הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 69, 2016-05-01 11:00

יפעת שאשא ביטון: והבאת אותם אפילו בחופש?

יפעת שאשא ביטון: בגלל שאין הרבה זמן, אז את - - -

עובדת במרכז לגיל הרך: לא, ביום רביעי - - - אגב, יש לנו שישה ילדים בקבוצה, היום, בגלל החג, חלק מההורים לא הצלחנו לתפוס כי חג, אז אנחנו שלושה ילדים.

יפעת שאשא ביטון: בואו נדבר עם הילדים.

יפעת שאשא ביטון: שלום, איזה יפה אתה יושב.

עובדת במרכז לגיל הרך: (מתרגמת).

יפעת שאשא ביטון: הם מדברים עברית?

עובדת במרכז לגיל הרך: הם בני שלוש.

עובדת במרכז לגיל הרך: פה יש לנו תיאטרון קטן מיועד לגיל הרך.

עובדת במרכז לגיל הרך: כל הסיפורים שאנחנו מגישים הם לגיל הרך.

עובדת במרכז לגיל הרך: זה נלקח מהספרות העברית, הסיפור הפעם 'הטיול של החתול והארנב'.

עובדת במרכז לגיל הרך: זה סיפור לגיל הרך מהספרות העברית.

עובדת במרכז לגיל הרך: הסיפור הזה מדבר במיוחד על שוני וסובלנות.

עובדת במרכז לגיל הרך: לכל אחד יש אישיות שונה מהשני, אבל יש להם משהו משותף, אז הם ממשיכים בחברות שלהם.

עובדת במרכז לגיל הרך: את התיאטרון אנחנו כבר שנה שביעית מפעילים.

עובדת במרכז לגיל הרך: בהתחלה זה היה במימון מלא של אשלים, התכנית הראשונה שלנו, היום זה 90,000 שקל לשלוש הצגות עם כל התפאורה וההכנסות וזה ממומן מגביית הורים והרשות המקומית.

יפעת שאשא ביטון: מקסים, לא מובן מאליו בכלל.

עובדת במרכז לגיל הרך: ממש לא.

עובדת במרכז לגיל הרך: וזה רק השלישי בכל המגזר הערבי, הראשון במגזר הדרוזי.

יפעת שאשא ביטון: ומגיעים לכאן בעצם ילדים בגיל הרך בכלל?

עובדת במרכז לגיל הרך: מהגנים של כסרא-סמיע מגיעים 18, מגיעים ביחד שני גנים, גן נכנס לראות את ההצגה, ברוב ההצגות הילדים שותפים בהצגה, והגן השני מתחלק לשתי קבוצות, קבוצה נכנסת לחוויה בצליל וקבוצה נכנסת למשחקייה, איפה שהיינו קודם, ואחר כך מתחלפים.

עובדת במרכז לגיל הרך: אז הם יוצאים למרכז ההעשרה ומקיימים שלושה דברים באותו יום.

עובדת במרכז לגיל הרך: בעוד יומיים יש לנו מוזיקה וזומבה.

יפעת שאשא ביטון: יפה מאוד.

יפעת שאשא ביטון: (בישיבה)

לימור לב: את רוצה להגיד משפט לפתיחה, כי אני רוצה להגיד כמה מילים על נושא הגיל הרך.

לימור לב: על יעדים לצפון משפט, קצת על הגיל הרך ואז לתת לזינאת לספר מה קורה פה בכסרא-סמיע.

יפעת שאשא ביטון: אז אני לא אכביר במילים, אני בעצם מגיעה מהתחום, הנושא של הגיל הרך הוא מאוד יקר ללבי וזה גם חלק מתחום הפעילות במסגרת הוועדה לזכויות הילד.

יפעת שאשא ביטון: לי יש רומן עם קרן רש"י ויעדים לצפון עוד לפני שהיה יעדים לצפון.

יפעת שאשא ביטון: הייתי ככה חלק מתהליך ההתהוות, עוד כשהייתי סגנית בקרית שמונה, כך שאני מכירה בהחלט את המסגרת, ובכל זאת במגזר הערבי אני פחות נחשפתי, אז אני פה ממש כדי ללמוד.

דורון מגן: פה זה המגזר הדרוזי.

יפעת שאשא ביטון: הדרוזי.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, כן, זה חלק מה - - -

דורון מגן: לא, יש במגזר הערבי - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה צודק באלף אחוז, אצלנו הכול זה ככה, או מגזר יהודי, או מגזר ערבי.

יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת בהחלט את ההערה, אמרתי שאני באה ללמוד, נכון?

דורון מגן: אני אסביר אחר כך, יש הבדל מהותי.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת.

לימור לב: דורון או טניה, אתם רוצים להגיד איזה מילה?

טניה לוי: אני הגעתי כנציגה של משרד החינוך בתכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון.

טניה לוי: אני חדשה בתפקיד, ארבעה חודשים, ממונה על חלק מהיישובים בצפון, כשבעצם התכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון היא בשותפות עם חמישה משרדי ממשלה, יש לה מנגנונים ושפה וכלים שהיא מציעה שהיא נכנסת לתוך רשות וחלק מהפלטפורמה שלנו ליצירת שיתופי פעולה בתוך רשויות, אנחנו עובדים גם בשיתוף פעולה עם יעדים לצפון בגיל הרך.

טניה לוי: פה בעיקר יש שיתוף פעולה מאוד פורה, המפקחות של החינוך שותפות יחד עם יעדים לצפון והוועדות לגיל הרך בבחירת תכניות, בחשיבה על שעות העשרה, על תרבות.

טניה לוי: יש שיתוף פעולה פורה על הפלטפורמות של התכנית הלאומית לילדים ונוער.

דורון מגן: אני דורון מגן, אני מפקח לילדים ונוער במשרד הרווחה ואני מלווה את כסרא-סמיע כבר ארבע שנים וחצי בתחום של בני נוער.

דורון מגן: אני חייב לומר שבאמת יש קפיצה גדולה בשירותים לגיל הרך בכל הנושא של גיל רך ובני נוער, פיתוח משאבים מאוד מאוד טוב ואני לא סתם אמרתי במגזר הדרוזי כי אני חושב כסרא-סמיע בגליל המערבי נותנים איזה שהוא סמן ימני מאוד חזק לפיתוח מענים טיפוליים, במשרד הרווחה לפחות, מהתקציבים שלנו לתוך הנושא הזה.

דורון מגן: ראיתם כאן את המועדונים, אבל משרד הרווחה בנה כאן שתי מועדוניות חדשות, עכשיו גם מעון יום חדש שעומד לפעול ממש עכשיו.

דורון מגן: ובאמת יש כאן חשיבה על התהליך הטיפולי.

דורון מגן: אני חושב שהאוכלוסייה מבינה, רוצה ומקבלת לאט לאט יותר ויותר, ואנחנו שמחים על כל יוזמה.

דורון מגן: כאן אנחנו שותפים עם הורות וטף, זה מענה טיפולי ל-70 נפשות.

דורון מגן: אני חושב שכשה

דורון מגן: געתי לפני ארבע שנים וחצי היה איזה 20-30, נכון?

זינאת ביהאן: היינו בהתחלה 11 נפשות, הייתי מגיעה לחדר הזה ובוכה, אין שיתוף פעולה.

זינאת ביהאן: זה היה תהליך מאוד - - -

דורון מגן: ואז תוך כדי חיבור עם החינוך וההצפה בצורה נכונה, להביא את הקהל, לתת להם שירות טוב, זה מה שפותח והיום זה סתום ואני חושב שאפילו יש רשימת המתנה.

זינאת ביהאן: כן.

יפעת שאשא ביטון: כמה תושבים יש כאן?

אנואר פלאת: 8,200.

זינאת ביהאן: בבקשה, אנואר, סקירה.

אנואר פלאת: ברוכים הבאים, ברוכים הנמצאים.

אנואר פלאת: יפעת, אנחנו יודעים עלייך קצת, למדנו אותך שאת באמת אישה שיש לך רקורד חזק, גם בעיריית קרית שמונה וגם באוהלו.

אנואר פלאת: יישר כוח, כל הכבוד.

אנואר פלאת: נאחל לך שתצליחי, שכולנו נצליח ואתם תגיעו רחוק.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

אנואר פלאת: אז כסרא-סמיע זה שני יישובים מאוגדים ברשות מוניציפאלית אחת, כאשר קיימת שונות ביניהם, אבל אנחנו ידענו לגשר על הפערים.

אנואר פלאת: כסרא על טהרת הדרוזים, כ-5,500 נפשות, וסמיע כ-2,500, יש שם 25% נוצרים ו-3% מוסלמים והשאר דרוזים.

אנואר פלאת: כרשות בכסרא-סמיע זיהינו לפני הרבה שנים, עוד לפני שנכנסתי למחלקת החינוך אני עסקתי בבלתי פורמלי, וראינו שהפערים לא מתחילים בחטיבה ובתיכון, הם מתחילים הרבה לפני.

אנואר פלאת: התמזל מזלי עם כניסתי לתפקיד שאנחנו קיבלנו מתנה מהג'וינט, אשלים, ופתחנו פה מרכז לגיל הרך, בהתחלה במימון מלא, התחילו אט אט כל שנה לצאת ב-20% ובשנה החמישית אתה בפול מימון שלך.

אנואר פלאת: בהתחלה חששנו, כי אין לנו תרבות של תשלומים מי יודע מה.

אנואר פלאת: האמת, זו תרבות שאיך שהיא מרגילה את האנשים ככה יתנהגו.

אנואר פלאת: תכננו את זה יחד עם הרווחה וראינו שבשטח קיימות הרבה פונקציות שזה רווחה חינוכית של משרד החינוך, עולא, לפני שהיא תהיה מגזרית היא הייתה רכזת שלנו בשיקום שכונות חברתי ומצאנו שאנחנו לעיתים עושים פעמיים אותו דבר.

אנואר פלאת: אז אני והרווחה, ולזכותך, דורון, יש לך שגריר נאמן, ידידי רבאח, אמרנו 'בואו נשים את האגו במגרה, בוא נתחיל לעבוד למען בני עמנו'.

אנואר פלאת: ואז יצאנו לדרך עם שותפה כמו זינאת.

אנואר פלאת: לא עם כל אחד אתה יוצא לעשות מלחמה.

אנואר פלאת: זו מלחמה חברתית, כי ברגע שאת פונה לאנשים, קודם כל הכחשה, הם מכחישים ש - - - ויש לנו פה דברים, מאפיינים שלנו, נישואי קרובים, יש לנו מחלות נדירות, יש לנו חסכים וצריך לבוא ול - - - ובשנתיים האחרונות התמזל מזלנו ונכנסנו לתכנית הלאומית, עוד לפני שהייתה טניה, ואני מאחל לך המשך הצלחה בשותפות, ומצאנו גורם מפעיל בדמותו של יעדים לצפון.

אנואר פלאת: לא צריך לשבח אדם בפניו, אבל אני אומר כל הכבוד להם.

אנואר פלאת: יש לעיתים גורמים מפעילים שבאים והאלמנט הכלכלי הוא אלמנט כלכלי, אצלם זה לא אלמנט מרכזי.

אנואר פלאת: התוצר זה הדבר החשוב ופה באמת כל הכבוד על שיתוף הפעולה.

אנואר פלאת: אנחנו שבע שנים פה במרכז הגיל הרך - - -

זינאת ביהאן: תשע שנים.

זינאת ביהאן: מי סופר?

יפעת שאשא ביטון: הזמן עובר מהר כשנהנים.

אנואר פלאת: שבע שנים באשלים, זינאת?

זינאת ביהאן: התכנית כן, עכשיו אנחנו כבר שנתיים עצמאיים, פרויקט שיקום שכונות, יעדים לצפון והרשות.

אנואר פלאת: בשביל לקצר ולהגיד, היום אנחנו נמצאים במצב כאשר התכנית הלאומית, יש החלטה על פתיחת יחידה התפתחותית פה בכסרא, כאשר אנחנו נותנים שלוחות לפקיעין, פסותא, חורפיש ו - - - וזה רק מעיד על ההצלחה שהייתה לנו בכל הנושא של המרכז לגיל הרך, של העבודה של הרווחה, של המועדוניות, של מעון היום שאתה דיברת עליו.

