.

<תהילה וקנין: הוא עם חברים מחוץ לשלומי, הוא מכיר אנשים מבחוץ.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להרחיק לכת בהצעת פתרונות, אבל בואי תקשיבי.

יעקב מרגי: אני שומע את הצורך של חלק מההורים.

יעקב מרגי: אני לא קונה את זה שזה רק מסיבות של חרדה וטובה ורמת התלמידים הבאים, כי כל אחד בא ממניעים כאלה ואחרים.

יעקב מרגי: אחד לא רוצה את ההפרדה בין הילדים, אחד לא אוהב שינויים.

יעקב מרגי: ניהלתי מערכות ובחיים שלי עשיתי רה-ארגון.

יעקב מרגי: אני מוגדר כקבלן שיפוצים תמיד, ובכל מערכת שאליה נשלחתי הייתי צריך לשקם.

יעקב מרגי: במסגרת זאת אתה עושה דברים לא נעימים.

יעקב מרגי: חלקם מקללים אותך עד היום, וחלקם אומרים לך: באת משמיים, מאז שעזבתי את הגוף הזה אני רק פורח.

יעקב מרגי: עשיתי להם טובה.

יעקב מרגי: אז תבינו.

יעקב מרגי: אני לא קונה אקסיומות.

יעקב מרגי: בניסיון הקצר או הארוך שלי בחיים – כל אחד ישפוט – אין אצלי לקדש מושגים.

יעקב מרגי: צריך לבחון כל מקרה לעומק ולרדת.

יעקב מרגי: יש פה תהליך, ואין ספק שכאשר ישנו תהליך חדש ישנן תמיד תהיות מה יהיה הלאה.

יעקב מרגי: צריך לתת לזה להצליח.

יעקב מרגי: ההיפך הוא הנכון.

יעקב מרגי: אם הייתי תושב שלומי ואני מנהיג בשלומי ואני רוצה לתת לשלומי את ההזדמנות לעמוד על הרגליים שלה, וכמו שאמרנו, אחד מסמלי הסטטוס של ישוב זה גם מוסד חינוכי מצליח, אז הגיע הזמן.

יעקב מרגי: בדרך כלל ראשי רשויות הם שחוקים אחרי 17 שנה.

יעקב מרגי: אבל אחרי 17 שנה ראש הרשות בא, מרים, מפשיל שרוולים והולך למהלך כזה, ואני חושב שצריך לברך.

יעקב מרגי: עם כל זה, אני קורא באמת להמשיך בהידברות.

<גבריאל-גבי נעמן: בשמחה רבה.

<גבריאל-גבי נעמן: תודה לכם.

יעל גרמן: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: אני מודה לכולם.

יעקב מרגי: תודה רבה.