ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 190, 2016-06-06 09:00

דוד אמסלם: בוקר טוב.

דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה.

דוד אמסלם: על סדר-היום: הוזלת מחירי הקייטנות שמפעילות הרשויות המקומיות והמתנ"סים - ישיבת מעקב.

דוד אמסלם: ארצה להכניס את הדיון למסגרת הנכונה.

דוד אמסלם: אני קיימתי דיון ראשון בשנה שעברה, ביולי; כ"ח בסיוון התשע"ה.

דוד אמסלם: שם בעצם אני ביקשתי, שמשרד הפנים, שזיהיתי אותו כאבן הראשה, יתכנס גם עם משרד האוצר, גם עם השלטון המקומי וגם עם משרד החינוך – וכמובן ההורים, שהם הקליינטים בעניין הזה, למצוא פתרון לכל סוגיית הקייטנות.

דוד אמסלם: אני סברתי אז, וסובר גם היום, וזה מה שאני מבקש לשמוע – אנחנו ביקשנו לבנות סל קייטנות בסיסי.

דוד אמסלם: מי שרוצה רכיבה על סוסים או קורס ד5אונים – אין לנו בעיה, שילך לקייטנה פרטית, ישלם 20,000 שקל – הכול בסדר.

דוד אמסלם: אבל קייטנות שמתבצעות בשטחים הציבוריים, בבתי הספר הציבוריים, במתנ"סים הציבוריים, ששייכים לציבור, אני סברתי – וזה מה שארצה לשמוע, גם מרדכי- צריך לבנות סל בסיסי לקייטנה של שלושה שבועות, ולקבוע מחיר מודולרי.

דוד אמסלם: זה אומר שהמחיר צריך להיות – לדעתי, אז אני חשבתי – לא אכנס אם זה עוד 10% לפה או לשם, אבל בין 600 ל-800 שקלים לילד אחד; לשני ילדים זה לא בדיוק כפול שניים, אלא צריך לעשות את זה פחות; לשלושה ילדים - מקסימום 2,000 ₪ - זה נראה לי מאוד סביר.

דוד אמסלם: אמרתי אז – אני מביא את הסיפור של החיים שלי לכנסת.

דוד אמסלם: כשאני הייתי זוג צעיר עם שני ילדים – אני ואשתי ז"ל עבדנו קשה מאוד - קשה מאוד – וביולי-אוגוסט הייתי נכנס לסיוט.

דוד אמסלם: מתחיל עם הסיפור של הקייטנות שלושה שבועות, לאחר מכן מתחילים עם נופש קטן לילד כמו כל הכיתה, ואחרי זה חוזרים וקלמרים ותיקים ומחברות ותלבושות וכו' – אירוע שמסתכם בין 20,000 ל-25,000 שקלים.

דוד אמסלם: כמובן, אני שכיר, מרוויח 7,000, 8,000 שקל, וכנ"ל אשתי.

דוד אמסלם: אני הולך לבנק יהב, לוקח הלוואה של 25,000 שקלים, ממשכן את כל השנה, וחוזר חלילה.

דוד אמסלם: כל שנה.

דוד אמסלם: ואיפה זה מתבצע – במתקנים העירוניים.

דוד אמסלם: הילד, אגב, סובל פעמיים.

דוד אמסלם: מה שקורה, גם הילד, כשרוצה לשחק בבית הספר – הוא לא משחק בבית הספר, כי יש שם קייטנה, והוא לא יכול להיכנס – זה בית הספר שלו, וזה מגיע גם למצבים, שיש הורים שאין להם באמת לשלם, אז הם משכנעים ילד בגיל שש, שהוא מספיק מבוגר, שיישאר בבית ולא יעשה לעצמו נזקים.

דוד אמסלם: זו הסיטואציה שאנחנו חיים בה, רבותיי.

דוד אמסלם: סיפרתי – אני גדלתי בקריית מלאכי.

דוד אמסלם: אמא שלי היתה אשה שהיתה קמה בבוקר, רצה לשטוף – משפחה שבעה ילדים – היתה שוטפת בתי ספר.

דוד אמסלם: אשה קשת יום.

דוד אמסלם: באמת, רצתה לפרנס את המשפחה.

דוד אמסלם: אני הייתי קם בבוקר בקיץ, הולך לבית הספר, משחק כדורגל, נותנים לי שוקו ולחמנייה, פעם בשבוע סרט, פעם בריכה.

דוד אמסלם: אף אחד לא ביקש ממני שקל, לא נתתי לאף אחד שקל.

דוד אמסלם: הייתי בא הביתה - אמא שלי בכלל לא ידעה לאן אני הולך.

דוד אמסלם: זה בשנות ה-70, כשהמדינה היתה באמת ענייה, עם איום ביטחוני עצום.

דוד אמסלם: לא היו לנו פה כמעט אמצעים.

דוד אמסלם: אבל מנהיגי הדור אז הבינו, שהחינוך והקייטנות זה חלק מהמשחק, אין מה לעשות, צריך לדאוג להם.

דוד אמסלם: היום יש לי מין תחושה שגם משרד הפנים וגם משרד החינוך חושבים – יולי-אוגוסט מגיע, לחצנו על כפתור, הילדים נעלמו למאדים, ב-1 בספטמבר אנחנו לוחצים שוב – הם חוזרים.

דוד אמסלם: פתאום הופיעו לנו הילדים פה.

דוד אמסלם: מה לעשות – ביולי-אוגוסט ההורים הולכים לעבודה.

דוד אמסלם: מה מצפים?

דוד אמסלם: מה יעשו ההורים עם הילדים?

דוד אמסלם: לכן חשבתי ועדיין חושב שהסיפור נופל למשרד הפנים.

דוד אמסלם: קיימתי את הישיבה הזאת, וביקשתי ישיבת מעקב בנובמבר.

דוד אמסלם: מה שקרה בנובמבר – התחלף לנו שר הפנים.

דוד אמסלם: נכנס שר פנים חדש.

דוד אמסלם: אני מאוד מעריך אותו – גם את הקודם הערכתי מאוד – ביקש זמן ללמוד את הנושא.

דוד אמסלם: אמרתי: טוב.

דוד אמסלם: שר חדש.

דוד אמסלם: דחינו את זה בחודשיים, הגענו לפגרת הקיץ, ומייד אחרי זה עשיתי דיון נוסף.

דוד אמסלם: הסתבר לי שהבחור ממשרד הפנים – לא משנה שהוא איחר בחצי שעה וחיכינו לו כולנו – אבל הוא הודיע שהוא לא מוכן.

דוד אמסלם: לא הכין את עצמו לדיון.

דוד אמסלם: כך התגלגלנו לכאן, במצב כזה שמשרד הפנים ביקש ממני – לפני שלושה שבועות רציתי לקיים את הדיון – ביקש עוד ארכה ועוד ארכה, לכן הגענו לנושא הזה.

דוד אמסלם: לכן אני נתתי את כל ההיסטוריה, איך אני רואה את הדברים, ומה אני מבקש.

דוד אמסלם: אני לא פותח דיון מחדש, כי כבר דיברנו הרבה-הרבה.

דוד אמסלם: בזבזנו הרבה שעות על הנושא, כל אחד מה התחושה שלו ולמה וכמה.

דוד אמסלם: לי חשוב עכשיו לשמוע תשובות ממשרד הפנים, ממשרד החינוך ומהשלטון המקומי.

דוד אמסלם: אני שמח שהצטרף אלינו חיים ביבס, יושב-ראש השלטון המקומי.

עבדאללה אבו מערוף: היושב-ראש, התחלנו את הדיון בשנה שעברה כדי שהשנה נתחיל- - -

דוד אמסלם: בדיוק.

דוד אמסלם: אגב, אני ניסיתי עוד בשנה שעברה – בגלל שעשינו את זה ביוני, ניסיתי להשיג, אולי נרוויח את השנה שעברה.

דוד אמסלם: אנחנו הגענו לאותו מצב השנה.

דב חנין: לא רק אותו מצב; אנחנו הולכים אחורה.

דוד אמסלם: לכן אני רוצה להעביר את רשות הדיבור למרדכי כהן, משרד הפנים.

דוד אמסלם: ציפיתי פה שתהיה המנכ"לית או מישהו בדרג – לא שאני מזלזל בזה, אבל זו אחריות כבדה בנושא זה.

דוד אמסלם: בבקשה, מרדכי.

דוד אמסלם: יש פה אחריות מיניסטריאלית בסיפור.

דוד אמסלם: בבקשה.

<מרדכי כהן: בוקר טוב.

<מרדכי כהן: תודה, אדוני.

<מרדכי כהן: אכן הפתיח משקף את ההתנהלות ואת ההתגלגלות של הנושא הזה.

<מרדכי כהן: כשנכנס אריה דרעי לתפקידו כשר פנים, והוצג הנושא בפניו, קיים אתנו מספר פגישות, שתכליתן היה לברר מספר דברים: אחד, האם הנתונים כפי שהוצגו בפני יושב-ראש ועדת הפנים, ופורסמו בתקשורת – האם הם באמת משקפים תופעה.

<מרדכי כהן: לטובת העניין, משרד הפנים, מעבר למה שהתפרסם עד היום, ריכז עבודה משל עצמו, ולא אפתיע אתכם שגם בהיקפים היותר גדולים שמשרד הפנים עשה, התמונה היא אותה תמונה – פערים מאוד גדולים, עלויות גבוהות, הבדלים בלתי-מוסברים לגבי חבילות דומות בין רשויות מקומיות.

<מרדכי כהן: משרד הפנים, בצורה שבה הוא עובד, עשה את זה על-פי תמהילים – ערים, מועצות אזוריות, מועצות מקומיות, על-פי החוזק שלהם, סוציו וכו', אבל התמונה לא השתנתה.

<מרדכי כהן: אין פה היגיון מסדר.

<מרדכי כהן: המחירים נעים עד קרוב ל-3,000 שקלים.

<מרדכי כהן: זה לא היה בנתונים שפורסמו בתקשורת.

<מרדכי כהן: הנתונים שאספנו – הגענו גם עד מחירים גבוהים מהסוג הזה.

<מרדכי כהן: זו היתה משימה ראשונה ששר הפנים הטיל על הצוות.

<מרדכי כהן: הדבר השני היה לברר מה מקור הסמכות; מה המעמד של משרד הפנים ביחס לסוגיה הזאת.

<מרדכי כהן: התבררו שני דברים: אחד, אכן משרד הפנים הוא הרגולטור.

<מרדכי כהן: הרשויות המקומיות מפעילות את אותן קייטנות קיץ, מעבר לאותו בית ספר קיץ שאני מדבר עליו.

<מרדכי כהן: אני לא מדבר על אותן קייטנות פרטיות אקסקלוסיביות.

<מרדכי כהן: זה לא הדיון.

<מרדכי כהן: גם יושב-ראש הוועדה לא לזה כיוון.

<מרדכי כהן: מה שהתברר, שיש פה בעצם, משרד הפנים כרגולטור על הרשויות המקומיות, אבל מי שאחראי על תחום התוכן ומי שאחראי על תחום הפעילות הזו שנקראת בית ספר קיץ, קייטנות קיץ, הפעילות של החינוך הבלתי-פורמלי הוא משרד החינוך.

<מרדכי כהן: משרד החינוך – לא רק זה שהוא אדיש ולא חלק מהסיפור; הוא זה שמנפיק את הרשיונות, הוא זה שמזמן אליו את מנהלי הקייטנות ונותן להם רישוי לפתיחת הקייטנה.

<מרדכי כהן: הוא בוחן את התוכן שיודב-ראש הוועדה דיבר קודם.

<מרדכי כהן: זה משרד החינוך.

<מרדכי כהן: מה שהשר עשה, כדי שלא יהיה חלילה מצב של לגלגל את הכדור מפה לפה, וזו היתה הדרישה או הבקשה של יושב-ראש הוועדה, לא לחזור עם תשובות - זה אחראי וזה אחראי – פנה גם ליושב-ראש המרכז המקומי חיים ביבס, וגם לשר החינוך בנט בצורה פורמלית, וביקש להיכנס לעובי הקורה, מבלי לגלגל את האחריות מפה לפה, ולראות איך אפשר ליצור שני מצבים – פעם אחת, שיש חבילת בסיס; יושב-ראש הוועדה הגדיר את זה גנרי, אבל זה אותו מושג – חבילת בסיס במחיר סביר, כולל הנחת אחים; ופעם שנייה – וזה גם תפקידו של שר הפנים – לא ליצור מצב ששוב מתגלגלת איזושהי אחריות על הרשויות המקומיות, הן לא משופות בגין אותו מהלך, האחריות חונה ברשות המקומית, ומשרדי הממשלה מתנערים מאחריות – במקרה הזה גם פנים, גם אוצר וגם חינוך.