אנואר פלאת: אנחנו משקיעים לא רק במבנה הפיזי, אלא בהון האנושי ובזה יש לנו הצלחה רבה.

אנואר פלאת: אני מאוד שמח שאת מגיעה אלינו היום כאשר אנחנו עברנו, אבל עם האוכל בא התיאבון, עם שיתוף הפעולה של ההורים וההצלחה.

אנואר פלאת: היום אנחנו בבתי ספר יסודיים, אנחנו רואים את הבוגרים של כל התכניות, של אתגר הורים, של מהבית לבית הספר, של מעגן, של כל התכניות שעשינו באיגום משאבים ואנחנו מרגישים את ההצלחה.

אנואר פלאת: ובעת הצלחה קצת מאמץ את מגיעה להצלחה.

אנואר פלאת: החוכמה איך לשמר אותה ולשמור ולהתקדם בצעדים איתנים על מנת שבאמת יהיו לנו בוגרים שייתנו את המענה, גם לאוכלוסייה וגם בכלל לעדה.

אנואר פלאת: היום החינוך לוקח נטל מרכזי במועצה.

אנואר פלאת: ראש המועצה, אני רוצה להתנצל בשמו - - -

יפעת שאשא ביטון: השקעה, לא נטל.

אנואר פלאת: אני אומר לך, ביום שאני לא רב עם הגזבר אני רושם וי.

יפעת שאשא ביטון: אתה רואה את זה במקום של הנטל.

אנואר פלאת: הוא אומר לי, 'החוכמה שלך שכל פעם אתה מוצא לי סעיף אחר', פעם זה מועדונית ופעם זה פרויקט ופעם זה ניהול עצמי ופעם זה - - -

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לנחם אותך, זה קורה בכל רשות.

אנואר פלאת: הגזבר לא רוצה לראות אותי.

אנואר פלאת: ביום שאני לא נמצא שם זה טוב לו.

יפעת שאשא ביטון: כמה מועדוניות יש כאן?

יפעת שאשא ביטון: הבנתי שיש פה אחת ויש אחת חדשה ש - - -

אנואר פלאת: יש לנו שלוש מועדוניות, אחת בסמיע ושתיים בכסרא, כאשר שתיים אינטנסיביות ואחת חינוכית ורווחה, משותפת.

יפעת שאשא ביטון: זה שתיים רווחה ואחת זה חינוך ורווחה?

אנואר פלאת: כן.

יפעת שאשא ביטון: מישהו מתכלל את כל זה כאן ביישוב?

זינאת ביהאן: את תחום הגיל הרך?

יפעת שאשא ביטון: כן.

דורון מגן: לא, המועדונית זה לא גיל רך.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל הוא דיבר על שיתוף פעולה בין החינוך לרווחה.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל אני חייבת להגיד לך שזה המפתח לכול, בכל המקומות שהשכילו להבין שהחינוך והרווחה חייבים לשתף פעולה ביניהם הצליחו לעלות על דרך המלך, אבל אני שואלת עדיין, יש פה מועדוניות כאלה ומועדוניות אחרות ויש את המרכז הזה ויש גנים ויש הכול, יש מישהו שמתכלל את זה?

יפעת שאשא ביטון: או שאתם פשוט יושבים כצוות ו - - -

אנואר פלאת: לא, מי שמתכלל את המועדוניות זה הרווחה.

אנואר פלאת: בתכנית הלאומית אנחנו גם קבענו שהוא יהיה המוביל היישובי.

אנואר פלאת: הוא בחור, חבל שהוא לא נמצא פה, הוא נותן מעצמו המון.

אנואר פלאת: הוא יודע לעבוד, ויש לנו מפקח, דורון.

אנואר פלאת: רק היה עיכוב קצת בהעברת המועדונית, מירושלים קיבלנו התראות.

אנואר פלאת: הכוונה היא שקיימת פה עשייה.

אנואר פלאת: יש לנו עשייה כי יש צורך.

אנואר פלאת: אם לבוא ולהגיד עד כאן, זה טעות, האוכלוסייה פה - - -

יפעת שאשא ביטון: ככל שיותר מודעים אז גם מגלים יותר צורך ויותר מקרים שצריך לטפל.

אנואר פלאת: אני אומר לך בכנות, המעבר לתשלום, בהתחלה התחלנו להגיד לאנשים 'תשלמו דמי רצינות', אבל המרכז לגיל הרך עשה לנו טוב בזה שאנחנו זיהינו שהילד הוא צרכן, הוא צריך לקבל הכול, הוא לא מקבל משכורת והוא לא משלם.

אנואר פלאת: מי שמשלם זה ההורים ומי שמקטר זה ההורים ותרבות התשלומים הייתה לא טובה בעבר ואי אפשר לעבור בבת אחת, צריך להיות תהליך.

אנואר פלאת: אז בהתחלה לקחנו דמי רצינות והתחלנו עם זה.

אנואר פלאת: היום גם הגענו למצבים שאנשים לא משלמים ואנחנו הלכנו על חוט דק, כי המפקחת של הגנים, חבל שהיא איננה, היא נמצאת בחופשת לידה, היא תחזור ב-15 בחודש, אבל היא אמרה 'תשמע, אתה פה מעניש את הילד ובעצם מי שאשם זה ההורה'.

אנואר פלאת: ידענו איך להביא את ההורים, פתחנו קורסים, בזכות המרכז לגיל הרך, בזכות - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון, ההורים חייבים להיות חלק מהתהליך.

אנואר פלאת: כל המרכיבים, כל האנשים, מעגן ושל שיקום שכונות ושל התכניות כולן, באנו ואמרנו 'בואו נעשה איגום משאבים, בואו נשקיע בהון האנושי, באנשים'.

אנואר פלאת: כשהלכנו לאנשים הם קיבלו את זה בחשדנות, כי אנשים באים לשווק את עצמם, היום לא, הם עומדים בתור ואנחנו לא מקבלים כל אחד.

אנואר פלאת: המפנה הזה והשינוי הזה הוא בא דרך עשייה.

יפעת שאשא ביטון: זה תהליך.

יפעת שאשא ביטון: מה הלמ"ס פה, 4?

אנואר פלאת: אנחנו 2.

קריאה: היו 3 וירדו ל-2.

אנואר פלאת: אנחנו היינו ב-3, היום ב-2.

דורון מגן: זה שינוי תפיסה.

דורון מגן: אני באמת אמרתי, שינוי התפיסה הוא באמת שיש שירות טוב, שיש יחידה.

דורון מגן: ברגע שיש יחידה והיא מקצועית והיא מתמחה, אז אנשים מוכנים - - - התשלום לא גבוה, אבל עדיין זה שיתוף.

יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה, אבל בהרבה מקומות אנשים בתחושה ש - - -

דורון מגן: נכון, שמגיע להם.

דורון מגן: בדיוק.

אנואר פלאת: דורון, צריך לחדד את הדברים.

אנואר פלאת: ברגע שאתה כמנהל מחלקת חינוך אתה בא ואומר לאבא, אם הוא לא ישלם מנה חמה הבן שלו לא יקבל מנה.

אנואר פלאת: עקרונית זה אסור.

אנואר פלאת: אני בדלת אחורית נתתי לאכול, כי אסור לי, אסור לי לעשות דברים, אני איש חוק, אבל בשביל להשיג - - - היום אתה נותן להם את המידעון ביום ראשון, ב-10 בחודש יש להם כי כולם שילמו.

אנואר פלאת: זה לא מובן מאליו.

אנואר פלאת: החדרנו את הנושא הזה לעיתים גם בדרכים של עקשנות והתמדה ועקביות.

אנואר פלאת: עם כל הכבוד, מישהו בא לוועדה של הנחות למועצה וברווחה, ניחא, בסדר, יש כאלה בכל מקום, אבל אתה חייב לעשות את זה דרך עבודה ולהיות ממוקד למטרה.

דורון מגן: תרשי לי, לימור, דבר אחד שאני כן רוצה להעלות כאן.

דורון מגן: אני עובד עם המגזר הדרוזי באזור הגליל המערבי, עכשיו קצת עשו שינויים באזורים שלי, אבל בכל מקרה אחד הדברים שאני כבר עובד עליהם שנתיים, ואנחנו מנסים לקדם, גם חמד רבאח, מנהל מחלקת הרווחה, שותף לעניין הזה, זה פנימיית יום למגזר הדרוזי.

דורון מגן: במגזר הדרוזי לא מוציאים ילדים מחוץ לבית לפנימיות.

דורון מגן: זה חלק מהתרבות וזה בסדר גמור, אבל כן אנחנו רוצים לאפשר להם לתת שירות משבע בבוקר עד שבע בבוקר, לילדים שקשה להם גם בבית.

דורון מגן: לכן פתיחה של פנימיית יום שנותנת שירות לילדים כאלה זה הכרחי למגזר הדרוזי.

דורון מגן: כרגע אין, חוץ מחורפיש, שזה גם רחוק וגם - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה מדבר על איזה גילאים?

דורון מגן: אני מדבר על גילאים עד גיל 12.

דורון מגן: מגיל 6 עד 12.

יפעת שאשא ביטון: כי אם יש מסגרת חינוכית ואחר כך הם מגיעים למועדונית עד שבע בערב, זה סוג של.

דורון מגן: פנימיית יום מספקת גם את החינוך בבוקר, אם זה חינוך מיוחד, ואחר כך יש את השירות שלה עד הערב, כלומר הילד מוחזק כל היום וישן בבית.

דורון מגן: זה אין.

דורון מגן: את זה אנחנו מנסים, כבר שנתיים אני מנסה.

לימור לב: דורון, בבקשה, אני מבינה את זה, אבל אני רוצה להחזיר ולרכז את הדיון.

לימור לב: אני רוצה להגיד שתחום הגיל הרך הוא אחד מחמשת התחומים של עמותת יעדים לצפון, אנחנו עובדים גם עם נערות וצעירות, עם ילדים ונוער שנפגעו מינית, משפחות עניות ועם עיוורים ולקויי ראייה.

לימור לב: בנושא של הגיל הרך התפיסה שלנו, יפעת, את מכירה אותה, אמרתי לך גם קודם, אני למדתי, התנסיתי, בתפיסה, למדתי בקרית שמונה, באמת ראייה יישובית, ראייה מתכללת, עיסוק בתכניות איתור ומניעה, העשרה, טיפול, עבודה עם הורים וכמובן עם צוותים חינוכיים, כשאנחנו מבינים שכל המעגלים האלה יביאו לזה שלילדים תהיה את האפשרות הטובה ביותר למצות את הפוטנציאל ואת היכולות.

לימור לב: כולנו מאמינים באמת בהבנה שכמה שמאתרים ועובדים יותר מוקדם בתוך המסגרות, עם אנשי הצוות המוכרים לילד וכמובן עם ההורים, זה הבסיס להתפתחות תקינה.

לימור לב: לעמותת יעדים לצפון יש הזדמנות בשלוש השנים וחצי האחרונות לעשות עבודה מאוד אינטנסיבית ביישובים הדרוזים בצפון בזכות תקציבי מדינה שבאים דרך שיקום שכונות, עבודה שנעשתה פה בתחום הזה כבר שמונה-תשע שנים, שעולא היום מנהלת את התחום הזה וקודם החלוקה הארגונית הייתה קצת שונה, עולא הייתה רכזת של אשכול, כשבעצם יש לנו פה הזדמנות עם היישובים לעשות באמת עבודה.

לימור לב: היום בכל יישוב יש רכזת יישובית מתכללת בהיקף משרה בהתאם לגודל היישוב בניסיון לבנות תכניות.

לימור לב: ההזדמנות מבחינתנו בכסרא-סמיע כי יש פה תשתית.

לימור לב: אנחנו כולנו יודעים שחינוך ורווחה ושינוי חברתי עם עבודה לטווח ארוך זה ריצה למרחקים ארוכים, זה לא קורה ביום אחד, ובאמת הדברים שהתחלנו בהם הם תוצרים של עבודה שנעשית פה כבר הרבה שנים.

לימור לב: אני כן רוצה לתת לזינאת לדבר, ועולא, כמובן את תצטרפי כשתמצאי לנכון, קצת להסביר, כי אני חושבת שיש פה דוגמה לעבודה נכונה, מקצועית, מוכוונת מטרה, שמבוססת על נתונים ועל צרכים שמשתנים עם הזמן.

לימור לב: אנחנו גם נגיד עוד מילה בסוף, שכל התהליך הגדול הזה מביא גם להתפתחות מאוד גדולה, לבנייה מתוכננת של מרכז גיל רך חדש ובנייה של מעון נוסף, בעצם תהליך צמיחה מאוד מאוד משמעותי וגדול ובסך הכול, בראייה היסטורית, זה לא המון שנים.

לימור לב: בתהליכי שינוי חברתי אנחנו לא מדברים פה על עשורים.

עולא מוהנא: אני אגיד משהו, לגבי השאלה שלך בעניין של התכלול.

עולא מוהנא: ביישוב הזה, כמו בכל היישובים האחרים, יש ועדת היגוי שהיא הוועדה המתכללת, בנוסף למתכללת היישובית, המנהלת של הגיל הרך, יש גם ועדת היגוי מתכללת.

עולא מוהנא: בוועדה הזאת יושבים כל הגורמים השותפים לתחום הגיל הרך, אם זה החינוך, אם זה הרווחה, אם זה הבריאות, אם זה התכנית הלאומית.

עולא מוהנא: כל הגורמים יושבים סביב שולחן אחד וכולנו ביחד - - -

לימור לב: ומעבר לזה שיושבים ביחד יש היום טבלאות תקציביות לכל יישוב משותפות.

לימור לב: אני חושבת שזה אחד ההישגים הגדולים, שוב, תכנית ביחד שהייתה בקרית שמונה, זה היה הרעיון שלה, שם אני למדתי פעם ראשונה את האקסלים האלה, שאתה שֹם שם את כל השותפים לפי תכניות ובסוף, כמו שאמרו קודם, רואים מה הצרכים, מה המשאבים.

לימור לב: זה באמת בזכות שגם נציגי המשרדים שעובדים פה לאורך שנים, גם המפקחים וגם הרכזים היישוביים וכל האנשים, מבינים את מה שנאמר פה קודם, ששיתוף הפעולה הזה - - - אנחנו גם יודעים שלפעמים יש פערים בין ההצהרות לבין בפועל, אז פה זה ברמת השקל.

לימור לב: זינאת היום מנהלת את כל התקציבים ומדווחת לכל מי שצריך לדווח על מה שצריך לדווח כדי שזה יגיע לתכנון המשותף.

זינאת ביהאן: נדבר על המרכז לגיל הרך בכסרא-סמיע.

זינאת ביהאן: הגיל הרך בכסרא-סמיע, הוא נוכח כבר שנה תשיעית.

זינאת ביהאן: אנחנו התחלנו ב-2007 דרך תכנית שותפות אחת.

זינאת ביהאן: אני חייבת לספר את הרקע ואת הסיפור של המרכז, התחלנו ב-2007, נכנסה תכנית של שותפות אחת, שזה אשלים ושותפות עם משרדי הממשלה, ופדרציה מסן פרנסיסקו, כמו שאת יודעת, כולם יודעים על פי מיפוי שנעשה בזמנו לגיל הרך במגזר הערבי הנתונים היו מאוד מאוד קשים ואז הייתה החלטה להשקיע בגיל הרך בחברה הערבית.

זינאת ביהאן: התחילו בפיילוט של 42 יישובים בפריסה ארצית ואחרי שנה הבינו שאי אפשר לעבוד ככה והתחילו לקחת פיילוט של עד שישה יישובים שאפשר לעבוד עם הרשות והרשות היא פוטנציאלית ונבחרו שישה יישובים.

זינאת ביהאן: האחרונה שנבחרה מהמגזר הדרוזי היא כסרא-סמיע, לקראת סוף 2007, תחילת 2008.

זינאת ביהאן: שאר היישובים שנבחרו זה אום אל פחם כעיר מוסלמית גדולה ו - - - בדרום כעיר מוסלמית שגם מעורבת והמודל השכונתי בחיפה, ואדי ניסנאס וחליסה.

זינאת ביהאן: מטרת הפרויקט שותפות אחת הייתה להקים מערך לגיל הרך שהוא בראייה הוליסטית, בראייה מערכתית.

זינאת ביהאן: ואז הוקם פורום מפקחות משותף ברמה ארצית ובמקביל גם ברמה יישובית התחלנו להקים את פורום חינוך, רווחה, בריאות ונעשה מיפוי של שבוע ימים בכל יישוב ויישוב.

זינאת ביהאן: היו שותפים גם אנשי דת, גם חינוך, גם רווחה, גם שפ"י, כל ההורים, גם סייעות, בשבוע המיפוי הזה ובהובלת אשלים.

זינאת ביהאן: המרכז לא היה קיים, התחלנו להגיע לאוכלוסיות ולאנשים בסביבה הטבעית שלהם, בגנים, בטיפות חלב ובהעשרה.

זינאת ביהאן: כמעט באותה שנה, ב-2008, נכנס במקביל גם פרויקט שיקום שכונות לדרוזים, שהם גם לגיל הרך.

זינאת ביהאן: אמרנו שאי אפשר, למרות שבכסרא על פי המיפוי שנעשה היינו חייבים טיפול.

זינאת ביהאן: כמו שאמר אנואר, יש לנו המון ילדים עם מומים, יש נישואי קרובים, יש נישואים בגיל מאוד צעיר, יש אחוז גירושין גבוה, יש ממש דברים שמחייבים התערבות טיפולית ולא רק הדרכה ולא רק העשרה.

זינאת ביהאן: אבל אי אפשר להתחיל בטיפול באוכלוסייה שהיא בעלת צביון יחסית דתי.

זינאת ביהאן: בסמיע זה אחרת.

זינאת ביהאן: העבודה עם שני הכפרים ביחד זה אתגר בפני עצמו כי יש שוני בין שני הכפרים.

זינאת ביהאן: בכסרא הצביון הוא יותר דתי, יותר שמרני, אחוז הדתיות הרבה יותר גבוה, כמעט שאין נשים נוהגות.

זינאת ביהאן: בסמיע כמעט 90% הן אקדמאיות, 90% נוהגות, יש פערים בין שני היישובים.

זינאת ביהאן: זה האתגר בפני עצמו, לנסות לשדך בעבודה.

זינאת ביהאן: ואז התחלנו בהדרכות הורים קבוצתיות ובחוגי העשרה.

זינאת ביהאן: לא הייתה שום פעילות העשרה בתוך הגנים, נכנס קרב לכל הגנים.

זינאת ביהאן: בהתחלה אשלים מימנו את הכול, הגענו ליותר ממיליון שקל מימון שנתי ולשמחתי היום אשלים לא מממנת - - - לשמחתי, כי הצלחנו להטמיע את זה.

יפעת שאשא ביטון: את באמת צריכה להיות שמחה, בהרבה מקומות שבהם יוצא הארגון הכול שם מתמוטט.

זינאת ביהאן: אנחנו כבר מ-2013 כמעט אשלים לא מממנת אצלנו כלום, חוץ מההדרכה של היחידה ההתפתחותית עכשיו וזה מצוין, כי אנחנו עובדים גם בשיתוף עם פרויקט שיקום שכונות יעדים לצפון, אנחנו עושים אותה עבודה, התחברנו והטמענו וזה היה נהדר.

זינאת ביהאן: אז התחלנו בהעשרה ובהדרכות עם הורים במרכזים והייתה הצפה.

זינאת ביהאן: אנחנו לא ציפינו לזה בהתחלה.

זינאת ביהאן: אחרי שהקמנו את המרכז אנשים היו מגיעים בהמוניהם, 30 אמהות בקבוצה, 15-20 ואני מדברת על קבוצות סגורות ל-12 מפגשים.

זינאת ביהאן: כל מה שקשור לגיל הרך.

זינאת ביהאן: עד היום הקמנו, נכון להיום, 72 קבוצות שהיו לנו לאורך תשע שנים בנושאים שונים בגיל הרך, אם זה הכנה לכיתה א' ואם זה שפה רגשית ואם זה הזוגיות והשפעתה על התפתחות הילד.

זינאת ביהאן: מה שתרצי, כל מה שקשור באנשי מקצוע, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, פרא רפואיים.

זינאת ביהאן: במקביל הכנסנו פרא רפואי לטיפות חלב, פרא רפואי לגנים, מעגן.

זינאת ביהאן: השנה יש לנו מעגן מורחב שעובדים בקבוצות עם הילדים ויש לנו טיפת חלב, בטיפת חלב גם קלינאי תקשורת וגם - - - ובתוך המשפחתונים יש לנו גם מרפאה בעיסוק.

יפעת שאשא ביטון: טיפת חלב עובדת אצלכם במתכונת מיטבית?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים היום שיש בעיה בתפקוד של טיפות החלב בכלל בארץ, אם זה עומסים, חוסר בתקנים וכו', אצלכם זה עובד בצורה מיטבית?

זינאת ביהאן: טיפת חלב בכסרא, יש לה 120 תינוקות, אלה מחזורים שממש עמוס להם, אבל הצוות הוא מאוד טוב, עובד, משתף פעולה, מפנים, משתפים פעולה עם הצוות - - -

יפעת שאשא ביטון: התינוקות מקבלים את המענים בזמן שצריך, חיסונים בזמן שצריך?

זינאת ביהאן: כן.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הדברים עובדים בצורה - - -

זינאת ביהאן: כן, תקינה.

זינאת ביהאן: זה פתוח שישה ימים בשבוע, מראשון עד שישי יש טיפת חלב פתוחה משמונה עד שתיים ויש היענות מהאוכלוסייה.

זינאת ביהאן: האוכלוסייה רואה בטיפת חלב כמקור של סמכות וביטחון.

זינאת ביהאן: יש משהו טוב וחיבור טוב בין האוכלוסייה לבין טיפת חלב, שזה יתרון גדול, זה לא משהו מאיים, אלא להיפך, הם מפנים אלינו הרבה משפחות ומגיעים בזכות הקשר הזה עם טיפות חלב.

זינאת ביהאן: אז נכנסנו לכל הסביבות הטבעיות של האנשים, האוכלוסיות שאנחנו עובדים איתן, אם זה הדרכה, אם זה העשרה, לפי הצורך.

זינאת ביהאן: במשפחתונים יש מרפאה בעיסוק שעובדת על איתור ומשחק והעשרה והכנסנו מטעם היחידה פיזיותרפיסטית שתדריך את המטפלת איך לאתר ילדים עם קשיים במוטוריקה גסה, כי אין לה כל כך הרבה מידע בנושא של מוטוריקה גסה.

זינאת ביהאן: אז באמת ניסינו ללכת לפי הצרכים וביחד עם האוכלוסייה ובשפה של האוכלוסייה ולא ניסינו להתנגש.

זינאת ביהאן: עד לפני שנתיים לא אמרנו טיפול, היינו אומרים חוג, הדרכה.

זינאת ביהאן: אפילו כשהתחלנו את הטיפולים לא אמרנו, היום אנחנו מרשים לעצמנו להגיד שזה טיפול.

זינאת ביהאן: כמו שאמרתי, גם בכסרא וגם בסמיע, כי אנחנו עובדים במקביל, יש שלוחה בסמיע, השלוחה בסמיע לא פעילה כמו שהיא פעילה בכסרא, כי יש שם סוגיה אחרת, הנשים עובדות, לא כל כך פנויות, רק אחר הצהריים, אז צריך לעשות התאמות.

יפעת שאשא ביטון: ואתם עושים?

זינאת ביהאן: אנחנו עושים.

זינאת ביהאן: היא עובדת יום וחצי, השלוחה בסמיע, היא לא עובדת חמישה ימים.