<מרדכי כהן: אני רוצה להזכיר עוד דבר – שאחת הטענות – וזה צריך היה להיבדק – האם הרשויות המקומיות עושות - חלקן, כמובן; אני לא רוצה להטיל דופי – האם חלקן גם מנצלות לרעה את המצב של אותם תעריפים גבוהים, כדי להיעזר בהכנסה במהלך השנה; לא רק לטובת אותה פעולה קונקרטית, ולצערי הרב, גם בתופעה הזאת נתקלנו, אבל היא לא בהיקפים של מה שתיארתי קודם.

<מרדכי כהן: חלק קטן מהרשויות מנצל את ההכנסה לא רק לטובת פעילות הקיץ, אלא לסייע לאותו גוף שמפעיל את הקייטנה.

<מרדכי כהן: לכן, כדי שאהיה ברור, אין בכוונת שר הפנים, להיכנס בנעלי הרשות, להוביל איזושהי חקיקה, שהמשמעות שלה, שמשרד הפנים מנהל את הרשויות, אלא בפנייה שלו גם לחיים וגם לבנט – כמובן לאור הדרישה של יושב-ראש הוועדה – להיכנס לעובי הקורס, ולמצוא פתרון משותף לכלל הגופים.

דוד אמסלם: מרדכי, אגיד לך משהו שמפריע לי בעניין.

דוד אמסלם: לא חיכיתי שנה כדי לשמוע שמשרד החינוך אחראי לעניין.

דוד אמסלם: תראה, אני רואה את משרד הפנים כאחראי ורגולטור מול הרשויות.

דוד אמסלם: אתם מוציאים חוזר מנכ"ל כל חודש.

דוד אמסלם: אתם מנחים אותם באלף נושאים.

דוד אמסלם: אני הייתי קורא את כל החוזרים שלכם.

דוד אמסלם: רבותיי, אני בא מזווית בית הספר בקיץ – זה רכוש עירוני.

דוד אמסלם: אתה אחראי על העירייה.

דוד אמסלם: כל מופע שקורה בעיר, יש אישור משטרה, יש רשיון של עסק, אבל בסוף יש בעל המופע.

דוד אמסלם: אז יכול להיות שכדי לקבל רשיון בקייטנה, צריך ללכת למשרד החינוך ולבקש את הרשיון.

<מרדכי כהן: לא יכול להיות.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: זה כמו שתגיד לי שמשרד התחבורה אחראי על כל מערכת הכבישים הפנים עירונית כי הוא מנפיק את הרשיון לבעל הרכב.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: לכן אני אומר – אני לא בא מהצד המקצועי.

דוד אמסלם: כמו שיש רופא צבאי, ומצד אחד בגדוד, הוא שייך בניהול המג"ד, ובמטלות המקצועיות - לקרפ"ר.

דוד אמסלם: אני רואה את העירייה בעצם תחת משרד הפנים, אלא אם כן אתם אומרים: אנחנו לא מנהלים את העיריות – משהו אחר.

דוד אמסלם: לכן אתם אמורים להוציא הנחיות לעיריות לגבי הנושא הזה של המחיר.

דוד אמסלם: כרגע המחיר, מה שקורה – ותכף אתן לאלי ברדה לדבר, הוא יספר לך, וגם לחיים – אין הצדקה מחיר של קייטנה בסיסי, יעלה מעל 700, 800 שקלים.

דוד אמסלם: אגב, לא צריך להרוויח כסף.

דוד אמסלם: לא קרה כלום.

דוד אמסלם: היום הרשויות והמתנ"סים – פתח את התקציב שלהם.

<מרדכי כהן: בדקנו.

דוד אמסלם: חלק מההכנסות שלהם מבוססות- - -

<מרדכי כהן: צודק.

דוד אמסלם: אז אם אני צודק, איך אתה אומר – זה לא עניין שלך?

דוד אמסלם: לא הבנתי.

<מרדכי כהן: מחר יוצא חוזר מנכ"ל, שמנחה את הרשויות באותו כיוון של פיקוח על המחיר.

<מרדכי כהן: זה לא יונק מסמכות השר, לא מבחינה חוקית.

<מרדכי כהן: בשום פנים ואופן.

<מרדכי כהן: גם אתם תביא לי אלף מסמכים, אראה לך אלף מסמכים נגדיים.

<מרדכי כהן: המקום הזה שבו משרד החינוך, כשנוח לו, מסתתר מאחורי הרגולטור שנקרא משרד הפנים, כאילו לא מדובר בילדים, בתי ספר, חינוך- - -

דוד אמסלם: מרדכי, תעצור רגע.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: מרדכי, אני מציע לך - אל תלך לשם.

דוד אמסלם: אומר לך למה.

דוד אמסלם: אני לפני שנה עשיתי את הדיון הראשון, כידוע לך.

דוד אמסלם: שלחתי לכם פרוטוקול, גם לשר, שבזמנו היה סילבן שלום.

דוד אמסלם: לכל העולם ואשתו שלחתי.

דוד אמסלם: אני סבור ועדיין חושב שזה חונה אצלכם בחניה.

דוד אמסלם: יש משהו מקצועי, שצריך לקבל הנחיות מקצועיות.

דוד אמסלם: נגיד, משרד החינוך – אין בעיה.

דוד אמסלם: אבל בקיץ במתקני העירייה, לו יצויר שכל העיריות היו פותחות, למשל, בבית הספר נותנות למשל ששוק ירקות ייפתח בבתי הספר, אז שר הפנים אומר: זה לא אני?

דוד אמסלם: אגב, אני כבר לא יודע מה שר הפנים.

דוד אמסלם: אם היה דרוש משנה שעברה – נניח לשיטתך, אתקדם, שצריך לעשות שינוי תקנה קטן, קוראים לחיים, יושבים אתו עשר דקות, מנסחים את העניין, הבאנו את זה לכנסת, ונגמר הסיפור.

דוד אמסלם: הרי כל הזמן מחוקקים פה חוקים שהופכים את כל המדינה.

דוד אמסלם: אז אתה אומר לי עכשיו, אחרי שנה, משרד החינוך?

<מרדכי כהן: לא.

<מרדכי כהן: שים לב מה אתה אומר: פעם אחת הציפייה היא שמשרד הפנים ינחה את הרשויות המקומיות באמצעות כלי שנקרא חוזר מנכ"ל.

דוד אמסלם: נכון.

<מרדכי כהן: פעם שנייה אתה אומר: לא, הדרך היחידה לפתור את זה רק זה באמצעות תיקון לחוק.

דוד אמסלם: לא אמרתי.

דוד אמסלם: מרדכי, תקשיב.

<מרדכי כהן: - - -

דוד אמסלם: מרדכי, אני מחזיק ממך בחור אינטליגנט.

דוד אמסלם: אתה הרי מבין, בסוף – אנחנו מחפשים תוצאה.

דוד אמסלם: אני עשיתי עשרות-אלפי דיונים בחיים שלי.

דוד אמסלם: אני מייצר דיון, מבין איפה הבעיה, קורא לאדם שצריך, ועוד אחד שצריך, מנסחים את העניין, ומתקדמים.

דוד אמסלם: הרי אני כדודי כבר הגשתי פה הרבה הצעות חוק פרטיות, אז אם שר הפנים היה יושב בדיון, וקורא לך וליועץ המשפטי שלכם וקורא- - -

<מרדכי כהן: זה בדיוק מה ששר הפנים עשה.

<מרדכי כהן: רק שניה.

<מרדכי כהן: וקורא לשלטון המקומי וקורא גם לנציג משרד החינוך כדי לשמוע שזה לא הוא – רבותיי, זה חונה אצלי, ושואל את היועץ המשפטי, מה אני צריך לעשות כדי שזה יחנה אצלי, ואז הוא ינסח לו תשובה, תוך שבוע ייתן לו את הסעיף שצריך.

<מרדכי כהן: הוא מביא את זה לכאן, ונגמר העניין.

<מרדכי כהן: דודי, זה בדיוק מה שאמרתי.

<מרדכי כהן: כל זה התקיים במשרד הפנים- - -

דוד אמסלם: מתי?

<מרדכי כהן: לאחרונה, לאור הבקשה של שר הפנים החדש שנכנס, ללמוד את הסוגיה.

<מרדכי כהן: אני לא חושב שמישהו בחדר הזה יכול לא לייחס לשר הפנים תפישה חברתית, הבנה של אותן אוכלוסיות מוחלשות.

<מרדכי כהן: שר הפנים למד את העניין ואמר את הדבר הבא: לי הכי פשוט עכשיו לצאת במכתבים- - -

דוד אמסלם: הבנתי.

<מרדכי כהן: אתה רוצה להגיע לתוצאה?

<מרדכי כהן: זו השאלה.

<מרדכי כהן: זה לא רק שר הפנים.

<מרדכי כהן: יש שר, ויש משרד הפנים.

דוד אמסלם: שאלת אותי.

דוד אמסלם: אני ציפיתי שתבוא לכאן היום עם פתרון; לא שתספר לעם ישראל שזה לא אתה.

דוד אמסלם: אבל הבנתי אותך.

דוד אמסלם: אני רוצה לעבור למשרד החינוך.

דוד אמסלם: רק שאלה – כן או לא.

דוד אמסלם: תחום האחריות של הקייטנות זה אצלכם?

<מירי דבוש: חוק הקייטנות מ-1990, והוא בידי שר הפנים.

<מירי דבוש: כתוב גם בחוזר שנמצא לידי.

דוד אמסלם: נכון לעכשיו אני מבין שהקייטנות, אף אחד לא מטפל בהן במדינת ישראל, מ-1990.

דוד אמסלם: אגב, כשאני הייתי ילד, לא היה מי שיטפל בהן.

דוד אמסלם: כנראה, כשאני הגעתי לבית הספר – אני מניח שזו לא היתה יוזמה של איזה מדריך שם, אבל כל בתי הספר, איפה שגדלתי, היו קייטנות.

דוד אמסלם: עכשיו אני מבין, שאתה אומר: זה לא אנחנו.

<מרדכי כהן: לא.

<מרדכי כהן: גם.

דוד אמסלם: אמרת: בחוק זה לא אנחנו.

דוד אמסלם: משרד החינוך אומר: זה לא אני, אז מה אתה רוצה, שאפנה למשרד החקלאות, שיעשה קייטנות?

<מרדכי כהן: זה בדיוק הפוך ממה שאמרתי.

<מרדכי כהן: אמרתי שיש פה לקונה; הדבר הפשוט ביותר זה עוד חוזר מנכ"ל.

<מרדכי כהן: הדבר האמתי לעשות כדי להגיע לתוצאה שאתה מכוון אליה, שבסופו של דבר יש פיקוח על המחירים, זה לא האמירה של משרד החינוך: יש חוק – זה לא אנחנו.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: ברשותכם, אני רוצה לשמוע את יושב-ראש השלטון המקומי.

דוד אמסלם: אחרי זה אני רוצה לשמוע גם אחד מהבכירים בשלטון המקומי, אבל אני רוצה שידבר בכובע של ראש עיר - מה הוא עשה אצלו, ואז נפתח את הדיון.

דוד אמסלם: בבקשה.

<חיים ביבס: בוקר טוב.

<חיים ביבס: קודם כל, אני מודה ליושב-ראש ועדת הפנים, שללא ספק רואים שיש לו נשמה של ראש עיר, כי בסוף הוא נוגע בדברים האמתיים שצריך לטפל בהם, וזה בדברים שהם ביום-ביום.

<חיים ביבס: אנחנו רואים פה בדיוק את האבסורד שקיים – משרד החינוך הכניס אותנו להיריון, ברח, ומשרד הפנים, שהוא הרגולטור שלנו, ואמון על זה שאנחנו בסוף נוכל לממש את מה שמשרד החינוך הבטיח, לצערי רק עכשיו התעורר, ואני שמח על זה שבסוף הוא מצטרף, כדי שנוכל בסופו של דבר להוציא את מה שכבר ניתן למשרד החינוך.

<חיים ביבס: שלא תטעה - התקציב ניתן.

<חיים ביבס: מדובר בסך הכול על 30 מיליון שקלים.

<חיים ביבס: נמצאת פה נועה הימן ממשרד האוצר, שהם העבירו את הכסף למשרד החינוך.

דוד אמסלם: מי זאת ממשרד האוצר?

דוד אמסלם: תתקרבי אלינו, נועה.

<חיים ביבס: הכסף הועבר ממשרד האוצר.

<חיים ביבס: הסיכום היה – שי פירון ואנוכי ישבנו בקדנציה הקודמת.

דוד אמסלם: יש פה סדרנית?

דוד אמסלם: שהיא תשב בבקשה סביב השולחן, משרד האוצר.

דוד אמסלם: בבקשה.

<חיים ביבס: שי פירון ואנוכי ישבנו עוד בקדנציה הקודמת, סיכמנו על בית ספר של קיץ, יוצא לדרך – שנה ראשונה כיתות א'-ב', לאחר מכן ג'-ד', ולאחר מכן ה' וגני ילדים נכנסים פנימה.

<חיים ביבס: זה הסיכום, הוא כתוב ורשום.

<חיים ביבס: כל מי שמספר סיפורים אחרים, כנראה גם לא מכיר.

דוד אמסלם: רבותיי, אנחנו לא פה אצטדיון טדי.

דוד אמסלם: גם לא כשכועסים וגם לא כששמחים.

דוד אמסלם: מי שרוצה למחוא כפיים – החוצה.

<חיים ביבס: יחד עם זאת, שנה שעברה, כשראינו את משרד החינוך מגמגם, הלכנו בחלק מהרשויות, כולל ברשות שלי, וייצרנו התאמה של בית ספר של קיץ.

<חיים ביבס: יושב פה דודי מזרחי.

<חיים ביבס: הוא הכין את התקציב המדויק של בית ספר של קיץ.

<חיים ביבס: 852 שקלים עבור בית ספר.

<חיים ביבס: נעשה סדר לכולם פעם אחת ולתמיד.

<חיים ביבס: כאשר בסוציו אקונומי נמוך משלמים פחות עבור ההשתתפות; סוציו אקונומי גבוה משלמים יותר.

<חיים ביבס: ואז יוצא מצב שבין 40 ל-60% הנחה נוספת על הסכום הזה להורים.

<חיים ביבס: 40% ברשויות מ-7 עד 10, ומ-1 עד 6 זה סדר גודל 60%, פחות או יותר.

<חיים ביבס: מה שקרה, אחרי שהכניסו אותנו פנימה – אנחנו לא הפעלנו קייטנות.

<חיים ביבס: צודק דודי, מה שאומר, בשנים אולי בשנות ה-60' וה-70' הפעילו קייטנות, אחר כך הפרידו הכול החוצה.

<חיים ביבס: הפעילו את זה מפעילים חיצוניים, עמותות, כל מיני דברים כאלה.

<חיים ביבס: הרשויות לא הפעילו את זה.

<חיים ביבס: אנחנו נכנסנו בעבור הסיכום שהיה עם משרד החינוך, שבשלוש שנים מביאים לכך שמגני ילדים ועד כיתה ה' באופן מלא אנחנו מפעילים את זה.

<חיים ביבס: אלא מה – משרד החינוך, כמו כל דבר שעושה, נכנס פנימה, מייצר רפורמה, אנחנו נכנסים, הוא בורח החוצה, ואנחנו צריכים להביא את הכסף, והכסף הזה בא מהכיס של התושבים, זה בדיוק כמו הסכם השר, שבאו כולם והתהדרו בהסכם השכר – הוא בא מהכיס של התושבים, מהארנונה.

<חיים ביבס: הדבר הזה גם בא משם.

<חיים ביבס: הכול בא משם.

<חיים ביבס: לכן צריך לעשות סדר, אדוני היושב-ראש, ואני שמח על כך שלקחת את זה, כדי שמשרד החינוך יכול מחר בבוקר.

<חיים ביבס: הכסף הועבר אליו.

<חיים ביבס: אם נועה הימן תגיד שלא, אני אגיד לכם שכן, והיא אומרת שכן, ואפשר להוזיל.

דוד אמסלם: נועה, משפט - העברתם את הכסף למשרד החינוך?

<נועה הימן: זה לא נכון להתייחס לזה- - -

דוד אמסלם: שאלתי.

דוד אמסלם: עזבי.

דוד אמסלם: אומר יושב-ראש השלטון המקומי שאתם, הדלתא זה 30 מיליון התוספת.

דוד אמסלם: השאלה, אם העברתם אותם למשרד החינוך.

<נועה הימן: אני לא מכירה את המספר של 30 מיליון.

דוד אמסלם: תהיי משוחררת.

דוד אמסלם: אל תפחדי.

<נועה הימן: תקציב הקייטנות לכיתות א'-ב' היה 175 מיליון ₪.

דוד אמסלם: ג'-ד'?

<נועה הימן: בשנה האחרונה נוספו 50 מיליון ₪ כדי להוסיף את תלמידי המוכר שאינו רשמי לקייטנות גם כן, אז היום התקציב לכיתות א'-ב' עומד על 225 מיליון שקל.

<נועה הימן: הרחבה נוספת עלותה 225 מיליון ₪ נוספים לעוד שתי שכבות גיל.

<חיים ביבס: זה לא נכון.

דוד אמסלם: לא היה סיכום עם משרד החינוך בעבר, שזה עולה בשני טקטים – א'-ב' ואחרי זה ג'-ד', וגנים?

<נועה הימן: בממשלה הקודמת קבע שר החינוך שאלה יהיו סדרי העדיפויות שלו.

<נועה הימן: הממשלה התחלפה.

<נועה הימן: יש היום סדרי עדיפויות.

דוד אמסלם: בגלל שהממשלה התחלפה ההורים סובלים, לפחת בנושא הקייטנות.

דוד אמסלם: אני מניח שההורים לא באו לכאן כי ההורים חוגגים.

<נועה הימן: ישבנו כאן בשנה שעברה בדיון על צמצום מספר תלמידים בכיתה ועל הוספת סייעת שנייה בגני ילדים.

דוד אמסלם: מה זה קשור עכשיו?

דוד אמסלם: אולי גם צבעתם את בתי הספר בטפטים.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על קייטנות.

דוד אמסלם: מה הקשר?

תמר זנדברג: מה ההורים רוצים?

תמר זנדברג: קייטנות?

<נועה הימן: יש פה זריקת אחריות ממי שצריך באמת לקחת אחריות לבין גורמים אחרים, וזה לא עולה לשיח.

יפעת שאשא ביטון: - - -

<חיים ביבס: רק לתקן את הגברת הימן – התגובה שלכם, של אגף התקציבים, שהתקציב הועבר למשרד החינוך, והאחריות על משרד החינוך לתקצב.

<חיים ביבס: לכן אני מציע שתבדקי את הנתונים.

<חיים ביבס: יחד עם זאת אני אומר, רבותי, אנחנו ברשויות לקחנו על עצמנו, הסכמנו, לפחות אני, קודם כל, יחד עם מכתב לכל ראשי הרשויות אצלי ברשות, התאמה מלאה למשרד החינוך.

<חיים ביבס: עכשיו תפקידו של משרד החינוך, להביא את ה-40, 50, 60% הנוספים שאמור לתת הפחתה משמעותית נוספת להורים, והגיע הזמן שפעם אחת – שלא יספרו סיפורים.

<חיים ביבס: זה לא 220, 230 מיליון שקל, משום ששכבות ג'-ד' באים הרבה פחות ילדים, ו-ה' - עוד יותר פחות ילדים.

<חיים ביבס: בגני ילדים צריך לטפל.

<חיים ביבס: זה גם הזמן לטפל בהם.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: יהודה זמרת, היועץ המשפטי של משרד הפנים – האם אין למשרד הפנים סמכות להנחות את הרשויות לגבי מחיר הקייטנות?

דוד אמסלם: רק תענה לי כן או לא.

<יהודה זימרת: אני חושב שזה תשלום שברשות; לא שבחובה.

<יהודה זימרת: הרשות המקומית- - -

דוד אמסלם: אגב, תשלומי רשות – משרד הפנים לא יכול- - -

<יהודה זימרת: חוגים במהלך השנה.

<יהודה זימרת: מפעילים- - -

דוד אמסלם: אני שואל אם בתשלומי רשות אין סמכות לשר הפנים להתערב?

דוד אמסלם: רק חובה?

<חיים ביבס: קייטנות זה לא חובה של הרשות.

דוד אמסלם: אני שואל.

יפעת שאשא ביטון: מה שאומר שהאחריות היא שלכם גם.

יפעת שאשא ביטון: תגידו את זה.

יפעת שאשא ביטון: מחלקים פה אחריות לכל מיני- --

<חיים ביבס: אנחנו בינתיים היחידים שלוקחים פה אחריות על הכול.

יפעת שאשא ביטון: תכף נראה.

דוד אמסלם: בבקשה, אלי ברדה, ראש עיריית מגדל העמק.

<אליהו ברדה: לפני שאני מדבר, אדוני היושב-ראש, אני שם לך פה כמה חומרים, שיישארו גם אחרי הדברים שלי.

<אליהו ברדה: קודם כל אני אומר לכם שבמגדל העמק דאגנו לפרסם כבר לתושבים תוכניות לקייטנה, גם לגני ילדים וגם לכיתות א'-ב' ו-ג'-ד' במחירים שווים לכל נפש, הכי אטרקטיביים שיש במדינת ישראל.

קריאה: כמה?

<אליהו ברדה: תכף אומר אותם.

<אליהו ברדה: מתוך הנחת מוצא שאנחנו רואים רצף חינוכי של שנת הלימודים, כולל בתקופת הקייטנות.

<אליהו ברדה: אנחנו רואים את יוקר המחיה, את הרצון להתחשב בהורים ואת הצדק החברתי לא כסיסמאות אלא כהלכה למעשה יום-יום שנה-שנה כל השנה, וגם במבחן הזה של הקייטנות אנחנו עושים את זה.

<אליהו ברדה: כשאני אתן דוגמאות של קייטנה במגדל העמק לגני ילדים שעד שעה 13:00 עולה 550 שקל, ועד שעה 16:00 עולה 1,000 שקל, וכשבבתי הספר א'-ב' עולים 300 שקל, כי זה בית ספר של החופש הגדול, הבאנו לכיתות ג'-ד' את תוכנית תלמה, תוכנית אנגלית למצוינות בחינוך, שנותנת מענה לכיתות ג-'ד', והוספנו תוכניות מעברים ומחשבים היברידיים ומכינה בקליק לעוד כיתות במהלך השנה.

<אליהו ברדה: התפישה שלנו מאוד פשוטה – משק סגור בהתנהלות הכספית – כל המשאבים של הרשות משועבדים, במירכאות, לטובת העלויות של הקייטנה.

<אליהו ברדה: איגום משאבים בין כל גורמי הרשות – כוכב הילדים, מתנ"ס עירוני, חוגים שמופעלים במהלך השנה בעיר – מוכוונים חלק מהם לפעילויות בתוך התקופה הזאת.

<אליהו ברדה: אתן לכם את הדוגמה של הקשר שיש לנו עם דטרויט, שעם חלק מהמשאבים שדטרויט נותנת לקהילה המשותפת שלנו, עמק יזרעאל, נצרת עלית, מגדל העמק, כיוונו חלק מהתקציב שהם מייעדים למהלך השנה לפעילות, אמרנו: אנחנו רוצים לפעילות קיץ, כי אנחנו רוצים לאפשר להורים קייטנות גם לג'-ד' בקיץ, כי אנחנו לא מאמינים שהמדינה תעמוד, על-פי הניסיון המצטבר, תעמוד בהתחייבות שלה, שמ-א'-ב' היא תעלה גם לג'-ד' – מה שגם קרה בפועל, ואנחנו בפועל נותנים היום את הקייטנה הכי זולה, אני חושב, במדינת ישראל, הכי אטרקטיבית.

<אליהו ברדה: תראו פה בתוכניות שיש פה העשרה, חוגים, יציאות מחוץ לגנים ומחוץ לבתי הספר במחיר שווה לכל נפש.

<אליהו ברדה: לא רוצים להרוויח שקל, מוכנים גם לסבסד קצת כדי שיהיה אפשר.

<אליהו ברדה: אני חושב שגם בתפקידי כנציגו של חיים, כיושב-ראש האסיפה הכללית של מרכז השלטון המקומי וגם בכובע האחר – יושב-ראש הרשות לפיתוח הגליל – אנחנו רואים את הצרכים של ראשי הרשויות.

<אליהו ברדה: אני מאמין באחריות שכל ראש רשות רוצה את זה.

<אליהו ברדה: אני גם לוקח בחשבון שחלק מהרשויות בקשיים, חלק לא בקשיים.

<אליהו ברדה: אבל במסר שראשי הרשויות, ודאי – ואני מדבר בשמם - כולם רוצים טובת הילדים ואת הרצון לצאת לקראת ההורים.