זינאת ביהאן: בכסרא המרכז פועל שישה ימים, ביום ראשון יש לנו את מרכז ההעשרה בתיאטרון, כמו שאמרתי, יומיים תיאטרון, בראשון ושני, וחוג חוויה וצליל, ויש לנו מעשר עד שש יש טיפולים של פסיכולוגית וקלינאי תקשורת מטעם היחידה ההתפתחותית וביום שני יש לנו את התיאטרון.

זינאת ביהאן: ביום שלישי וחמישי יש לנו תנועה וצליל, זומבה ומוזיקה.

זינאת ביהאן: יש לנו עשר שעות.

זינאת ביהאן: בגלל השותפות שנבנית, הפורום שנבנה ברמה הארצית והפורום שנבנה ברמה היישובית והרכזת היישובית, החיבור הזה בין המטה לשטח, הצלחנו לגייס וכבר שש שנים יש לנו שעות העשרה במשרד החינוך, הוא שותף, יש לנו את הסמל האזורי של מרכזי ההעשרה, דרך משרד הרווחה מ-2010 התחלנו לפתח מרכז הורות וטף.

זינאת ביהאן: מרכז ההורות הוא גם כיוזמה חדשה כי ראינו שגם במגזר הערבי אין מרכזים לטיפול בילדים והוריהם בגיל הרך, אז גם התחלנו בפיילוט בשותפות בין אשלים ומשרד הרווחה והיום המרכז מלפני שלוש שנים ממומן ב-100% במשרד הרווחה, דרך הועדות.

זינאת ביהאן: משפחות שיש להן קושי וכשל בדיאדי, הם צריכים לפתוח תיק ברווחה, שזה גם - - -

יפעת שאשא ביטון: זה גם תהליך שצריך לעבור.

זינאת ביהאן: ובהתחלה היה מאוד קשה, לא היו לנו משפחות, לא היו לנו פניות, היה תהליך לא קל, אבל לאט לאט כשזה הצליח ולא התפשרנו על אנשי המקצוע, אנשי המקצוע שיש במרכז.

זינאת ביהאן: אני לא מתביישת להגיד, הם מהטובים, הם מהמובילים, אנחנו לא עובדים בלי הדרכה, כולם עם תואר שני, הם ממש אנשים איכותיים.

זינאת ביהאן: אני מאמינה שזה הסוד.

זינאת ביהאן: והם מאוד מחוברים לאוכלוסייה, הם מדברים בשפה של האוכלוסייה, הם באים ביחד עם האוכלוסייה.

זינאת ביהאן: וזה הסוד להצלחה בכסרא.

זינאת ביהאן: לבוא עם האוכלוסייה ביחד, לא מעל ולא צריכים טיפולים ולא דברים כאלה.

זינאת ביהאן: אז זה עובד חמישה ימים.

זינאת ביהאן: מרכז הורות וטף עובד ארבעה ימים בשבוע.

זינאת ביהאן: בינתיים כמובן יש לנו את ההדרכה הצמודה גם בהורות וטף וגם היוזמה החדשה, שהתחלנו לעבוד עליה לפני ארבע שנים.

זינאת ביהאן: דיברתי על תחום ההעשרה, יש לנו את המרכז, והכול פה, בשני החדרים וחצי האלה.

זינאת ביהאן: אנחנו כבר שנתיים מתלוננים ובוכים שאנחנו רוצים מרכז חדש, קמפוס לגיל הרך, ואנחנו גם במלחמות עכשיו.

זינאת ביהאן: המלחמה האחרונה הייתה ביום חמישי לפני החופש.

אנואר פלאת: אני לא מתלהב, אני לא אספיק לחנוך אותו.

זינאת ביהאן: אתה תחנוך אותו.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להגיד לך שכיף לבוא, גם אחרי שאתה מתחיל את זה וזה מסתיים כשאתה כבר לא שם.

יפעת שאשא ביטון: אתה בא ואתה יודע שהשארת שם משהו טוב.

אנואר פלאת: אני אהיה אורח הכבוד.

זינאת ביהאן: אמרתי לו, 'אתה תהיה אורח הכבוד ואתה תחנוך את הקמפוס הזה'.

זינאת ביהאן: אז בתחום ההעשרה, כמו שאמרתי, יש לנו את החוג ויש לנו את מרכז ההעשרה ויש לנו את הדרכות ההורים ויש לנו קייטנות בקיץ.

זינאת ביהאן: הרבה פעמים ניצלנו את המוגנות קיץ של משרד הרווחה, הם מממנים.

זינאת ביהאן: נכון, דורון?

זינאת ביהאן: מוגנות קיץ לילדים בסיכון בקיץ, ניצלנו את זה כמה פעמים ובאמת הצלחנו להקים פה - - - בקיץ יש לנו וגם בחופשת אביב.

זינאת ביהאן: אנחנו עושים קייטנות עד 60 ילדים, ילדים שבאמת צריכים, כי הם לא יכולים להשתתף בקייטנה של הרשות, שצריך לשלם 500 ו-600 שקל.

זינאת ביהאן: הם משלמים 100 שקל אבל מקבלים שישה חוגים לאורך חודש.

יפעת שאשא ביטון: וכמה משתתפים ברשות?

יפעת שאשא ביטון: כ-60 אל מול ה-2,100 וכמה שהיה שם?

זינאת ביהאן: 200 פלוס.

אנואר פלאת: בשנה שעברה היו 300.

אנואר פלאת: הייתה הענות בשנה שעברה, לפני זה היא הייתה פחות.

אנואר פלאת: הייתה תקופה שהייתה נפילה, לא אצלנו, בכל ה - - - אבל עכשיו משרד החינוך הקים יחידות נוער ברשויות והרים את זה יפה.

אנואר פלאת: הוא מתקצב ואנחנו מרגישים את זה בחוגים.

זינאת ביהאן: דיברתי על תכניות איתור ומניעה, הדרכות הורים בסדנאות בטיפות חלב.

זינאת ביהאן: היום הצלחנו להגיע למצב שהצוות שלי, אנחנו קודם כל - - - כל הזמן קנינו את ההדרכות האלה, היינו מביאים אנשי מקצוע מבחוץ, משלמים להם המון כסף והיום רבא ובסמה ומנהלת הורות וטף, הם עושים את ההדרכות להורים.

זינאת ביהאן: השנה עשינו 18 סדנאות בתוך הגנים לכל ילדי ההורים, כל פעם בנושא אחר, גבולות, שפה רגשית, עכשיו יש לנו חינוך מיני, אנחנו מביאים מישהי שמתמחה בחינוך מיני לגיל הרך, זה הלך בכל הגנים.

זינאת ביהאן: יש לנו שיח רגשי.

זינאת ביהאן: זה גם עליית מדרגה.

זינאת ביהאן: בהתחלה היה לנו המון כסף להדרכות הורים, היום אין לנו כסף, גם אשלים יצא, יכול להיות שעכשיו יהיה לנו את הכסף של יעדים לצפון, של פרויקט שיקום שכונות, אבל אנחנו מנסים לייעל את זה ולהרחיב את השירותים שלנו.

זינאת ביהאן: במידה שאני יכולה שהצוות שלי כן יעשה והוא ייתן, והוא צוות מאוד טוב, אז הם עושים את זה.

יפעת שאשא ביטון: יש לזה משמעות שעושים את זה מתוך הבית והקהילה מתחברת.

לימור לב: גם לעובדים יש עניין נוסף, יש קצת התקדמות.

יפעת שאשא ביטון: זה גם אמון של קהילה וכשהם מגיעים אז קל לפנות אם קורה משהו, זה לא איש המקצוע שהיה פה ועכשיו איננו.

לימור לב: נכון.

זינאת ביהאן: גם אנשי המקצוע, כשהתחלנו עבדנו במקביל הורים וילדים, העשרה לילדים והדרכות הורים והכשרות לאנשי מקצוע.

זינאת ביהאן: גם הסייעות, גם מטפלות משפחתונים, גם גננות וגם עובדות סוציאליות ברווחה וגם עובדות סוציאליות שלנו וגם אמהות בית שלנו, כולם עברו הכשרה.

זינאת ביהאן: אמהות הבית היו בדימול, עשו הכשרה של אמהות בית, עובדות סוציאליות עברו הכשרה, גננות עם הבתים, שיחות.

זינאת ביהאן: עד היום הזה.

זינאת ביהאן: בחופש שעבר היה לנו יום על שיח הורה-סייעת וילד-סייעת, לסייעות ולמטפלות המשפחתונים.

זינאת ביהאן: מנהלת המרכז להורות וטף עושה להם הדרכות במרכז.

זינאת ביהאן: אז כל הזמן שומרים, אנחנו באמת רוצים, במיוחד הסייעות והמטפלות במשפחתונים והצוות הפרא מקצועי, הפרא מטפל, אנחנו שומרים שהם יהיו כל הזמן בהדרכה.

זינאת ביהאן: הם יתחילו מהחודש הבא הדרכה שהייתה להם והופסקה מטעמי תקציב, עכשיו אנחנו נחזיר את זה דרך פרויקט שיקום שכונות, הצוות של אמהות בית יקבלו הדרכה של שעתיים פעמיים בחודש, עם פסיכולוגית, גם לחבר אותם.

לימור לב: זינאת, יש לנו בערך עוד עשר דקות, חשוב לי מאוד שתדברי גם על היחידה.

זינאת ביהאן: אוקיי.

זינאת ביהאן: נושאי הטיפול שאנחנו מפעילים בכסרא, זה הורות וטף, כמו שאמרתי, דרך משרד הרווחה, שפועל חמש שנים.

זינאת ביהאן: היום יש לנו רשימות המתנה, מצב מאוד טוב.

זינאת ביהאן: יש לנו אם בית, שתי עובדות סוציאליות, שתי פסיכולוגיות, עם מדריך צמוד ומטפלת בדרמה שעכשיו היא בחופשת לימודים ותחזור עם התמחות לטיפול בדיאדי.

זינאת ביהאן: יש לנו מיט"ל, שזה גם דרך משרד הרווחה, מהכספים למגזר הדרוזי, שזה עובד יותר על העשרה ולא טיפול אינטנסיבי כמו בהורות וטף, אלא יותר הדרכה וטיפול יותר קבוצתי, לא פרטני אחד על אחד.

זינאת ביהאן: יש את השיחות הפרטניות, אבל אנחנו לא קוראים לזה טיפול נטו.

זינאת ביהאן: כמובן החלום שלנו, היחידה ההתפתחותית, שזה התחיל לפני ארבע שנים והרצנו להקים, עבדנו מאוד קשה על הסכמים - - -

יפעת שאשא ביטון: היחידה להתפתחות הילד?

לימור לב: כן, שזה רק לפני שזינאת תספר, זאת אחת הסוגיות הכי גדולות.

לימור לב: כי בעצם זה שירות שקופות חולים צריכות לתת וגם קופות חולים מממנות את זה, בפועל זה לא מגיע.

לימור לב: שוב, את מכירה את זה, אם אין יחידה - - - אז אני לא חושבת שצריך בכל יישוב, אבל אנחנו מדברים על הנגשת השירות.

יפעת שאשא ביטון: בדרך כלל זה אזורי, אבל אם באמת פה יש מרכז שעובד - - -

לימור לב: לקופת חולים כללית, שפה רובם בכללית, יש, אבל הם אומרים שמבחינתם להם ארגונית יותר נוח שיבואו אליהם.

לימור לב: אנחנו מבינים את זה - - -

יפעת שאשא ביטון: יבואו אליהם לאן?

לימור לב: לכרמיאל, לצפת, לנהריה, ליחידות, ויש להם יחידות גדולות וטובות, אבל כל הפעולות עוסקות באיתור וזה בעצם יוצר צוואר בקבוק מאוד מאוד גדול ואנשים באמת כמעט לא מגיעים.