<אליהו ברדה: לא כולם מצליחים בזה, אבל אני חושב שאנחנו מביאים דוגמאות חיוביות שאפשר לעשות את זה, ואני מזמין כל מי שרוצה, מכל רשות, לשאול, לגעת בעומק בפרטים – איך זה עולה, אילו איגומי משאבים, מה עושים עם הסייעת השנייה שניתנה לנו השנה ומה עושים עם הסייעות הפדגוגיות שנמצאות בבית הספר, איך משתמשים בהם במהלך הקיץ כדי להקל על הילדים – אנחנו עושים את זה הלכה למעשה ולא סיסמאות.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: אני ארצה להעביר את רשות הדיבור למאיר תורג'מן מידיעות אחרונות.

דוד אמסלם: הוא עשה תחקיר עמוק כדי לתת לנו – חמש דקות.

דב חנין: אפשר לדבר?

דוד אמסלם: חברי הכנסת לא כל פעם צריכים לדבר.

דוד אמסלם: אני לא פותח דיון מחדש הרי.

דוד אמסלם: עשיתי אותו כבר פעם שלישית.

דב חנין: יש לנו מה להעיר.

דב חנין: אדוני מעיר הערות חשובות.

דב חנין: גם לנו יש מה להעיר.

דוד אמסלם: אסביר.

דוד אמסלם: אני מקדם פה דיון מקצועי.

דב חנין: אתה בסדר גמור.

דב חנין: גם אנחנו רוצים לדבר – זה הכול.

דוד אמסלם: שנייה, תן לי להסביר.

דוד אמסלם: אם אתן לך את רשות הדיבור – תדבר; אם לא, אז לא.

דב חנין: מה, אם לא אז לא?

דוד אמסלם: אם לא, אז לא?

דב חנין: יש דיון בכנסת, לא?

דוד אמסלם: אז מה?

דב חנין: אדוני יודע איך נראה דיון בכנסת?

דוד אמסלם: אחרי זה תתלונן עליי.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דב חנין: חבל.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: באתי לפתור בעיה; לא כדי שחברי הכנסת ידברו.

דב חנין: גם אנחנו באנו לפתור בעיה.

דוד אמסלם: אז תן לי לקדם אותה.

דב חנין: קדימה.

דוד אמסלם: יש לי שאלה, עו"ד יהודה זימרת – האם משרד הפנים אחראי להנחות את העיריות, מה הם עושים במבנים העירוניים?

<יהודה זימרת: הם רשאים בכפוף להוראות כל דין לעשות זאת.

<יהודה זימרת: הם בעלי הנכס.

דוד אמסלם: אם עיריית ירושלים מחר מחליטה בבית הספר לפתוח שוק רמלה–לוד.

דוד אמסלם: זה בסמכות שר הפנים?

<יהודה זימרת: עד חמש שנים רשות מקומית יכולה להשכיר את הנכסים שלה בלי אישור שר הפנים.

<יהודה זימרת: זה החוק היום.

<יהודה זימרת: אף אחד לא משכירה את הנכסים האלה מעבר.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: מאיר תורג'מן, בבקשה.

<מאיר תורג'מן: בוקר טוב.

<מאיר תורג'מן: מצאתי שיש קורלציה מאוד לא הגיונית.

<מאיר תורג'מן: בערים החלשות, שאין יכולת לראש העיר לחלוב כסף מהלקוחות שלו, כי הוא חי אתם ביום-יום והוא צמח אתם, הוא יודע שאין.

<מאיר תורג'מן: אם יבקש קייטנה ב-2,400 שקל, ילדים פשוט לא יגיעו לקייטנה - ראש העיר מצליח ליצר קייטנה באלף ומשהו שקלים.

<מאיר תורג'מן: ככל שהעיר גדלה – יש לה חברות עירוניות, ויש פסטיבלים ויש הצגות, ויש מנכ"לים לחברות העירוניות, מתחיל להיווצר מצב שמעמיסים הוצאות על הילדים המסכנים האלה באמצעות ההורים שלהם לקייטנה.

קריאה: חולון דוגמה לזה.

<מאיר תורג'מן: אני לא נכנס לשמות.

<מאיר תורג'מן: מצאתי עצמי בשבוע האחרון – כמעט אין עיר, מקייטנה של 400 שקלים – בכוונה עכשיו זיקקתי את זה לגן ילדים, שעובדים עם אותה סייעת, לא יוצאים לסופרלנד, שתי סייעות, ארוחת בוקר, הרבה חום ואהבה, פעילות מחוץ של ללטף את האוגר, דירה להשכיר, שעת סיפור, קצת משחקי מים וכדומה.

<מאיר תורג'מן: כלומר בכל הקייטנות המבנה הוא עירוני, ראשי ערים הרבה פעמים מדברים בגוף ראשון - אני נתתי להם.

<מאיר תורג'מן: שום ראש עיר לא נותן דבר לאף אחד.

<מאיר תורג'מן: זה נבנה בכספי העירייה, בכספי הארנונה, בכספי המסים של התושבים.

<מאיר תורג'מן: אף ראש עיר לא קונה את זה- - -

קריאה: אף ראש עיר לא- - -

דוד אמסלם: לא להפריע, חבר'ה.

<חיים ביבס: למען הדיוק, למען משרד החינוך - משרד החינוך בונה את בתי הספר; לא העירייה.

<חיים ביבס: בוא לא נתבלבל.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: מדובר במבני ציבור.

דוד אמסלם: לא משנה מי בנה אותו כרגע.

דוד אמסלם: בבקשה.

<מאיר תורג'מן: הוא לא שוכר את המבנה, ומשלם שכירות – לזה אני מתכוון.

<מאיר תורג'מן: כלומר למעשה כל ההוצאות כבר קיימות.

<מאיר תורג'מן: ההוצאות הנוספות זה מה שאתה מכניס.

<מאיר תורג'מן: אם הסייעת עבדה במהלך השנה משעה 13:30 עד 16:00, היום אתה מזמין אותה בשעה 07:30 – אתה משלם יותר.

<מאיר תורג'מן: אתה מזמין יותר פעילות.

<מאיר תורג'מן: דיבר על זה ראש העיר אלי ברדה – משק סגור.

<מאיר תורג'מן: אני אומר לכם – תבדקו בעיריות החזקות.

<מאיר תורג'מן: קודם כל, קשה לקבל את הנתונים האלה, את דוח הרווח והפסד של הערים.

<מאיר תורג'מן: כולם מוכנים לתת.

<מאיר תורג'מן: אתה פותח את זה - עם רואה חשבון לא מצליח למצוא את הדברים.

<מאיר תורג'מן: הסיפור פשוט – מעמיסים על הקייטנות מרכזי רווח, וזה מתחיל בקייטנות, זה עובר לחוגים.

<מאיר תורג'מן: אלה המקומות שאמורים לכאורה לממן- - -

<חיים ביבס: כבר קבע- - -

דוד אמסלם: חיים, מאיר, חיים- - -

<חיים ביבס: לא יכול להיות מצב, סליחה, אדוני היושב-ראש- - -

דוד אמסלם: לא, חיים.

<חיים ביבס: לא יכול להיות- - -

דוד אמסלם: חיים, אתה תכבד אותי.

<חיים ביבס: זורקים פה דברים שהם לא נכונים.

קריאה: חיים ביבס, מספיק עם הביזנס.

קריאה: לא תעשה כלום.

קריאה: רוצה לסחוט את כל העירייה.

דוד אמסלם: בני, אני אוציא אותך.

דוד אמסלם: חיים, כשאני לא נותן את רשות הדיבור – אני מבקש, אל תתפרץ, גם אם אתה חושב שאתה צודק.

דוד אמסלם: תרצה בסוף – אתן לך דקה להשלמות.

דוד אמסלם: בבקשה.

<מאיר תורג'מן: אני ניגשתי לראשי ערים.

<מאיר תורג'מן: עובדה שאצלנו בידיעות מצאנו הפרשים – מ-117 שקלים, אם איני טועה, עד 45.

דוד אמסלם: ליום.

עודד פורר: על אותה קייטנה?

<מאיר תורג'מן: כן.

<מאיר תורג'מן: תיגש לעיריית תל-אביב.

<מאיר תורג'מן: הם עושים אותו צהרון בערים אחרים.

<מאיר תורג'מן: קוראים לילדים – קייטנת כייפנית, לילדים בני 3.

<מאיר תורג'מן: הם נשארים באותו צהרון ולא יוצאים לשום מקום.

<מאיר תורג'מן: ובעיריית תל-אביב הם גובים 1,100.

<מאיר תורג'מן: פה היא מתחילה ב-07:30.

<מאיר תורג'מן: ההשוואה היא תפוח לתפוח.

<מאיר תורג'מן: אין השוואות לדברים אחרים.

<מאיר תורג'מן: הסיפור פה הוא פשוט.

<מאיר תורג'מן: ישבתי עם יואל לביא, והוא פתח בפניי את הספרים.

<מאיר תורג'מן: הוא אמר: אני לא מעמיס הוצאות על הקייטנה.

<מאיר תורג'מן: כל מה שזה עולה לי - זה מה שאני דורש.

<מאיר תורג'מן: אולי יש לי כמה שקלים ספייר, וגם אם נשאר עודף בסוף היום, זה נשאר.

<מאיר תורג'מן: לא מעמיסים עליהם שום תקורות של מנכ"לים, של מינהלות, של מה שאתם לא רוצים, ואני אומר לכם דברים שאני יודע.

<מאיר תורג'מן: וקייטנות, מי שמפעיל אותן - אני לא נכנס לכל הרגולציות – זה החברות העירוניות או המתנ"סים.

<מאיר תורג'מן: אתמול במזכרת בתיה 200 הורים בעידן הפייסבוק, יצאו 200 הורים.

<מאיר תורג'מן: דיברתי עם אשה שבעלה מהנדס אלקטרוניקה.

<מאיר תורג'מן: היא עובדת כרפרנטית בכללית.

<מאיר תורג'מן: יש לה ארבעה ילדים.

<מאיר תורג'מן: היא חוזרת מחופשת לידה.

<מאיר תורג'מן: היא אומרת שהיא לא מסוגלת לשלם את המחירים האלה.

<מאיר תורג'מן: אז הם ירדו מ-2,420 ל-2,195 ל-15 ימים, ובמתנ"ס מסבירים, שהם צודקים, והם גובים מחיר של 20, 30 אחוז.

<מאיר תורג'מן: רק נלך לעיריית אשדוד – בא ראש עיריית אשדוד, והחליט שהוא מוריד מ-1,500 ל-950.

<מאיר תורג'מן: דיברתי עם הסמנכ"לית שהוטל עליה לבצע את הקיצוץ.

<מאיר תורג'מן: היא אומרת שבמחיר החדש עיריית אשדוד מסבסדת בכ-150 שקלים.

<מאיר תורג'מן: רק מה שהיא אמרה – שהיא לקחה אותו כוח אדם, את אותו מארג אנשים, ושיחקה נכון.

<מאיר תורג'מן: עכשיו תעשו את החשבון שלכם, למה עיריות חזקות גובות – אגב, הן תמיד אומרות שהן מחזירות את הכסף לתושבים.

דוד אמסלם: ברור, אף אחד לא לוקח את זה לכיסו.

<מאיר תורג'מן: אותה אמא אמרה, הרפרנטית שחוזרת ב-1, יש לה ארבעה ילדים, היא אומרת: כשאני צריכה לשלוח אותו לחוג ב-17:00, אני יכולה להישאר אתו בבית.

<מאיר תורג'מן: לקייטנה אני חייבת, כי סיימתי חופשת לידה.

<מאיר תורג'מן: אם אני לא חוזרת ב-1 ביולי ולא שולחת את הילדים לקייטנות, אין לי עבודה, אני לא חוזרת לתפקיד.

<מאיר תורג'מן: אף אחד לא יחכה לי.

<מאיר תורג'מן: אני חושב שזוג כזה, הוא מייצג עובדים, מתפרנסים בכבוד, מרוויחים יפה.

<מאיר תורג'מן: היא אומרת ששנה שעברה היא קיבלה צ'ק מאמא כדי שתסייע לה, וגם השנה היא צריכה לקבל צ'ק.

<מאיר תורג'מן: עכשיו שכל אחד יעשה את החשבונות שלו.

דוד אמסלם: תודה.

אכרם חסון: בדקתם במגזר הדרוזי והערבי גם?

<מאיר תורג'מן: לצערי, לא.

<מאיר תורג'מן: אני מתנצל.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: אתה צודק שהעסק הזה לא רק של ההורים; גם של הסבים בדרך כלל.