לימור לב: אנחנו בעצם, ותיכף נספר על היחידה פה שהיא מיוחדת, אבל בכל המרכזים אנחנו עסוקים בלהתקשר עם קופות החולים שיכירו בנו כספקים, כשלקופת חולים, אני אגיד את זה בעדינות, מצד אחד הם צריכים לתת שירות, מצד שני אין להם אינטרס שהוא מאוד מאוד יגדל.

לימור לב: לכן זה מין שיח כזה, האידיאל, ועולא או מנהלת התחום אצלנו של הגיל הרך, לא מתה שאני אומרת את זה, מצדי שיבואו קופת חולים ויעבדו במרכזים.

לימור לב: שיביאו את אנשי המקצוע לפה וייתנו פה את השירות.

לימור לב: אבל היות שזה לא קורה, אז אנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: כמו שאנחנו עשינו, אגב.

לימור לב: בדיוק אותו דבר.

לימור לב: היחידה בקרית שמונה, שוב, היא הדוגמה.

לימור לב: זו גם יחידה אזורית שהיום באים אליה.

לימור לב: אנחנו פה, תיכף זינאת תספר, איך כדי להגיע למצב, היום יש פה רשימות המתנה, אבל ביישובים האחרים עדיין אין.

לימור לב: כדי להגיע לזה אנחנו עובדים כדי שהשירות יהיה ביישוב עצמו.

לימור לב: אני בטוחה שעוד חמש-שש שנים לא בטוח שיהיה צריך את השלוחות, כי לאנשים תהיה מודעות, הם כבר יבינו, הם יתגברו על מכשולים שהיום נראים בלתי אפשריים כמו רכב ודברים כאלה.

לימור לב: לכן נבנה פה מודל, שוב, שמותאם ליכולות המקצועיות של המרכז בכסרא ולצרכים ה - - -

יפעת שאשא ביטון: איפה עומד השיח עם קופות החולים?

לימור לב: אנחנו חתמנו חוזים.

זינאת ביהאן: יש לנו הסכמים עם קופת חולים כללית, לאומית לקראת חתימה.

לימור לב: כשהכול בתוך תהליכים - - -

זינאת ביהאן: בארבע-חמש השנים האחרונות כמו שאמרתי, כמו שיש בכסרא תכניות גם בשאר היישובים דרך פרויקט שיקום שכונות יש גם תכניות ויש המון ילדים מאותרים.

זינאת ביהאן: על פי המיפוי של התכנית הלאומית שלנו יש שמונה ילדים מאותרים בסיכון, אבל אני בטוחה שלא פחות מ-500 שצריכים טיפול, אני מכירה את המצב טוב בכסרא, ואין מענים טיפוליים.

זינאת ביהאן: יש המון תכניות איתור, יש מעגן ויש בטיפת חלב, יש המון המון תכניות, אבל אין מענים טיפוליים ומה זה שווה כאילו?

זינאת ביהאן: ואז התחלנו באמת את העבודה מול קופת חולים כללית וזה המון כסף ליחידה ההתפתחותית והיא לא מחזיקה בעצמה יחידה טיפולית.

לימור לב: אי אפשר להחזיק יחידה רק מהכנסות קופת חולים.

זינאת ביהאן: ואז נוצר המצב המיוחד, שיש את הפרויקט של שיקום שכונות יעדים לצפון ויש את התכנית הלאומית ויש אשלים ויש מרכז כמעט מוכן ויש תשתית פיזית, כאילו כל ההתאמה הייתה מוכנה לפני כניסת התכנית הלאומית אפילו, והתחלת ההסכם עם קופת חולים גם כן היה ואז - - -

יפעת שאשא ביטון: נשאר רק להכניס את השירות בעצם.

זינאת ביהאן: בדיוק.

זינאת ביהאן: ואז בגלל שיש מצב מאוד מיוחד של כל השותפים האלה, בוועדות שקיימנו בכל היישובים הצלחנו לשכנע ועל פי המיפוי, שבאמת הצורך שלנו זה יחידה טיפולית אגדית ולא עוד מעגן ולא עוד תכנית - - - באמת הצלחנו להגיע למצב הזה.

זינאת ביהאן: הדרך הייתה מאוד קשה, מכרז ודברים כאלה, אבל אנחנו היום במצב טוב, יש לנו שתי קלינאיות, חסר לנו עוד, כמובן, כי יש לנו רשימת המתנה, בשפתי יש לנו 72 ילדים ברשימת ההמתנה.

יפעת שאשא ביטון: זה המון.

זינאת ביהאן: כן.

זינאת ביהאן: ויש לנו 42 ילדים בריפוי ועיסוק.

יפעת שאשא ביטון: לא מקבלים שירותים בתוך מערכת החינוך, דרך הפרא רפואי של מערכת החינוך?

עולא מוהנא: בגן מורחב מקבלים סוגל של טיפול, אבל הוא לא הטיפול שהם צריכים.

עולא מוהנא: הילדים האלה שמופנים ליחידה ההתפתחותית צריכים טיפול יותר עמוק ואינטנסיבי.

יפעת שאשא ביטון: כמה ילדים מגיעים לכאן?

יפעת שאשא ביטון: כמה ילדים מקבלים את השירות של המרכז?

זינאת ביהאן: בשנה?

זינאת ביהאן: כל הילדים בגיל הרך בכסרא - - -

יפעת שאשא ביטון: כל הילדים בגיל הרך פוגשים את המרכז.

זינאת ביהאן: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אם בפעילות כזו, אם זה בהצגות וזה, כמה ילדים מקבלים את הטיפול של יחידות הטיפול?

זינאת ביהאן: לי היו מספרים, הילדים חוזרים על עצמם גם בכסרא, נגיד הנתון האחרון שיש לי זה 4,000 ומשהו ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה 4,000 טיפולים או 4,000 מפגשים.

זינאת ביהאן: בדיוק.

לימור לב: אבל מספר הילדים מזה את יודעת - - -

זינאת ביהאן: כן, יש לנו את כל ילדי הגנים, שזה 575 - - -

לימור לב: לא, אבל נגיד ביחידה ההתפתחותית היום, כמה מטופלים בשנה?

זינאת ביהאן: היום יש לנו כמעט 100 ילדים.

לימור לב: אני מניחה שסביב 120-130 ילדים.

לימור לב: נגיד מרכז טיפולי, להערכתי זה 3,000 שעות שנתי ל-120-150 ילדים.

זינאת ביהאן: אבל התחלנו בדצמבר.

זינאת ביהאן: חשוב לזכור, יש לנו הכרה מדצמבר.

לימור לב: חלק קצר מועד, חלק - - -

קריאה: עדיין פחות מחצי שנה אנחנו ביחידה.

זינאת ביהאן: אז ביחידה יש לנו צוות כמעט שלם, יש לנו פיזיותרפיסטית ופסיכולוגית ועובדת סוציאלית ושתי קלינאיות ושתי מרפאות בעיסוק ולכל תחום יש את ההדרכה שלו מתחילת הדרך ויש - - -

עולא מוהנא: ויש את המנהלת של היחידה.

זינאת ביהאן: כמובן רשא, מנהלת היחידה, ויש לנו רופאה שמלווה את היחידה, כי בלי רופאה אין הכרה של משרד הבריאות.

זינאת ביהאן: אז זה הצוות של היחידה.

זינאת ביהאן: יש צורך בהרחבת כוח אדם.

זינאת ביהאן: אני כל הזמן מעלה את זה, כי באמת יש צורך.

זינאת ביהאן: אנחנו התחלנו להפנות את הילדים ואת ההורים החוצה למרות שהם חיכו הרבה זמן שזה ייפתח פה, כי, כמו שאמרתי, המון נשים לא נוהגות ואם רוצים לצאת מחוץ ליישוב הם צריכים מלווה ובסוף הן מתייאשות ולא נוסעות.

יפעת שאשא ביטון: אין תחבורה ציבורית כאן?

זינאת ביהאן: יש תחבורה ציבורית, לא כמו בנהריה - - -

אנואר פלאת: היא לא נוסעת לבד.

אנואר פלאת: הבעל עובד - - -

עולא מוהנא: בגלל המגבלה הדתית והתרבותית הנשים לא יכולות לנסוע לבד מחוץ ליישוב בלי מלווה, במיוחד הנשים הדתיות והרוב כאן דתיות.

עולא מוהנא: אז יש להן בעיה מבחינה דתית, הן לא יכולות לעשות את זה, גם לא לנהוג וגם לא לנסוע מחוץ ליישוב בלי מלווה שהוא קרוב משפחה מדרגה ראשונה.

עולא מוהנא: רוב הבעלים עובדים כל השבוע מחוץ ליישוב ויש להן בעיה רצינית מאוד גדולה.

לימור לב: אני חושבת שהדוגמה, הפעילות המאוד יפה פה, היא אל"ף, קודם כל הנשים, גם הדרג המנהל, מראש הרשות והצוות הבכיר ומנהלי מחלקות וגם זינאת כמובן, אבל באמת יש פה איזה שהיא עבודה שמסתכלת על הכול ומביאה משאבים מכל המקומות.

לימור לב: אני חושבת שהתכנית הלאומית, שזה תקציבים שייכנסו לבסיס התקציב וההבנה שנכון לעשות את זה ביחד.

לימור לב: תכניות רווחה שכמעט אין מרכזי גיל רך, שאנחנו רואים את החיבור הזה בצורה כל כך ברורה, שבאמת מרחיבה את הטווח, כי מרכז גיל רך צריך להיות אוניברסאלי, התפיסה היא רב מערכתית, באמת אנחנו רוצים לראות את כל הילדים, אבל אני חושבת שפה, דווקא בזכות שיש פה את מרכז ההעשרה, שהוא באמת לכולם וזה לא מקום סטיגמטי וכשיהיה המקום החדש אז על אחת כמה וכמה, אבל יש בו מקום גם לאוכלוסיות קצה.

לימור לב: המשמעות של זה, שזה אותם אנשי מקצוע, שיש פה ראייה רחבה, שרואים את הילד בהורות וטף, אבל אפשר לתת לו מענה משלים וגם המעגל של אנשי המקצוע, שזה בסוף אנשים, נשים בעיקר, תושבות היישובים פה או היישובים מסביב, דוברות גם עברית וגם ערבית ויכולות להביא בעצם שירות, מצד אחד מותאם, מצד שני לקבל הכשרות, לקבל העשרה והכשרה שלהן וגם לצמוח, וגם ככה לבנות לאורך השנים.

לימור לב: אני חושבת שאלה מהלכים שהם לטווח ארוך מחוללי שינוי.

לימור לב: לכן גם הזמנו אותך לבוא לפה, כדי להגיד שבאמת לעשייה יש תוצאות ורואים אותן.

לימור לב: היום לא רק אנחנו רואים אותן ומתמוגגים, אלא ההורים לילדים והילדים עצמם מרגישים את זה ומצביעים ברגליים, מצביעים בפעילות.

לימור לב: זה תהליך שלוקח הרבה שנים ונדרשת לו מנהיגות גם מלמעלה, לתת לזה להמשיך ללכת.

לימור לב: אני רוצה גם להגיד לך דבר אחרון, ברוב המרכזים שאת מכירה, היו בהם תקציבים מאוד גדולים של קרן רש"י, פה כמעט ואין שקל של קרן רש"י.

לימור לב: יש פה כסף של קרן רש"י במעטפת, קצת שאנחנו מביאים, אבל בסוף זה הכול תקציבי מדינה, זה הכול מפה ומפה ומפה ומפה ותמיד צריך יותר ופה כשיהיה יותר נדע לעשות עוד, אבל זה שימוש - - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל זה שימוש נכון בכספים האלה.

יפעת שאשא ביטון: כשאני יושבת ברשות ואומרים לי 'גילינו שאנחנו עשינו כפול, שלא עבדנו נכון עם הכסף בעצם', במלים אחרות - - -

לימור לב: עכשיו זה תפיסת התכנית הלאומית, זה תפיסת שיקום שכונות מלפני 30 או 50 שנה, לא המצאנו פה שום דבר, אבל בסוף בשביל שזה יקרה צריך את הכוונה האמיתית ואת הניהול.

זינאת ביהאן: לממש את זה.

זינאת ביהאן: אני רוצה לתת דוגמה.