דוד אמסלם: ברשותך, ישראל אליסף, יו"ר פורום ועד הגנים הארצי, בקצרה.

<ישראל אליסף: שלום, פורום הגנים הארצי, חבר בפורום ועדי ההורים הישוביים.

<ישראל אליסף: ראשית אני רוצה להודות ליו"ר שלא מוותר מבחינת דיונים ודיוני מעקב.

<ישראל אליסף: ההורים בישראל מאוד מעריכים אותך על זה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: גם הילדים שלי מעריכים אותי.

דוד אמסלם: אני גם הורה שלהם...

<ישראל אליסף: בימים האחרונים מתעוררת מחאת הורים אדירה בנושא המחירים המטורפים של הקייטנות, ומכיוון שיש קצת בלבול, אני רוצה לחדד ולמקד את המסר.

<ישראל אליסף: יש שני שותפים מרכזיים בחינוך בישראל: השלטון המקומי ומשרד החינוך.

<ישראל אליסף: למשל, המשרד מתקצב את הבניינים - וזה לא נכון שהעיריות בונות אותו.

<ישראל אליסף: העיריות בונות אבל המתקצב הוא המשרד.

<ישראל אליסף: השלטון המקומי מבצע.

<ישראל אליסף: משרד החינוך החל ברפורמה של בית הספר של החופש הגדול שפועל כרגע רק בכיתות א'-ב'.

<ישראל אליסף: השנה זה היה אמור להתרחב, כפי שאמר חיים ביבס – מגיל גן עד כיתה ה', וזה לצערנו לא קרה.

<ישראל אליסף: כיום משרד האוצר לטענתו, באחד הדיונים הקודמים, העביר את התקציב והשתנו סדרי העדיפויות.

<ישראל אליסף: אנחנו רוצים שהקייטנות יתקיימו כמתוכנן, ואני רוצה להציע הצעה אופרטיבית.

<ישראל אליסף: התקציב כרגע – אמרה נועה הימן - עומד על 220 מיליון שקל, וכל שכבה נוספת זה עוד 110 מיליון שקל, וזה כולל המוכר שאינו רשמי, וחשוב, לאור הערתך, שתשמע את זה גם אתה.

<ישראל אליסף: אנחנו כפורום ועדי ההורים שמייצגים את כל ההורים בישראל - דתיים, חילוניים, ערבים, חרדים - כולם, עמדנו על כך באופן נחרץ, שהנושא הזה יורחב למוכר שאינו רשמי, ויגיע לכולם.

<ישראל אליסף: שנה שעברה זה כבר הפך להיות של כולם, ואנחנו נקפיד שזה יהיה לכל המגזרים חד-משמעית.

<ישראל אליסף: הערה חשובה.

<ישראל אליסף: אנחנו מבקשים להרחיב בעוד שתי שכבות; זה היה אמור להתרחב בעוד כמה שכבות.

<ישראל אליסף: אנחנו מבקשים שזה יתרחב בעוד שתי שכבות – כלומר 440 מיליון שקל, ולחלק את הכסף לכל השכבות, כלומר לייצר קייטנה לכל הגילאים במחיר שפוי - 850 אלף שקל בסטנדרט אחיד בכל המדינה, שזה המחיר כיום, ואת ההשתתפות של המשרד לחלק בכל הרשויות, ולא רק באשכולות הנמוכים, כלומר לעשות את זה פר הכנסה של הורה.

<ישראל אליסף: במקום לתת לאשכול 1 עד 4, לכולם בחינם, תנו את כל האשכולות, למי שצריך, בסוציו אקונומי נמוך – תנו את זה פר הכנסה.

דוד אמסלם: תתכנס.

<ישראל אליסף: למה שמאיר תורג'מן אמר, שיש ערים שבהן המחירים ירדו פתאום דרסטית – אני רוצה לומר על זה עוד משהו.

<ישראל אליסף: יש ערים גדולות שהמחיר בהן, הקייטנה היתה זולה מלכתחילה, אבל זה לא חוכמה גדולה, כי מעמיסים את זה על ההורים במשך כל השנה.

<ישראל אליסף: כשהצהרון, המחיר האמתי שלו היה צריך להיות בסביבות 800 שקל, והצהרון כל השנה עולה 1,100, 1,050 שקל, כלומר את הקייטנה הזולה גבו מההורים כל השנה, אז יש התחכמויות בעסק הזה, ואנחנו מציעים הצעה הגיונית, מערכתית ברמת מדינה, שאנחנו חושבים שגם משרד האוצר וגם משרד החינוך יוכלו לעמוד בה.

דוד אמסלם: תודה.

<ישראל אליסף: רק עוד מילה אחת.

<ישראל אליסף: אנחנו כרגע מתמקדים במשהו שהוא מול משרד החינוך, אבל בוא נהיה ריאליים – זה לא יקרה מהיום למחר, זה לא יקרה עד 1 ביולי.

<ישראל אליסף: לכן אנחנו דורשים מהרשויות כולם – אנחנו ממקדים את המאבק שלנו משרד החינוך והאוצר להרחיב.

<ישראל אליסף: כלומר זה יקרה בשנה הבאה – אנחנו מקווים.

<ישראל אליסף: השנה אנחנו מתמקדים ברשויות.

<ישראל אליסף: הרשויות מפעילות קייטנות במחירים מטורפים, לא שפויים.

<ישראל אליסף: ההורים לא עומדים בהם.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.

מאיר כהן: בקיצור, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה לך על קיום הדיון הזה.

מאיר כהן: יש פה שני שחקנים שחייבים להיות כאן – שר האוצר ושר החינוך, ואני לא יודע למה מפילים את הכול על ראשי הרשויות.

מאיר כהן: הייתי ראש רשות.

מאיר כהן: אז יכול להיות שיש ראשי רשויות שעושים קייטנה יקרה; רובם הגדול מתמודד עם כל שקל כדי להוזיל.

מאיר כהן: יש כסף.

מאיר כהן: יש כסף בחינוך.

מאיר כהן: אני מחזיק פה בקשות מוועדת הכספים, של שר האוצר, שמבקש להעביר 1,370 באלפי שקלים, מסעיף 20 במשרד החינוך לסעיף 47, רזרבה כללית.

מאיר כהן: לוקחים כסף, מיליארד ו-300 שקלים, ממשרד החינוך, ומעבירים אתם יודעים למה – לתמיכה בענפי המשק.

מאיר כהן: כל הסיפור הזה שאין כסף, זה קשקוש.

מאיר כהן: יש כסף.

מאיר כהן: סדרי העדיפויות של שר החינוך לא מעניינים את סבתא שלי.

מאיר כהן: הוא צריך להבין שיש ילדים מסכנים, ולא רק הילדים מסכנים; גם הבן שלי במודיעין, שצריך לשלם לשני ילדים, והוא ממעמד הביניים – גם בו אני צריך לטפל.

מאיר כהן: אז מה שהתחילו ועשו שר האוצר הקודם ושר החינוך הקודם וחיים ביבס - היתה שום סיבה בעולם לפרק את זה היום.

מאיר כהן: לא היינו יושבים פה אם משרד החינוך היה מבין שיש רצף שלטוני, והיה מכבד את ההחלטה, כי ההחלטה היתה לא פוליטית; ההחלטה היתה בשביל דימונה כמו בשביל מודיעין כמו בשביל תל-אביב.

מאיר כהן: לכן אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, לפני שאנחנו מתחילים לצלוב את ראשי הערים ואת משרד הפנים, ויש מקום להעביר ביקורת, היו צריכים, והפנייה שלך – אני מאוד מקווה; אתה יושב-ראש ועדת הפנים – הפנייה תהיה גם לשר החינוך, למרות שאתה לא יושב-ראש ועדת החינוך.

מאיר כהן: אתה אל תהיה קטן אמונה.

מאיר כהן: אפשר תוך יומיים להשיג 200 מיליון שקלים.

מאיר כהן: אתה יודע כמה כספים קואליציוניים עפים מצד לצד בוועדת הכספים?

מאיר כהן: בשנייה אחת חצי מיליארד שקל.

<ישראל אליסף: לא תקציב.

<מרדכי כהן: הסיכום צריך להיות שאם משרד החינוך ומשרד האוצר לא יכולים להתארגן, שייתנו לראשי הערים להתארגן, וישפו אותם על הקיץ זה.

<מרדכי כהן: יכולים לעשות את זה ככה.

<ישראל אליסף: מקבל את הביקורת.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, בוקר טוב.

איתן ברושי: אני חושבש הדיון הוא לא רק על הקייטנות אלא על סדר העדיפות הנכון – גם של הממשלה וגם של השלטון המקומי.

איתן ברושי: החינוך, תמיד ראינו אותו.

איתן ברושי: גם הייתי ראש רשות, כדבר מרכזי; ודאי שעות הפנאי והחינוך הבלתי-פורמלי.

איתן ברושי: חיים, דיברתי אתך, ואני רוצה להעיר הערה.

איתן ברושי: הצעתי הצעת חוק שאומרת: לבטל עבודה מועדפת בתחנות דלק, ולהעביר אותה 25 מיליון שקל עבודה מועדפת בחינוך, מה שהיה נותן חלק מהפתרון לכוח אדם איכותי במחיר סביר.

<חיים ביבס: למה לבטל?

<חיים ביבס: להוסיף.

איתן ברושי: מאחר שיש בעיה להביא מקור כספי, יש המלצה של ועדה ממשלתית, להפסיק את העבודה המועדפת בתחנות דלק.

איתן ברושי: מי שעוצר את זה, זה שר האוצר.

איתן ברושי: גם החינוך וגם הביטוח הלאומי וגם שר הרווחה תומכים בזה.

איתן ברושי: לכן אני אומר לכם שמי שמדבר על החינוך, צריך גם לעשות.

איתן ברושי: בתוך העשייה יש אפשרות לעבודה מועדפת.

איתן ברושי: דבר שני, אני מסכים למה שאמר חברי מאיר כהן.

איתן ברושי: יש זמן גם לקבל את ההחלטות.

איתן ברושי: מה שחשוב לתושבים, לאזרחים זה לא החלוקה בתוך הממשלה אלא איך נראית הממשלה כולה.

איתן ברושי: מה מעניין את האזרחים עכשיו מי למעלה ומי למטה?

איתן ברושי: מה שחשוב, אדוני היושב-ראש, שא'-ב' יימשך, ג'-ד' יתקיים.

קריאה: וגני ילדים?

יפעת שאשא ביטון: גני ילדים זה הפתרון הכי פשוט.

איתן ברושי: קיבלתי.

איתן ברושי: הערה אחת עקרונית – גם יש פה אנשים שעוסקים בחינוך.

איתן ברושי: יכול להיות שמה שיכול לעזור משרד החינוך והפנים זה לקבוע את הנורמות של הקייטנות.

איתן ברושי: יש בעיה – לא רק כמה זה עולה אלא מה מקבלים.

איתן ברושי: אנחנו מכירים את זה גם ממסיבות סיום.

דוד אמסלם: דיברנו על זה.

איתן ברושי: רגע.

איתן ברושי: אני חושב שזה כן יכול – חוזרי מנכ"ל – להגדיר את רמת הקייטנה הנדרשת, שהיא תתאים לרמת ההוצאה שאפשר להטיל על ההורים.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: בוקר טוב.

עבדאללה אבו מערוף: המשך הדיון הזה, לצערנו הרב, הוסט לכיוון אחר לגמרי.

עבדאללה אבו מערוף: דנו מיוני שנה שעברה, והכול היה ברור, מה שאמר יושב-ראש הוועדה מההתחלה.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו רוצים עכשיו שיהיה כסף.

עבדאללה אבו מערוף: זה הכול.

עבדאללה אבו מערוף: זה כל העניין.

עבדאללה אבו מערוף: כל הדמגוגיה הזאת, משרד החינוך, משרד הפנים - זה דמגוגיה.

עבדאללה אבו מערוף: מה, זה צחוק?

עבדאללה אבו מערוף: לא תיאמנו, לא עשינו.

עבדאללה אבו מערוף: מי אחראי, מי לא אחראי?

עבדאללה אבו מערוף: רשויות מקומיות?

עבדאללה אבו מערוף: מה הולך כאן?

עבדאללה אבו מערוף: זה צחוק?

עבדאללה אבו מערוף: גן ילדים?

עבדאללה אבו מערוף: דנו על זה אלף פעמים, והיו החלטות ופרוטוקולים.

עבדאללה אבו מערוף: והעלינו את הנושא מלכתחילה לפני שנתיים, והבאנו את כל מה שהיה, הכתבה היום בידיעות אחרונות – כל המחירים, כל הקייטנות.

עבדאללה אבו מערוף: מדברים על קייטנות רגילות של הילדים שצריכים שבועיים, שלושה שבועות בקיץ, כשההורים עובדים.

עבדאללה אבו מערוף: מה כאן קשה?

עבדאללה אבו מערוף: יש הרבה כסף, אמר שר הרווחה לשעבר, והוא ידע, וגם אני יודע שיש הרבה כסף.

עבדאללה אבו מערוף: לכן האחריות, משרד החינוך, משרד הבריאות, משרד החקלאות, משרד לא יודע, הביטחון שיהיה – צריך כסף.

עבדאללה אבו מערוף: להעביר כסף לרשויות, והרשויות יידעו איך לנהל את זה.

עבדאללה אבו מערוף: אם אין לנו ביטחון ברשויות, שהם אחראיים על הקייטנות מבחינה ניהולית, אז בבקשה, משרד הפנים, תעשה את הביקורת שיש לך, ותן להם חשבון, תבוא אתם לדין, תתחשבן אתם.

עבדאללה אבו מערוף: בשנה שעברה הספקנו בכמה מקומות, כבוד היושב-ראש, לעשות את זה.

עבדאללה אבו מערוף: למשל, בירכא ובעוד מקומות הספקנו לעשות את זה, ועשו הנחות.

עבדאללה אבו מערוף: המועצה הביאה תקציב.

עבדאללה אבו מערוף: לכן צריך להעביר כסף, זה הכול; לתת את האפשרות לרשויות המקומיות, שיפעלו בהתאם.

דוד אמסלם: תודה רבה, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

דוד אמסלם: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה - לא בגלל שהערת נתתי לך...

דוד אמסלם: שלא תתבלבל.

דוד אמסלם: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על קיום הדיון זה, ומקווה שלא נרפה מהנושא עד שיהיה שינוי.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, יש הרבה בעיות ברשויות המקומיות, וכפי שמר תורג'מן אמר ובצדק – יש שם שערוריות.

דב חנין: אני האחרון שמציע לנו להבליג על התנהלות כמו ההתנהלות של עיריית תל-אביב יפו, עירייה עשירה שגובה באופן שערורייתי כספים מהורים לקייטנות.

דב חנין: שערורייה.

דב חנין: בלתי-נסבל, וזה מבטא מדיניות אנטי חברתית של העירייה הזאת.

דב חנין: אבל היכולת שלנו מכאן לשנות – אני אומר את זה בצער – התנהלות של ראשי ערים, מאוד-מאוד מוגבלת.

דב חנין: הייתי מחליף את ראש עיריית תל-אביב מחר בבוקר, אם הייתי יכול.

דב חנין: אנחנו לא יכולים לעשות את זה מכאן.

דוד אמסלם: לא בגלל הקייטנות.

דב חנין: לא בגלל הקייטנות רק...

קריאה: תזכיר שניסית.

דב חנין: ניסיתי, כן.

דב חנין: קיבלתי רק 40%, מה אני אעשה?

דב חנין: אבל אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש – היכולת שלנו להשפיע מכאן על התנהלות של ראשי הערים היא מאוד מצומצמת, ולכן המוקד שלנו צריך להיות, איפה שאנחנו יכולים להשפיע, ויש ממשלה בישראל.

דב חנין: יש משרד חינוך בישראל, ונעשה, אדוני היושב-ראש אחד השינויים הדרמטיים ביותר, שיש לו השלכות לגבי החיים של כל ההורים במדינת ישראל בלי כמעט דיון ציבורי.

דב חנין: היתה ממשלה, היה שר חינוך, קידם רפורמה מגן ילדים עד כיתה ה', היה על זה הרבה דיון, היו הרבה ברכות, הרבה הורים ראו את האור בקצה המנהרה, והנה בחטף, בלי שום דיון ציבורי, הדבר הזה הוכנס למגירה.

דב חנין: איך זה ייתכן?

דב חנין: איך דבר כזה קורה בלי ביקורת ציבורית, בלי מעורבות של הכנסת, בלי בקרה ובלי בחינה מעמיקה?

דב חנין: ההצעה שלי, אדוני היושב-ראש – בסיום הדיון הזה הוועדה תפנה למשרד החינוך, להחזיר מייד את התוכנית שאושרה בממשלה, מגן הילדים עד כיתה ה'.

דב חנין: ההצעה המעשית שחבר הכנסת כהן הציע, היא הצעה מצוינת.

דב חנין: אם משרד החינוך לא ערוך לבצע את זה בכוחותיו, שיאפשר לרשויות המקומיות לבצע את זה בכוחותיהם, וישפה אותם.

דב חנין: תודה.

<חיים ביבס: למדנו שהם לא יודעים לשפות.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה.

אכרם חסון: אדוני, אני לא ראיתי שמישהו פנה לשר האוצר ואמר: חסר כסף לקייטנות, והוא סירב, אבל אני רוצה להזדהות עם דבריך.

אכרם חסון: אני בעברי הרחוק הייתי מנהל מתנ"ס.

אכרם חסון: לא היה ילד בישוב שלא היה הולך לקייטנה, והקייטנות היו מסובסדות על-ידי הרשות ועל-ידי החברה למתנ"סים.

אכרם חסון: כנראה, יש הרבה ששכחו מה תפקידם.

אכרם חסון: ראיתי היום – לא עשו בדיקה, לא למגזר הדרוזי ולא למגזר הערבי.

אכרם חסון: כאילו אנחנו לא קיימים.

אכרם חסון: אבל זה לא העניין.

דוד אמסלם: לא, הם יצאו מהנחת עבודה, שאם יש בעיה במגזר היהודי, ודאי גם אצלכם...

אכרם חסון: אצל מה לעשות – אצלנו המצב הסוציו אקונומי הכי טוב 3.

דוד אמסלם: אגב, שם המחירים אמורים להיות הכי נמוכים, לפי מה שמאיר אומר.

אכרם חסון: בהחלט.

אכרם חסון: אני רוצה רק להעיר גם למען כבודך וכבודנו.

אכרם חסון: אני מניסיוני כאן רואה הרבה פקידים - לא רק עושים בירוקרטיה; מזלזלים בנו.

אכרם חסון: לנו אין סנקציות ואין לנו ענישה.

אכרם חסון: כל עוד נמשיך להיות פראיירים, כך יתנהגו אתנו.

אכרם חסון: החבר'ה האלה, לא צריך להכניס אותם לוועדה.

אכרם חסון: לא צריך לטפל בהם בשום בקשה.

אכרם חסון: מהיום והלאה, מי שלא יכבד את הוועדה הזאת.

אכרם חסון: תאר לעצמך אזרח פשוט במדינת ישראל שפונה אליהם, מה הוא מקבל?

אכרם חסון: לא מקבל יחס, דורכים עליו, לא מעניין, אין חמלה במדינה הזאת.

אכרם חסון: כולם הפכו לאנשי כיס, רק כל אחד לכיס שלו, ולא מעניין אותו, ומורחים אותנו, ואנחנו נופלים בין הכיסאות.

אכרם חסון: אני מציע, כדי שלא נאבד מהאפקט של הדיון החשוב הזה שהבאת – וכל הכבוד, בוא נאמץ את מה שעשו במרכז השלטון המקומי.

אכרם חסון: מה שעושה ברדה, אפשר לעשות בכל הרשויות המקומיות.

אכרם חסון: אנחנו נציע את הסכום הזה, 850 ומשהו לכל הרשויות, כולם חייבים ללכת לפי זה, ואחר כך נתקן את המצב.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת יפעת שאשא.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, אני גם מברכת על הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו קיימנו דיון דומה בוועדה לזכויות הילד.

יפעת שאשא ביטון: עלו, פחות או יותר, אותם דברים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להחזיר את המיקוד לסוגיה של מחירי הקייטנות, כפי שהם נגבים על-ידי הרשויות המקומיות, ואני מתחברת למילה שערורייה, כי הרי בסופו של דבר אנחנו כן עדים לרשויות שגובות סכומים שהם דמיוניים לחלוטין על הקייטנות.

יפעת שאשא ביטון: אז נכון, אולי זה אקסטרים ואולי יש שם כל מיני דברים שאני לא יודעת למה צריך אותם בגילאים האלה, ומרוויחות לא מעט כסף, על מי – על הגב של התושבים.

יפעת שאשא ביטון: כלומר אם הרשות המקומית, בבסיס התפישה שלה היה ברור, שזה חלק מהשירות שהיא נותנת לתושב, אז לא בטוח שהיתה גובה סכום כזה שמאפשר לה אחר כך רווח מאוד-מאוד גדול.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שנקודת המוצא של הדיון הזה הוא מה שהציג פה ראש העיר אלי ברדה, ואני אומרת לכם שמה שהוא עושה, עושים ברשויות נוספות.

יפעת שאשא ביטון: לבוא ולומר שמשרד החינוך ומשרד הפנים ומשרד האוצר, ואפשר לגלגל את האחריות לכל מי שרוצים, אבל אז זה מיקוד שליטה חיצוני.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו אומרים: אם הם לא פותרים, גם אנחנו לא, ובוא נמשיך כמו שאנחנו נמצאים היום.

יפעת שאשא ביטון: לכן אני אומרת, כל אחד בחלקת האלוהים הקטנה שלו צריך לקחת רשויות.

יפעת שאשא ביטון: ראשי רשויות הם האבא והאמא של התושבים שנמצאים שם.

יפעת שאשא ביטון: גני ילדים זה פתרון פשוט, כבוד היושב-ראש.

יפעת שאשא ביטון: יש שם סייעות שממשיכות לקבל שכר במהלך יולי לפחות.

יפעת שאשא ביטון: אפשר להעסיק אותם במסגרת הרשות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עושים את זה בקריית- - -

עודד פורר: גם המורים מקבלים שכר.

דוד אמסלם: ההערה שלך עכשיו הורידה עשרים שניות מהדיון.

דוד אמסלם: למה?

יפעת שאשא ביטון: תלמדו את הנושא.

יפעת שאשא ביטון: סייעות ברשויות המקומיות מועסקות גם בחודש יולי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בקריית שמונה ממשיכים את ההעסקה שלהן דה פקטו בתוך גני הילדים, ומאפשרים קייטנות בתוך גני בילדים בסכומים שהם באמת אפשריים.

יפעת שאשא ביטון: יש פתרונות יצירתיים.

יפעת שאשא ביטון: מי שרוצה, מוצא אותם, והשאלה היא איך באמת לוקחים אחריות, כל אחד בחלקת האלוהים הקטנה שלו.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: עודד, בבקשה.

עודד פורר: אדוני, אני חייב לומר שאנחנו מתייחסים לנושא התמחור של הקייטנות כאילו זה הנדסת טילים.

עודד פורר: הרי זה ממש לא מסובך לקבוע כמה עולה קייטנה.

עודד פורר: יודעים כמה עולה גננת, כמה עולה סייעת וכמה עולה מזון היום ל-25 ילדים.

עודד פורר: לא צריך לעשות מזה סיפור.

עודד פורר: גם לא צריך לחפש את זה בדוחות.

עודד פורר: אנחנו יודעים לעשות אזה.

עודד פורר: זה מה שמוביל לעובדה, שמשרד החינוך צריך לקחת את האחריות על העניין הזה, וצריך לקבוע סטנדרט אחיד, מה צריך להיות בקייטנה, מה המינימום שרשות מקומית צריכה לספק בקייטנה, וכמה זה צריך לעלות מקסימום.

עודד פורר: אני חייב לומר, שמה שהציג פה ראש העיר מגדל העמק אלי ברדה, הוא ראוי ויפה; יש לי רק בעיה אחת עם זה – הוא אמר שבתוך התחשיב הכלכלי שלו יש כסף, תרומות מקהילת דטרויט.

<אליהו ברדה: לא.

<אליהו ברדה: פרויקט אחר.

<אליהו ברדה: ג'-ד'.

<אליהו ברדה: לא להתבלבל.

<אליהו ברדה: לא גני ילדים, לא א'-ב'.

<אליהו ברדה: אין את זה באף רשות אחר.

עודד פורר: להכניס תרומות כדי שזה יממן את הקייטנות – מדינת ישראל מספיק חזקה.

עודד פורר: יכולים משרד החינוך למצוא את הכספים, כמו שמצאו את הכספים לעניין ראוי - לחינוך חינם מגיל 3, אחרי ששילמנו בעבר – את הילדים שלנו, כשהלכו בגיל 3 לגן, היינו משלמים את כל הסכום הזה.

עודד פורר: מצאו בסוף במדינת ישראל איך לממן את זה.