זינאת ביהאן: במוגנות קיץ דורון היה שולח כל הזמן את המייל שיש כסף לקייטנות לילדים, וכמה מנהלי מחלקות היו מגישים לך?

דורון מגן: 100.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני יודעת.

יפעת שאשא ביטון: זה חלק מהחוליים של רשויות מקומיות, שלא יודעים להשתמש ב - - -

זינאת ביהאן: במגזר הדרוזי נגיד כמה הגישו לך?

דורון מגן: טוב, זה כבר לדעת לעבוד עם מנהלי הרשות.

דורון מגן: כשאני אמרתי לו באופן ברור 'יש תקציבים שמזדמנים אז תכין תכנית מגרה וברגע שיש תפעיל אותה', ככה זה עובד.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

דורון מגן: אבל אני מנסה להבין, לימור, את מה שאת אומרת, אני לא כל כך הצלחתי להבין.

דורון מגן: כלומר באמת המרכז הזה, או כל הקומפלקס הזה של השירות, באמת הצליח לקום מתקציבי מדינה ודחיפה ראשונה של אשלים, שהיא נתנה את הדחיפה ואז אחר כך המשרד, לא רצינו לסגור כלום, ואז גייסנו את ההמרות, מה שנקרא המרות תקציבים, ונתנו פה והצלחנו לגשר על הפערים.

דורון מגן: אני חושב שהתכנון פה הוא תכנון נהדר והוא גם מעצים, אני חושב שהוא מאוד מעצים את החבר'ה האלה שעובדים פה.

דורון מגן: זה נהדר לטעמי שאם יבוא גורם אחר שינהל, כאילו ינהל אותם, צריך לבחון את זה, איך זה צריך להיות, אם צריך להיות, צריך לראות איך - - -

לימור לב: אבל אתה רואה, דורון, אנחנו פה וזה בדיוק מה שאני אומרת.

לימור לב: הניהול הוא ניהול מקומי ויישובי, וזאת סוגיה, אמרתי ליפעת קודם, אני עסוקה בחיבור - - -

דורון מגן: אז אני אומר, צריך לחשוב על זה קודם, כלומר צריך לתת להם את ה - - - זינאת עושה כאן עבודה נפלאה, יחד עם מנהל הרווחה ויחד עם אנואר, מנהל החינוך, וראש רשות שנותן את הגיבוי, אני חושב שצריך לתת להם את ההזדמנות הזאת.

יפעת שאשא ביטון: אתם אומרים את אותו דבר.

לימור לב: לא, דורון אומר משהו קצת אחר, אבל לא ניכנס לזה עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רק לומר שדווקא האתגרים שהעליתם בסוף, האתגרים התרבותיים, הנשים שלא יכולות לצאת, אני חושבת שהם מחזקים את סיפור ההצלחה של המקום.

יפעת שאשא ביטון: הם נותנים את ההילה לכל מה שסיפרתם לפני כן, כי מאוד לא מובן מאליו, גם ביישובים יותר חזקים, בטח מ-2, שהורים מתגייסים ושהורים משתתפים ושהורים משלמים, אפילו את המעט, אתה אמרת דמי רצינות, זה להרגיש שאני באמת חלק ממה שקורה עם הילדים, ואתם מספרים שהורים מגיעים לכל הפעילויות שאתם עושים וגם - - - אין ספק שזה תהליך, יש הרבה מקומות שעוברים את התהליך הזה ולא מגיעים למקום שאתם מגיעים אליו.

יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שיש עוד הרבה מה לעשות, אבל זה רק הופך את זה לעוד יותר לא מובן מאליו.

יפעת שאשא ביטון: זו אוכלוסייה שגם מבחינה תרבותית צריך לגייס אותה, אז באמת כל הכבוד.

יפעת שאשא ביטון: אתם רק צריכים לשמור על זה.

זינאת ביהאן: כל הזמן אני אומרת להם שכל פעם שאני נכנסת מהדלת ויש את התמונה הזאת, כל הזמן אני שואלת את עצמי ואני שמחה שאנחנו ממשיכים וכל שנה זה מפתיע אותי מחדש, שלהיפך, אנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: אגב, תדעו שמה שרשות מחזיקה הוא הרבה יותר יציב והרבה יותר מבטיח ממה שכל קרן או גוף אחר יחזיק.

יפעת שאשא ביטון: יש לי הרבה כבוד ליעדים בצפון, אבל אני חושבת שגם בשיח שלנו, כשאני הייתי בקרית שמונה, תמיד אמרנו שאם יש משהו שלא יצליח להחזיק את עצמו אחר כך, שלא יהיה בכלל, כי הבור השחור שזה משאיר והתחושה של הריקנות אחרי זה, כבר עדיף שלא יהיה מלכתחילה.

יפעת שאשא ביטון: היכולת של רשות לקחת משהו ולצמוח מהדחיפה הראשונה ולהחזיק את זה בעצמה, אני חושבת שזאת ההצלחה.

לימור לב: נכון, ואני עונה רגע לך, דורון, אני חושבת שהמקום שלנו כארגון חברתי הוא לתמוך בזה ולמצוא את הערך שאנחנו יכולים להביא כדי שזה יקרה.

לימור לב: אני חושבת שזה חלק מהדבר היפה שקורה פה, שזה לא פרויקט של יעדים לצפון, כמו שזה לא פרויקט של התכנית הלאומית, זה פרויקט של כסרא-סמיע.

לימור לב: זה לא פרויקט, זה ניהול, זה אחריות, זה החיים של כסרא-סמיע ולכל אחד מאיתנו יש פה ערך מסוים להבין.

לימור לב: וזה אני אומרת אפרופו כן הפרטה, לא הפרטה.

לימור לב: במקום הזה, אני חושבת שלארגונים חברתיים שיודעים להשתלב בתוך זה, לפעמים להוביל, לפעמים ללכת אחורה, לפעמים להביא משאבים - - -

יפעת שאשא ביטון: להיות שותפים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שמילת המפתח פה היא שותפות וזה מוכיח שלא היה פה לפני כמה שנים.

עולא מוהנא: לדעתי המודל של השותפות שנעשה כאן, עם המועצה המקומית, עם כל המחלקות של המועצה ועם כל הגורמים האחרים שמתערבים ונכנסים ליישוב, זה מודל שאפשר להעתיק אותו להרבה מקומות אחרים, בגלל שהוא מוצלח.

דורון מגן: לא בטוח שאפשר, אני חייב לומר, כי באמת רמת שיתוף הפעולה - - -

עולא מוהנא: אני חושבת שזו המשימה שלנו, דווקא של האנשים שמסתכלים רחב.

דורון מגן: זה בדיוק מה שאני אומר.

דורון מגן: אני אומר את זה גם מההיבט של מטפל, אני גם מטפל, כשאנחנו בודקים ומישהו עם בא עם איזה שהוא דבר ואני כמטפל אולי רואה את זה למקום לא נכון, אני לא יכול להגיד לו, אני צריך לתת לו את ההזדמנות ליפול שם ואחר כך לכוון אותו למקום.

דורון מגן: ופה זה קרה, פה זה קרה, אני זוכר את הישיבות הראשונות פה בהתחלה, שישבה זינאת ומוחמד ואמר 'אני לא יודע מה לעשות, תאשר לנו את הדברים האלה', ואמרתי 'אי אפשר לאשר', תלכו לחינוך, תלכו לזה, תעשו את זה וזה מה שעשו וזה מה שקרה והם עשו את זה לב.

דורון מגן: באמת, אני מוריד את הכובע.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שרשויות שיראו את המודל ויראו את האומץ, את האומץ של רשות לבוא ולהגיד לאנשים בסוציו אקונומי 2, אתם יודעים מאיפה אני מגיעה, 'אתם גם צריכים לקחת אחריות על הילדים שלכם', אני חושבת שאין דבר יותר יפה מזה.

יפעת שאשא ביטון: צריך להילחם, או צריך לתת לכל יישוב אחר, בטח החזקים יותר, להבין שזה אפשרי.

אנואר פלאת: יפעת, קודם כל אני שמח על הביקור, ואני אגיד לך, שלא ייראה הכול ורוד, אנחנו מתמודדים, ודורון יודע, עם הרבה בעיות.

אנואר פלאת: בנושא הרופאים המקומיים, אלה שעושים קבלנים עצמאיים, אנחנו חשנו שהם רוצים לשים רגל להתקדמות.

אנואר פלאת: הבאנו את הרופא המחוזי, ניצלנו את היחסים האישיים עם המנכ"ל שלנו, הבאנו אותו לרשות, ישבה זינאת, ישבה עולא, ישבנו עם הרופא, ראש הרשות אמר לו 'אני רוצה את האוקיי ממך עכשיו'.

אנואר פלאת: לפעמים צריך לעשות בדרכים שהן לא קונבנציונליות ולהגיע למטרה, המטרה מקדשת כל אמצעי ואין מה לעשות.

אנואר פלאת: היום הרופאים עצמאיים, הם אומרים 'זה פוגע בנו', בסך הכול הוא גם מחפש את עצמו וזו זכותו.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל לנו יש אחריות ציבורית מערכתית, אני רואה את הדברים גם ברמה הכללית יותר, תמיד יש מישהו שמשלם את המחיר, אבל צריך לראות אותו אל מול הכלל ולראות - - -

אנואר פלאת: המפקחת במשרד החינוך הלכה לרשויות השכנות, בפקיעין, בבית ז'אן, אמרה להם 'תעלו ילדים על אוטובוסים ותגיעו לכסרא'.

אנואר פלאת: חייבים לראות מה הולך שם בשביל גם כן להעביר את המסרים.

אנואר פלאת: אנחנו בתכנית הלאומית נתקלים, וטניה יודעת טוב מאוד, כל ראש רשות רוצה שיהיה לו מרכז קבע, כל ראש רשות רוצה - - - אי אפשר - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, הראייה היום חייבת להיות אזורית, לא רק כאן.

זינאת ביהאן: אנחנו נותנים את השירות, גם בהעשרה זה אזורי וגם ביחידה ההתפתחותית וגם הורות וטף.

דורון מגן: בירכא עושים משהו גדול.

אנואר פלאת: רציתי להדגיש את זה, מגיע לכל אחד שיושב פה באמת מילה טובה על המאמצים שעושים, כי ביחד נצליח.

זינאת ביהאן: החלום הבא שלנו זה לבנות את הקמפוס לגיל הרך ואנחנו בדרך הנכונה.

יפעת שאשא ביטון: מה קורה עם זה?

לימור לב: גם עושים איגום משאבים, לביטוח לאומי כבר הוגשה פנייה, ושוב, זה פרויקט של המועצה, אנחנו רק עוזרים.

לימור לב: כספי הדרוזים במשרד הרווחה, שצריך לבנות אותם.

לימור לב: יש מחסור של איזה 4-5 מיליון שקל, אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: ואיפה זה מיועד להיות?

לימור לב: ממש פה קרוב.

אנואר פלאת: בשכונה, פה קרוב.

אנואר פלאת: יש לנו שכונת חיילים משוחררים, יש לנו אדמת מדינה.

אנואר פלאת: יש לנו בעיה רצינית עם האדמות הפרטיות, אבל פה יש לנו דווקא נקודה טובה - - -

זינאת ביהאן: אני חייבת לציין את הגזבר, כל שנה אנחנו מקבלים ניהול תקין ממשרד הפנים.

זינאת ביהאן: אם הוא מתכנן פרויקט והוא לא רואה את הכסף נמצא לפני שהוא מתחיל הוא לא מתחיל בפרויקט.

יפעת שאשא ביטון: אז את אומרת שאם הוא יצא לדרך אז את רגועה.

לימור לב: אנחנו בשלבי טרום יציאה, אבל יש פרוגרמה, יש תקצוב, זה יקרה.

אנואר פלאת: בישיבה האחרונה הוא רוצה להוריד את הנפח - - -

יפעת שאשא ביטון: כשאתם מפעילים את המרכז לגיל הרך תסתכלו עליו בראייה רחבה, מה יהיה מסביב, כדי שתוכלו להקים מרחב שהוא משמעותי.

זינאת ביהאן: כן, ברור.

זינאת ביהאן: כבר ראינו - - -

לימור לב: מעון, גני ילדים - - -

זינאת ביהאן: טיפת חלב - - -

יפעת שאשא ביטון: יופי.

אנואר פלאת: את יכולה להביא את המימון ולהקים, דיברתי עם דורון, החוכמה היא איך לתפעל את זה נכון, איך להחזיק את זה נכון, איך לתת את השירות המיטבי.

יפעת שאשא ביטון: נכון, לראות את זה בתוך המרחב.

יפעת שאשא ביטון: המרכז כשלעצמו, אין לו הרבה ערך אם הוא לא יודע לחבר את ה - - -

אנואר פלאת: אותו מקום, יש לו מטרה, היא לתת שירות לאנשים.

אנואר פלאת: אנחנו אמנם רשות מקומית, אבל אנחנו נותני שירות, צריך להיות שירות מיטבי ואיך להגיע לזה זה לא פשוט.

זינאת ביהאן: אנחנו נקים קמפוס בראייה תרבותית וחברתית של המקום, אנחנו לא נקים קמפוס שהוא פיל לבן ובעזרת ה', כשנתפשר על ה-200 מטר, ה - - -

יפעת שאשא ביטון: גם פה יש - - - לא יודעת למה, השיח הזה מוכר לי.

זינאת ביהאן: אני מקווה, הבטיחו לי אחרי החופש שאני אקבל בשורות טובות.

יפעת שאשא ביטון: בהצלחה.

זינאת ביהאן: הכנו לך משהו, שהוא גם לתרבות.

זינאת ביהאן: כל אורח פה חייב לקבל.

זינאת ביהאן: הכנו לך משהו שבעבודה ביחד מצליחים, במיוחד בעבודה עם ילדים.

זינאת ביהאן: ככה אנחנו רואים את העבודה עם הילדים שלנו, ביחד הילדים שלנו יגיעו למקומות מאוד טובים.

זינאת ביהאן: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: (המשך הסיור בטורעאן)

יפעת שאשא ביטון: את עובדת בלשכת הרווחה של טורעאן, ברשות המקומית?

חנאן סבאח: לא, אני רכזת בית חם מטעם יעדים לצפון.

חנאן סבאח: אני הייתי עובדת סוציאלית עד לפני חודשיים ברווחה, עובדת נוער, והיום, צר לי שזה נפל על יום חג של הנוצרים, אז אני מתנצלת בשם מטפלת הרווחה שהיא לא תהיה בגלל החג.

חנאן סבאח: אבל אנחנו מציגים גם את הרווחה ואת כל הדברים ויש לנו גם את ראש המועצה שלנו שהוא מעל כל ה - - -

לימור לב: חני היא רבת כובעים, היא מחזיקה בכמה כובעים, היא בת היישוב ויש לה תפקידים גם ברווחה, גם במועצה וגם ב - - -

חנאן סבאח: אני גם יועצת לקידום מעמד האישה ברשות.

לימור לב: ביעדים לצפון אנחנו מפעילים בתים חמים ב-38 יישובים, שזו תכנית של משרד הרווחה, שצמחה והתפתחה ואת מכירה את זה.

לימור לב: אנחנו מבינים היום שהבית החם הוא תחילת הדרך.

לימור לב: זה שירות של שנה עד שנה וחצי, זה מסייע לבניית ביטחון, לאיזה שהיא החזקה, למניעת נשירה וכל הדברים האלה, אבל בסוף כדי שנערות וצעירות יבחרו את עתידן ואת הדברים החשובים בחיים צריך לזה תכניות המשך שיכולות להיות בכל מיני דרכים.

לימור לב: בטורעאן יש עשייה משש שנים.

לימור לב: הדבר היפה שקורה פה, בזכות, שוב, קודם כל הנשים, ומנהיגות ומקצועיות, שיש פה היום איזה שהיא ראייה יותר רחבה, שאני אשמח שאת תספרי וגם ראש המועצה, כי הבית חם באמת התחיל כמשהו קטן והמשיך לשירות הרבה יותר רחב שנותן מענה לצעירות ונשים מתוך הבנה שזה בסיס לשינוי משמעותי במה שקורה ביישוב.

לימור לב: לכן בחרנו לבוא לפה, להראות איזה שהוא רצף שמאפשר התפתחות.

לינא חזבון: אני רוצה להגיד כמה בפתיחה וניתן כבוד לראש המועצה לפתוח.

לינא חזבון: כמו שאמרה לימור, זאת מסגרת אחת מ-38 מסגרות שאנחנו מנהלים, 31 מסגרות נמצאות באוכלוסייה הערבית, רוב הבתים הם בחברה הערבית, בטורעאן בחרנו במקום הזה כי הוא יכול לייצג בכבוד את שאר העשייה שלנו בחברה הערבית ואפשר להפיק לקחים, גם על המצוקות, גם על המענים הקיימים וגם על הצרכים שהם חסרים.

לינא חזבון: מבחינתנו שיתוף הפעולה בטורעאן באמת מאוד מצליח בזכות האנשים, כמו שאמרה לימור, ראש הרשות כאן שם את הנושא הזה בראש מעיינו, בסדר עדיפות מאוד מאוד גבוה, עובדה, היום, למרות החופש הוא התגייס והגיע במיוחד, וזה מסמל את שיתוף הפעולה המאוד חזק בינינו למען נערות ולמען נשים.

לינא חזבון: אני מודה גם לנערות שבאו.

לינא חזבון: אתמול הייתה להן פעילות וגם היום הן הגיעו במיוחד, חלק בוגרות של הבית החם, תיכף גם חנאן תשתף אותנו בנתונים, בשירות, אבל תחילה אני רוצה לבקש ממך לפתוח.

עמאד דחלה: אני שוב מברך את חברת הכנסת על הביקור שלה בטורעאן והצוות המכובד שמתלווה אליה.

עמאד דחלה: חשוב לי מאוד, כראש מועצה, שהחזון שלי ושל המועצה יגיעו מעבר ליישוב, כדי שבאמת נעשה את הממשק הנכון עם השלטון המרכזי.

עמאד דחלה: אנחנו, שכל הזמן בתרבות של העשייה שלנו ושל חוסר האונים מגיעים לסוף דרך בצורה של בכיינות, 'לא מקבלים, אין לנו, אפליה'.

עמאד דחלה: כשהגעתי למועצה לפני שנתיים וחצי, אני כמעט חצי תקופה, חצי קדנציה, ראיתי את זה אחרת.

עמאד דחלה: באנו, נבחרנו, באתי אחרי ועדה קרואה ממונה, שעשתה איזון תקציבי שזה חשוב ביותר, והתחלנו לשים את כל הכפר בכל התחומים, על המפה.

עמאד דחלה: כשאני אומר כל התחומים תמיד אני אומר העשייה והעבודה והאחריות של ראש מועצה הן הרבה יותר מראש ממשלה, הוא אחראי כלפי כל בן אדם, כל תושב, ברמה האישית לכל הצרכים, ובאמת התחלנו בראייה הזאת.

עמאד דחלה: חזון, תכנית עבודה בכל התחומים.

עמאד דחלה: לנו היו הצלחות, בגדול, בכל התחומים, העשייה התכנונית, אנחנו, היינו רשומים בוותמ"ל, מינהל התכנון, הכפר הערבי הראשון שקיבל 1,000 יחידות דיור, התכנית קיבלה תוקף לפני שנה, שנה ומשהו, העשייה החינוכית בכפר, המרקם החברתי שחשוב למוסלמים ונוצרים, כי בעיות של העבר, עשינו את החיזוק של המרקם, ודגש מאוד חזק, בשבילי, על הפן של האישה, איפה האישה, איפה מעמד האישה בחברה הערבית ובכפר בפרט.

עמאד דחלה: היו פרויקטים לפני, אחד מהם בעניין של האישה, הפעילות של הבית החם, יעדים לצפון עם התכנית הנפלאה.

עמאד דחלה: באנו, תמכנו, שפכנו את הראייה ואת האני מאמין שלנו כדי לחזק את ידיהם של הפועלים בתחום, כי רציתי שהבית החם יהיה יותר חם והיה חם, אבל בשבילי לחמם עוד יותר, לתת את האווירה באמת החמה שמגיעה לרמת התחברות, שהמדריכות מתחברות לבנות, הבנות מתחברות לאמהות.

עמאד דחלה: ככה ראיתי בבית הזה כפרויקט מאוד מיוחד, לכן התמיכה שלי.

עמאד דחלה: כל הנושא של האישה קיבל תנופה, של מעמד האישה, בתקופה הזאת, שלא ידעו כמוה, שנשים אמרו 'אנחנו עכשיו מרגישות שאנחנו חיות את החיים שלנו', כי לפני לא דאגו.

עמאד דחלה: המועצה דאגה לצרכים הבסיסיים של התושבים.

עמאד דחלה: אמרתי, את העשייה הזאת, את הצרכים, יעשו פקידי המועצה ובכירי המועצה, אם ניתן להם את התווית הדרך ואת תכנית העבודה, אז ראש המועצה צריך להתפנות לדברים שלא פנו, לדברים שלא מובנים אליהם, שם ההצלחה של המועצה, לא במובן מאליו, לא בתשתיות שאני הופך ביישוב, זה לא הצלחה שלי, תקציבים שאני מנתב, אני מקבל ועושה את זה ביעילות, חובתי להרים את בית הספר התיכון, מבחינת אחוזי בגרות, קפיצה של 25% בשנתיים, לא מובן מאליו.

עמאד דחלה: וגם להגיע לאוכלוסייה שבאמת צריכה את העזרה שלנו, בחורים ובחורות, צעירים וצעירות, לדבר על הצעירות, זה המקום הזה, כמה חשוב שהצעירה, הבחורה שלא הצליחה להתחבר בבית ולא מצאה את החום של ההורים שלה ופשוט מתחילה לחשוב בכל מיני כיוונים, אז אנחנו איבדנו את הצעירה הזאת ואיבדנו משפחה עתידית שהיא אמורה לבנות, כי לא נתנו לה את הבסיס ואת הכוח ואת הכלים איך להתמודד עם החיים.

עמאד דחלה: לכן המפעל הזה הוא מפעל חשוב ביותר.

עמאד דחלה: תמיד אני מודה ומחזק את ידיהן של הפועלות, של יעדים לצפון, עם ההדרכה ועם הליווי המקצועי.

עמאד דחלה: אני רוצה יותר, אני תמיד רוצה יותר, גם בשכבה היותר צעירה של הבנות וגם היותר מבוגרת, כי חשוב להרחיב את המעגל הזה ואז אנחנו באמת נגיע לחברה שהיא פתוחה ואנחנו נמנע בזה הרבה אלימות.

עמאד דחלה: לכן החשיבות, לכן אמרתי להן, בכל אירוע שתרצו, בכל אירוע שיהיה, אני אהיה לא לצורך תעמולה, אלא באמת לצורך תמיכה, לצורך חיזוק ושיהיה לנו בטורעאן, ותמיד אני מחפש את הייחודיות ואת המצוינות בעשייה.

עמאד דחלה: כאן יש באמת מצוינות בתוצאה שיעדים לצפון עושה ומקדמת ושחנאן והמדריכות עושות כאן.

עמאד דחלה: שוב ברוכים הבאים, אהלן וסהלן, ואני מקווה שבהקדמה הזאת התחלנו להתחבר למה שאנחנו נמצאים בו ואנחנו מאוד רוצים שההתחברות הזאת תביא לעוד תמיכה ועוד כלים שתוכלו לספק לנו כדי להרחיב את המעגל הזה.

עמאד דחלה: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, ברוכים הנמצאים.

יפעת שאשא ביטון: יש לי שאלה קטנה, אתה אומר 'נכנסתי, הבית היה חם, אבל היה חשוב לי שהוא יהיה עוד יותר חם', יש פעולות קונקרטיות שעשיתם, שהבית היום הוא שונה ממה שהוא היה לפני שנתיים?