עודד פורר: יכולים למצוא גם איך לממן את הקייטנות.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת יעל גרמן, בקשה.

יעל גרמן: אני דווקא חושבת שהאחריות על הקייטנות ועל תעסוקת הילדים ועל כך שההורים הצעירים ימשיכו לעבוד, כפי שהם צריכים לעבוד, מוטלת על מדינת ישראל, ואי לכך אני חושבת שגם משרד האוצר וגם משרד החינוך הם אלה שצריכים לדאוג.

יעל גרמן: אני רואה בקייטנות המשך של חינוך חובה.

יעל גרמן: הרי מדינת ישראל היא זו שנותנת את ימי החופש, והיא זו שמשלמת עבור המורים שיוצאים לחופש, ולא ייתכן שבימים שבהם המורים והגננות יוצאים לחופש, ההורים גם הם יישארו בבית, כי זה עולה להם כסף, ולפעמים אפילו באיבוד מקומות עבודה.

יעל גרמן: לכן דבר ראשון, אדוני היושב-ראש, אני לא הבנתי – מימיני יושבת נציגת משרד האוצר.

יעל גרמן: באמת לא הבנתי כמה כסף יש.

יעל גרמן: שאלת, והיא אמרה: זה לא נכון, אי-אפשר להסתכל כך, אי-אפשר להסתכל אחרת.

יעל גרמן: אני הייתי רוצה בתום דבריי לשמוע, איזה תקציב עומד מצד משרד האוצר לטובת הקייטנות?

יעל גרמן: כי עם כל הדיון המחכים הזה, באמת מחכים, לא שמענו את השורה התחתונה, כמה כסף יש.

יעל גרמן: הכסף שישנו צריך לעבור למשרד החינוך.

יעל גרמן: משרד החינוך כן צריך לראות את עצמו אחראי, וכן צריך לסבסד את הקייטנות.

יעל גרמן: והערת סוגריים: אין מה לעשות, חיים.

יעל גרמן: זה נכון.

יעל גרמן: הרשויות המקומיות הן גוף הביצוע, הו סוכן הביצוע.

יעל גרמן: בסופו של דבר כל דבר, כל תחום, הרשויות המקומיות הן סוכנויות ביצוע, וככאלה הן לא יכולות לקחת, כפי שאמר כאן העיתונאי מאיר תורג'מן, הן לא יכולות לקחת תקורה.

יעל גרמן: אין שום סיבה, לקחת תקורה על ההוצאות, ועל-ידי כך אפשר יהיה להוזיל משמעותית את המחירים.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אני גם רוצה לדבר על הרשויות ועל משרד החינוך לחוד.

תמר זנדברג: משרד החינוך – לדעתי קצת פספסנו את המילה המרכזית שנאמרה כאן, שתי מילים, שכאילו אמורות לעניין מישהו מאתנו: התחלף שר.

תמר זנדברג: וואללה, התחלף שר.

תמר זנדברג: השר התחלף – לכן הביתה, שלום, אין קייטנה בשבילכם.

תמר זנדברג: מצטערים.

תמר זנדברג: מה?

תמר זנדברג: אני באמת רוצה להבין את זה.

תמר זנדברג: זה לא היה שר מהמפלגה שלי, אפילו להפך, אבל באמת, הדבר הזה של אורך החופש הגדול, והחודשיים האלה, שמוטלים על ההורים, הוא במשך עשרות שנים אחת הבעית המרכזיות לא בחינוך אלא באופן כללי, בתחום ההורות, המשפחה – אנחנו מדינת ישראל, משפחות גדולות, לכל משפחה יש ילדים.

תמר זנדברג: החודשיים האלה זה האתגר המרכזי משך שנים.

תמר זנדברג: אז משהו פעם אחת קרה לטובת העניין הזה – משרד החינוך התחיל בתוכנית, א'-ב', כבר נתן את האופק לג'-ד', אז התחלף לשר.

תמר זנדברג: אז לשר החדש אפילו אין אומץ לומר, שהוא מבטל את זה, אז הוא משעה בשנה.

תמר זנדברג: מה, אנחנו נשכח?

תמר זנדברג: לאן ילכו הילדים בשנה שאחרי?

תמר זנדברג: לכן הקריאה הראשונה והכל כך בסיסית שלנו צריכה להיות – להחזיר לאלתר, עכשיו, השנה, יש זמן, את הקייטנות של ג'-ד', ביולי 2016.

תמר זנדברג: יש זמן.

תמר זנדברג: והדבר השני זה באמת הקייטנות הרשותיות.

תמר זנדברג: זה נושא שאתה הובלת, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: לקחת אותו על עצמך בחורף, על-מנת לטפל בו בקיץ.

תמר זנדברג: עכשיו הגיע הקיץ.

תמר זנדברג: הקייטנות הרשותיות הן קייטנות ציבוריות, לכלל הילדים, אלה שיש להם ג'-ד', ואלה שאין להם את זה.

תמר זנדברג: לא ייתכן לשלם מחיר של קייטנה פרטית לקייטנה של משפחה רשותית, שמשתמשת בצוות עירונית, במתקנים עירוניים ולמשפחות עירוניות.

קריאה: יותר זולות.

תמר זנדברג: על אחת כמה וכמה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: אני מבקש לשמוע את דודי מזרחי, משרד החינוך.

דוד אמסלם: בבקשה, בקצרה.

דוד אמסלם: רק תאמר מה תפקידך.

<דודי מזרחי: מנהל אגף תקציבים של משרד החינוך.

<דודי מזרחי: כמה דברים.

<דודי מזרחי: קודם כל, תקציב משרד החינוך לשנת 2016 הוא התקציב החברתי ביותר, אני חושב- - -

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: אתה לא נותן לי עכשיו נאום לאומה.

דוד אמסלם: דבר קייטנות.

דוד אמסלם: רק קייטנות.

<דודי מזרחי: התקציב לשנת 2016 כולל - אדוני, תן לי 20 שניות.

<דודי מזרחי: אני מבטיח שאתייחס לכל הנושא.

דוד אמסלם: אתן לך יותר מזה; אתן לך שתי דקות, אבל תתייחס לקייטנות.

<דודי מזרחי: מבטיח להתייחס בצורה מדויקת.

<דודי מזרחי: תקציב 2016 – לא בשביל נאום לאומה, לא בשביל פוליטיקה – אני איש מקצוע – הוא התקציב החברתי ביותר באמת של משרד החינוך מאז ומעולם.

<דודי מזרחי: כולל בתוכו דברים - יושבים פה נציגי ההורים, נציגי השלטון המקומי, שהנחלנו יחד הפחתת- - -

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: דודי מזרחי, יש לך מה לומר לי לגבי תקציב קייטנות?

דוד אמסלם: אני משוכנע שאתם עושים הרבה דברים טובים.

דוד אמסלם: זה לא הנושא.

<דודי מזרחי: לגבי תקציב בתי הספר של החופש הגדול.

דוד אמסלם: קייטנות.

<דודי מזרחי: הקייטנות זה בתי הספר של החופש הגדול.

<דודי מזרחי: על כך אנו מדברים.

<דודי מזרחי: התקציב עמד בספר התקציב לשנת 2016 על 225- - -

דוד אמסלם: כמה עמד 2015?

<דודי מזרחי: 175 מיליון, משום שהוא לא כלל את המוכר שאינו רשמי.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: הייתם אמורים להתרחב ל-ג'-ד'?

<דודי מזרחי: כן.

דוד אמסלם: מה המשמעות הכספית של ג'-ד'?

<דודי מזרחי: עוד 225 מיליון שקלים לחינוך המוכר- - -

דוד אמסלם: למה לא קרה?

<דודי מזרחי: משתי סיבות: היו נושאים כבדים מאוד, בעיקר הפחתת מספר תלמידים- - -

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: מה היתה ההמלצה- - -

<דודי מזרחי: שממשלת ישראל קיבלה, הכנסת העבירה את תקציב המדינה של 790 מיליון שקל.

דוד אמסלם: דודי, תענה לי, מה היתה ההמלצה של הדרג המקצועי של המשרד בנושא הקייטנות?

<דודי מזרחי: שר החינוך והדרג המקצועי המליץ – והשר חשב שהפחתת מספר התלמידים בכיתה והנושא של הסייעת השנייה בגני ילדים - אנחנו בעד להרחיב ונילחם על זה.

<דודי מזרחי: יש עניין- - -

דוד אמסלם: תודה.

<חיים ביבס: - - - בתקציב בלי שום קשר.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: משפט אחד, אלי, ואני רוצה לסיים.

<אליהו ברדה: כאנקדוטה לסיום אני רוצה לומר – מגדל העמק היא עיר הייטק, מוקפת בכל ישובי עמק יזרעאל, כמו קריית שמונה כדוגמה עם מועצת הגליל.

<אליהו ברדה: יש לנו תחרות עם הקיבוצים.

<אליהו ברדה: הם בחופשות עובדים מ-07:00 עד 17:00, וזה עולה בין 2,400 ל-2,800.

<אליהו ברדה: עיריית מגדל העמק, כמענה לאתגר שאלה הציבו לנו, מפעילה קייטנה כזאת עד 16 באוגוסט, ללא חופשות.

<אליהו ברדה: בחופשת פסח יש שלושה שבועות חופש?

<אליהו ברדה: רק בחול המועד יש חופש.

<אליהו ברדה: זה עולה רק 850 שקל.

דוד אמסלם: תודה.

<אליהו ברדה: כשמועצה רוצה לתת שירות לתושבים שלה, היא מוצאת את המשאבים.

יפעת שאשא ביטון: לכן צריך פיקוח על מחירי הקייטנות של ראשי הרשויות, והצעת החוק- - -

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: לפני שאני מסכם, הדובר האחרון, זאב גולדבלט, בבקשה, בקצרה.

<זאב גולדבלט: אנחנו בפורום ועדי ההורים הישוביים רואים את משרד החינוך כאחראי על נושא הקייטנות בכלל, או הקייטנות בפרט, אבל בפירוש גם כל החינוך, מהגיל הרך, או בכל מה ששייך לתחולת חוק חינוך חובה.

<זאב גולדבלט: וזו גם התוכנית שהוצגה על-ידי משרד החינוך כבר לפני שנתיים וחצי, בקול תרועה רמה, עם שקופיות, כשנכון להיום התוכנית הזו היתה אמורה להיות מיושמת כבר מהגיל הרך, דהיינו מגני הילדים עד כיתה ה' כולל.

<זאב גולדבלט: טענותיו של המשרד לגבי שינוי מסדרי עדיפויות – גם זה לא מחזיק מים, בעיקר כשמשרד האוצר מציג שאת התקציבים לסייעות ל- - - ולצמצום מספר הלמידים בכיתה זה תקציבים תוספתיים, שהמשרד קיבל ממשרד האוצר.

<זאב גולדבלט: זה לגבי הקייטנות, לגבי משרד החינוך.

<זאב גולדבלט: אנחנו פונים לשלטון המקומי, וקוראים לכם להרים את הכפפה בדיוק כמו שאתה, מר ביבס, ובדיוק כמו שמר בני ביטון ובדיוק כמו שמר ברדה, עשיתם כל אחד בישוב שלו, להנחיל אותה תפישה חברתית על כלל הרשויות המקומיות, כי יש כאן פערים אדירים בין הרשויות, שבהן אתם עומדים, לבין רשויות כמו קריית אונו, שזה 2,500 שקל, או חולון.

<זאב גולדבלט: יש הרבה מאוד.

קריאות: מזכרת בתיה, חולון- - -

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: משפט אחד.

<זאב גולדבלט: אני חושב שהרף שהציג מר ביבס והרף שהציג בני ביטון הם רף שבפירוש הרשויות האחרות יכולות להרים – שוב, כמענה ביניים, עד שמשרד החינוך באמת - - -

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: בבקשה, בני, חצי דקה.

דוד אמסלם: אני כבר מאחר בשש דקות.

<בני פרץ: אני סבא לחמישה נכדים.

<בני פרץ: אחד תינוק.

<בני פרץ: הרביעי הוא בן 3.

<בני פרץ: הוא אלרגי, שיש לו היום מטפלת.

<בני פרץ: אני שנה אחת החזקתי אותו אצלי בבית, כי במעון עמדו לשדוד אותה - בין 2,500 ועוד 4,000 על מטפלת צמודה עם מזרק רפואי.

<בני פרץ: אני רוצה לומר לך, אדון ביבס – אפשר לעשות קייטנה גם ב-600 שקל, אם כולכם תתאחדו, כל ראשי הערים, ותכריז כמה תקנה במכרז מתנובה או קוטג' או שוקו ולחמנייה, תקבל את זה בעשר אגורות, ותוכל להוזיל, כולל בריכת שחייה לקחת אותם.

<בני פרץ: לא יותר מעשרים שקל, שלוש פעמים.

<בני פרץ: תלוי איך אתם מוציאים את הדברים.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: בבקשה, משפט.

<ליאל אבן-זהר: כבוד היושב-ראש, אני מדברת פה גם כמנכ"לית עמותת כן וגם - - - ראשון לציון.

<ליאל אבן-זהר: בתעדוף שכבודכם עושים היום, גני הילדים קודמים.

<ליאל אבן-זהר: להורים אין ברירה.

<ליאל אבן-זהר: אי-אפשר להשאיר ילד בן 3 בבית.

קריאות: צודקת.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: חיים, בקצרה.

דוד אמסלם: אני רוצה לסכם את הדיון.

דוד אמסלם: אני צריך לפנות את החדר כבר שמונה דקות.

דוד אמסלם: הבנתי הכול.

דוד אמסלם: האמינו לי – אני משקיע בו הרבה שעות.

<חיים ביבס: דקה בדיוק.

<חיים ביבס: כדי להשלים את מה שדודי היה צריך לגעת, ולא נגע בזה לצערי.

<חיים ביבס: ראשית, תשלומי ההורים הם תשלומי רשות ולא חובה.

<חיים ביבס: שתיים, עלות הבסיס שהוא הכין אותה, ואני ישבתי אתו יחד - כוללת את כל המרכיבים כדי להגיע ל-852 שקלים, כאשר אצל ברדה, הוא מביא רק 150 שקלים מההורים, ובמודיעין מביאים 450 שקלים מההורים.

<חיים ביבס: והדבר האחרון והכי חשוב – הם בתיעדוף שלהם הביאו 100 מיליארד שקל למתנ"סים, שהיה צריך ללכת בדיוק לדבר הזה, כי קיבלו להפעיל את זה, ולתת הנחה משמעותית, ואת זה הם לא עשו.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: בבקשה.

<גבי גאון: גבי ממזכרת בתיה.

<גבי גאון: אני מוטרד מהדיון הזה פעמיים.

<גבי גאון: המדינה ברחה מהאחריות שלה.

<גבי גאון: לא השלטון המקומי, ותפסיקו להפיל הכול על ראשי רשויות.

<גבי גאון: המדינה צריכה לקחת אחריות על החינוך, מגיל 3 עד גיל 10.

<גבי גאון: יש פה מודל שהצליח, ובמקום לומר: היה פיילוט, הצלחנו, עכשיו הולכים להרחיב אותו מ-3 עד 10 – לא צריך ג'-ד'.

<גבי גאון: צריך מגיל 3 עד 10.

<גבי גאון: פנסיות.

<גבי גאון: יש מיליארד שקל לדברים אחרים.

<גבי גאון: 600, 700 מיליון פותרים פה בעיה לאומית חברתית מהמעלה הראשונה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: ברשותכם, אני רוצה לסכם את הדיון.

דוד אמסלם: קודם כל, אני רוצה להודות למאיר תורג'מן.

דוד אמסלם: הוא מלווה את הנושא הזה בחודש האחרון.

דוד אמסלם: אני חושב שהם העלו את זה לתודעה הציבורית, והוא עושה עבודת קודש בעניין הזה.

קריאה: גם הפגנה בגבעתיים.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: אבל למה את מתפרצת?

דוד אמסלם: זה עושה את זה מכובד?

קריאה: חלילה.

דוד אמסלם: אני בסיכום.

דוד אמסלם: זה לגבי מאיר.

דוד אמסלם: אני רוצה להודות לוועדי ההורים, שמקפידים לבוא לכאן כל דיון, ולמה אני אומר את זה – כי חלק מהפקידים שמקבלים משכורת לא באים.

דוד אמסלם: מי שבא לפה, לרוב שאני נתקל בו זה דווקא הארגונים שמתנדבים, שנוסעים על חשבונם ומכתתים רגליהם פה בכנסת, ומשלמים חניה בחוץ כדי לעשות את המלחמה שמי שצריך לעשות זה בכלל לא הם.

דוד אמסלם: זה המדינה שצריכה להוביל.

דוד אמסלם: שאפו לנושא הזה.

דוד אמסלם: רבותיי, כמה אמירות בעניין הזה.

דוד אמסלם: אני מסכים שהנושא של הגיל הרך הוא יותר חשוב אפילו מכיתות א', ב', ג' ו-ד', כי שם באמת ההורים אין להם מה לעשות.

דוד אמסלם: הוא לא יכול להשאיר ילד בן 3.

דוד אמסלם: סיפרתי לכם שמשכנעים ילד בן 6 שהוא מבוגר ואחראי שיישאר בבית כדי לא לשפוך על עצמו את המיחם.

דוד אמסלם: זה בסדר.

דוד אמסלם: אבל בגיל 3 אי-אפשר גם לשכנע את זה – כל אדם שמבין שהוא לא יכול לשכנע אותו.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שזו בעיה הרבה יותר קשה, ושם צריך לתת את הפתרון.

דוד אמסלם: אני חושב שנושא הקייטנות זה נושא בסיסי, לטעמי.

דוד אמסלם: אני משוכנע ששר החינוך רצה להוסיף עוד סייעת בבית הספר מצוין.

דוד אמסלם: קייטנות יותר חשוב, כי מה נעשה – האויב של הטוב זה הטוב מאוד, אבל סוף אין כלום.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שהבעיה אינה רק של ההורים.

דוד אמסלם: זה מתגלגל בסוף לסבים ולסבתות.

דוד אמסלם: הם משלמים את הכסף.

דוד אמסלם: הרי כמעט כל הורה, גם אני, כשהיתה לי מצוקה, הלכתי להורים שלי לעזרה.

דוד אמסלם: לאן אני אלך?

דוד אמסלם: למדינה?

דוד אמסלם: היא לא עוזרת.

דוד אמסלם: נשאר לי רק ההורים שלי.

דוד אמסלם: לכן הסיפור הזה עוטף כמעט את כל המדינה.

דוד אמסלם: והגיע הזמן שאתם תתעוררו.

דוד אמסלם: אני עושה כאן דיון שנה.

דוד אמסלם: זה מה שמדהים אותי.

דוד אמסלם: התחלתי בשנה שעברה.

דוד אמסלם: אגב, אזרח רגיל לא יודע לדפוק למשרד החינוך, לשר החינוך.

דוד אמסלם: אם זה היה קורה, הקייטנות היו כבר היום.

דוד אמסלם: גם משרד הפנים.

דוד אמסלם: הוא דופק לראש העיר בדלת.

דוד אמסלם: לוקח מונית, נוסע לעירייה.

דוד אמסלם: בכל בעיה הוא נוסע לעירייה.

דוד אמסלם: לכן הלחץ מתנקז לכיוון ראשי הערים.

דוד אמסלם: אני אישית חושב שראשי הערים אחראיים לתושבים שלהם.

דוד אמסלם: אני לא אומר שהם צריכים לשלם כל דבר, אבל האחריות שלהם היא מול התושבים.

דוד אמסלם: והם צריכים להפעיל את הלחץ על המערכות הציבוריות.

דוד אמסלם: לכן אזרח רגיל לא יודע ללכת למשרד ממשלתי ולדפוק לו בדלת.

דוד אמסלם: לכן קודם כל אני מבקש – אגב, הסיפור הזה יכול להתבצע השנה.

דוד אמסלם: השנה.

דוד אמסלם: פה בכנסת עובר כסף מפה לפה במיליארדים בעשר דקות.

דוד אמסלם: כשרוצים.

דוד אמסלם: ואני מציע גם לשר החינוך וגם לשר האוצר וגם לשר הפנים – חבר'ה, תאמינו לי – לציבור בארץ נמאס.

דוד אמסלם: אנשים לא מוכנים לספוג את זה.

דוד אמסלם: לא מעניין אותם כבר מי זה.

דוד אמסלם: יש פה ממשלה שנבחרה.

דוד אמסלם: אף אחד לא הכריח אף אחד להיות שר, אבל הציבור לא מוכן לבלוע את זה.

דוד אמסלם: אני מקבל מאות פניות ביום.

דוד אמסלם: תאמינו לי.

דוד אמסלם: לכן אני מציע לכם את הסיפור הבא – השנה עוד להשפיע.

דוד אמסלם: השנה.

דוד אמסלם: אני אקיים דיון אחרון בעוד שבועיים בנושא, כי אני לא עובד בעשיית דיונים.

דוד אמסלם: אני בסוף צריך לייצר משהו.

דוד אמסלם: חבל גם על הזמן של כולם.

דוד אמסלם: אני מבזבז את הזמן, בעיקר של ההורים.

דוד אמסלם: אעשה דיון עוד שבועיים, ששם אבקש את מה שביקשתי שנה שעברה בדיוק, ואבקש שמי שיוביל אותו זה משרד הפנים.

דוד אמסלם: שיקרא לשר – שוב, לשר החינוך, לשלטון המקומי.

<מרדכי כהן: איך זה מתקשר עם הפתיח?

<מרדכי כהן: למשרד החינוך?

קריאות: - - -

דוד אמסלם: אסביר.

דוד אמסלם: לא להפריע לי.

דוד אמסלם: אני רואה את זה חונה אצלכם, מול הרשויות.

דוד אמסלם: אני בא מהזווית הצרכנית.

<מרדכי כהן: תיעדף שר החינוך.

דוד אמסלם: תן לי לדבר.

דוד אמסלם: ואני חושב שזה חונה אצלכם.

דוד אמסלם: זה לא אומר שאתם צריכים לשלם את הכסף.

דוד אמסלם: אגב, האחריות - לא אומרת שאתה צריך לתקצב את העניין.

דוד אמסלם: אבל זה אחריות שלך להוביל את זה.

דוד אמסלם: כמו שאני חושב שחלק מהאחריות של ראשי הערים – להוביל את זה מולכם.

דוד אמסלם: זה לא שהם צריכים לשלם.

דוד אמסלם: אבל אתם לא מהאו"ם.

דוד אמסלם: אני כבר לא יודע מה אתם עושים.

דוד אמסלם: כל נושא שאני מעלה פה הוא בעייתי.

דוד אמסלם: אני מבקש, תעשו דיון.

דוד אמסלם: תקראו למשרד החינוך.

דוד אמסלם: אני מציע ששר הפנים יוביל את זה עם שר החינוך ועם שר האוצר – לא פקידים מלמטה.

דוד אמסלם: ואם יושב-ראש השלטון המקומי ונציג הורים.

<מרדכי כהן: שר- - - החלטה חדשה.

דוד אמסלם: אל תפריע לי.

דוד אמסלם: דיברת כבר.

דוד אמסלם: הסתיים הסיפור.

דוד אמסלם: אני מבקש משר הפנים להוביל ישיבה, שיזמן את שר החינוך, את שר האוצר, את יושב-ראש השלטון המקומי וועד ההורים.

דוד אמסלם: תאמין לי, אחרי שעה פותרים את העניין.

דוד אמסלם: אני אומר את זה באחריות.

דוד אמסלם: אני לא מבקש שהוא יממן את זה.

דוד אמסלם: זה פעם אחת.

דוד אמסלם: בלי קשר לאירוע, אם יקרה או לא יקרה, אני חושב ואני מבקש מהשלטון המקומי, מחיים ביבס.

דוד אמסלם: גם שמעתי אותו בחודשים האחרונים, בדגש בחודש האחרון, בנושא זה, שיעשה עבודה פנימית גם בהנחת העבודה שהממשלה חסרת אחריות, ואני לא רוצה להיכנס לעניין, כדי לשבת ולעשות סיכום וולונטרי עם ראשי הרשויות.

דוד אמסלם: לתת להם איזו תקרה, שממנו, שיעשו מערוף, מה שנקרא.

דוד אמסלם: אם עוד שבועיים זה לא יקרה, אני אקבע את המחיר.

דוד אמסלם: אני אחתים את חברי הכנסת.

דוד אמסלם: אני אגיש הצעת חוק פרטית.

דוד אמסלם: אנחנו לא בטדי.

דוד אמסלם: יש פה מים.

דוד אמסלם: אפשר לשתות.

דוד אמסלם: בגדול, אני אקבע את המחיר, בלי לשאול אף אחד, ונגיש את זה לכנסת, והכנסת תחליט, ואני מקווה שאז אולי הממשלה תעשה מה שהכנסת מחליטה.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם, ואני מצטער שכך זה התנהל.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: הישיבה נעולה.