יפעת שאשא ביטון: בהתנהלות שלו?

חנאן סבאח: בטח.

חנאן סבאח: כשהתחלנו לפני שש שנים הבית החם היה מקום מאוד סטיגמטי, אנשים התחילו לשאול, את גם ראית, אין שלט, אין שילוט, אין מקום כאילו מוצהר, זה לא מתנ"ס ולא מועדון ולא משהו מהמוסדות של הרשות המקומית ואז היו הרבה שאלות, בשביל מה מגיעות הנערות, איזה נערות נבחרות, מה קורה שם, זה כאילו מקלט של נערות?

חנאן סבאח: או פנימייה כזאת או מה?

חנאן סבאח: לקח לנו הרבה זמן באמת לגייס את ההורים קודם כל לפני הנערות והבנות, לתת אמון במקום.

חנאן סבאח: מה המקום מספק, מי האנשים שעובדים כאן, מה מאחורי כל המטרות של הבית החם.

חנאן סבאח: אחרי שנה שהייתה לנו לא קלה והרבה נשירות וגיוסים ואז אנחנו עוד פעם מחזרים אחרי הנערות, הצלחנו באמת להשאיר רושם אצל ההורים שזה המקום הנכון והבית החם שאפשר שהנערה תהיה בו שנה- שנתיים אולי ואז היא חוזרת לבית, עד שנבנה את החום שהיה חסר בבית.

חנאן סבאח: כיום יש לנו ממש מקום שהוא פתוח ואנשים נותנים אמון במקום וגם בצוות העובדים כאן.

חנאן סבאח: היום מאוד קל לנו לגייס, אנחנו לא מגייסים, לא יוצאים לבתי הספר לגייס, הנערות מגיעות אלינו, חבר מביא חבר.

חנאן סבאח: הנערות מגיעות ואומרות 'אנחנו רוצות להיות בבית החם, שמענו עליו מהחברות שלנו' ואז נרשמות.

חנאן סבאח: ככה זה מתחיל.

חנאן סבאח: אז אני פונה ליועצת ושואלת אודות הנערה שפנתה אליי.

חנאן סבאח: היום באמת הוא הפך להיות מותג, היום גם הפעילות שלנו התרחבה.

חנאן סבאח: היינו בהתחלה בפעילות מאוד בסיסית, כאילו לגייס את הבנות, לעבוד על התמיכה, על העלאת מודעות, ביטחון עצמי, הדברים הבסיסיים והקונקרטיים ששייכים לכל נערה בגיל ההתבגרות.

חנאן סבאח: היום אנחנו התקדמנו ממש, אנחנו מאוד מעורבים בפעילות הקהילתית, אם זה של היישוב, אם זה של הרשות המקומית, בכל מיני פרויקטים שקורים וגם שאני נמצאת בשני כובעים, שאני יועצת לקידום מעמד האישה וגם רכזת הבית החם, אז אני מנצלת את המשאבים לרשותי באמת ולרשות הבית החם.

חנאן סבאח: בכל מקום שאפשר לאגם את המשאבים ולעשות את הביחד הזה אני עושה את זה וזה באמת נתן מעמד שונה.

חנאן סבאח: אני חושבת ואני יודעת שלימור ולינא ומושירה מצדיקות את האמירה שלי, לכן תפס הבית החם בטורעאן ספציפית כמקום שונה מהבתים החמים בכפרים ויישובים ערביים שונים.

חנאן סבאח: הוא באמת לקח את המקום הזה שלו בתוך הקהילה, כאילו עוד שירות בקהילה, לא סטיגמטי, משהו שהוא בטוח ומאפשר ונותן ומעורב בתוך הקהילה, ולא משהו שלבד באיזה רווחה ופרטיות וסודיות ואף אחד לא נוגע.

חנאן סבאח: לא, זה מקום שבאמת - - - והיו לנו הרבה פרויקטים, אם זה ביום הנתינה שעושה כל שנה ראש המועצה, מאז אנחנו משתתפים ולוקחים חלק, ויש לנו תמיד פעילות בשטח וגם בכל מיני אירועים שקורים, בחג המולד לאחרונה שהיה, עץ המולד שזו השנה השנייה שלו שהוא מואר בתוך היישוב, גם הבנות היו בחלוקת כובע סנטה קלאוס לילדים והן לקחו חלק, וגם בחודש הרמדאן, הצום, תמיד יש לנו משהו שאנחנו מערבים בתוך ולא לוקחים את זה בצד.

חנאן סבאח: זה נתן לו מקום להתפתח למקום מורחב יותר.

חנאן סבאח: וגם הם יודעים, אני משתמשת במקום.

חנאן סבאח: לפני שהיה לנו מועדון נשים כל הזמן עשיתי את פעילות הנשים כאן.

חנאן סבאח: חיתאם נמצאת כאן, היא מנהלת הלשכה של ראש המועצה והיא הייתה מעורבת בכמה סדנאות שהיו בתוך הבית החם והנשים הוזמנו לכאן ומאוד התעניינו, מה הבית הזה?

חנאן סבאח: מה הוא נותן?

חנאן סבאח: איזה אוכלוסייה?

חנאן סבאח: ותמיד הן שואלות מחדש, ושוב, זה מחברת את הקהילה וגם אחוז המתנדבות שפונות אליי רוצות להתנדב, לתת משהו, להעניק משהו לנערות, אם זה בלימודים, אם זה במשהו החברתי.

חנאן סבאח: באמת החשיפה הזו עשתה לנו מקום יותר טוב.

יפעת שאשא ביטון: הבית עובד כמה פעמים בשבוע?

חנאן סבאח: פעמיים בשבוע, יומיים, במשך ארבע שעות כל יום, שמונה שעות שבועיות.

יפעת שאשא ביטון: שבמהלכן מקבלות הנערות מה?

חנאן סבאח: הנערות מגיעות אחרי בית ספר לארוחה חמה, שאם הבית מכינה.

לימור לב: אולי תתחילי עם ההצגה שלך, כי היא מונה את ה - - -

חנאן סבאח: כן.

חנאן סבאח: על הפעילות אני לא אציג כל כך, אבל אני אספר עכשיו - - -

לינא חזבון: אני רוצה להגיד משהו על השאלה לגבי אוכלוסיית היעד והגישה והנגישות והחמימות.

לינא חזבון: הבית החם שייך למשרד הרווחה, זו מסגרת שהיא רווחה ומה שאנחנו מנסים לפרוץ כאן מבחינת הגדרות ומבחינת המשגה, להנגיש את זה, אם לא לכל הנערות ביישוב, לרוב הנערות ביישוב.

לינא חזבון: מדובר באוכלוסייה שהקשת היא הרבה יותר רחבה ממה שמצומצם לבעיות אישיות שמגיעות ללשכת הרווחה ולפתחה של הרווחה, מכיוון שבאוכלוסייה שהיא מוחלשת, שהיא נדחקת לשוליים ומי שנמצאת בתחתית הסולם החברתי כלכלי אלה הנשים וזה מתחיל, תקופת ההתבגרות היא חלון התפתחות.

לינא חזבון: הייתם בגיל הרך, אז זה עוד חלון התפתחותי מאוד משמעותי שמשפיע על עיצוב חייה של הנערה העתידית.

לינא חזבון: מכיוון שזה מתבטא באחוזי השכלה גבוהה מאוד נמוכים, אבטלת נשים בעתיד ונשים שהן פגיעות יותר בכל התחומים, פחות עצמאיות, פחות יכולות לקבל החלטות על חייהן אז זה רלוונטי כמעט לכל אישה.

לינא חזבון: זה מה שאנחנו מנסים לפתוח בבית החם.

לינא חזבון: הבית החם זו מסגרת שמיועדת לנערות צעירות והחלום שלנו לפתוח למתחם ומרחב פתוח לכל נערה וצעירה שתמצא את המענה כאן ללא תיוג וסטיגמה, כי זה מקום שמאפשר הזדמנות להתפתחות ועוזר לנערות להסיר חסמים שנמצאים כתוצאה מההבניה החברתית הקיימת ונפגשת עם הנערה גם בשל הקושי עם גיל ההתבגרות, בשלב התפתחותי נורמטיבי, גם בהיותה מיעוט בתוך מדינה וגם בהיותה אישה בתוך חברה מסורתית, פטריארכאלית.

לינא חזבון: אז זה הרבה אתגרים שעומדים בפני הנשים הערביות.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל השאלה, הרי הבית החם נועד לאוכלוסיית נערות מסוימת שזקוקה למענים מאוד מסוימים, מקצועיים.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה בהחלט את מה שאת אומרת מהבחינה החברתית, זאת אומרת אם אנחנו ננסה רגע למפות את זה אז אנחנו יכולים לזהות כביכול שמרבית הנערות בחברה הזו מוחלשות וזקוקות לסיוע, אבל עדיין יש את אותה קבוצה, הרי הבית לא יכול להכיל את כל נערות הכפר ועדיין יש קבוצה של נערות שזקוקה יותר מאשר האחרות למענים המקצועיים, הטיפוליים לצורך העניין, שניתנים בבית והשאלה איך עושים את ההפרדה בין מתן מענה רציני, אמיתי, למי שזקוק לו לבין פעילות שאני לגמרי מסכימה איתה, שיכולה להיעשות בתוך מסגרת חינוכית, בתוך הקהילה, באיזה שהוא מעמד שהוא הרבה יותר רחב מהבית הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני דווקא לא הייתי מערבבת, אני כן הייתי מחברת, הייתי מפגישה, זה חלק אינטגרלי מהקהילה, אבל יש פה מענים ייחודיים שזקוקה לה קבוצת נערות מאוד מסוימת.

לינא חזבון: כמובן עושים סדרי עדיפויות מבחינת ההבניות, מקבלים את הנערות היותר זקוקות, אבל הגישה היא לא טיפולית, של לטפל באוכלוסייה מסוימת, אלה בעיות חברתיות שמגיעות לסממנים אישיים.

יפעת שאשא ביטון: טיפול זה לא רק פתולוגיה.

לינא חזבון: זה נכון, אם אנחנו נכנסים לטרמינולוגיה עכשיו של ה - - -

לימור לב: אני מציעה שנתקדם בהצגה, כי אנחנו עסוקות בדילמה הזאת.

לימור לב: ברור לנו שיש אוכלוסייה כזו ובעניין הזה דווקא יש לנו איזה שהיא מחשבה כן לראות את הבית שיש בו גם קבוצה ייחודית שנמצאת בבית החם וגם מעגלים נוספים שהיינו רוצים שהמקום יתחבר אליהם, חלקם פיזית במקום הזה, חלקם במרכזים ובמקומות אחרים ביישוב.

לימור לב: זאת אומרת הראייה היא בהחלט של פעילות מערכתית.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל הבית עובד פעמיים בשבוע, זה מאפשר - - -

לימור לב: בדיוק, אז חבל לא להשתמש לפחות בפסיליטיז ובטח ביכולות המקצועיות.

חנאן סבאח: אני רוצה להציג נתונים אודות הבית החם בטורעאן.

חנאן סבאח: הבית קיים כבר שש שנים ביישוב, היו לנו ארבעה מחזורים עד עכשיו כאשר מחזור ראשון היה שנתיים כי הייתה באמת התחלה חדשה ובית חדש, גם הצוות היה לא ותיק, לא מנוסה והיינו צריכים להכיר את המסגרת, את כל התפקידים, את מה מספקת המסגרת וגם הנערות לקחו צ'אנס יותר משאר הבנות וגם לתת להן מענה יותר רחב.

חנאן סבאח: עד היום 61 נערות בוגרות הבית החם במשך כל המחזורים ומתוך ה-61 עשיתי נתונים סטטיסטיים כדי לראות את התפוקות שהיו לנו.

חנאן סבאח: אחוז נערות שעובדות היום 31% מתוך 61, אחוז הנערות הלומדות להשכלה גבוהה 21%, אחוז הלומדות בבית הספר, שהן עדיין בגיל בית ספר, 47%, אחוז נערות עם תעודת בגרות הן 42%, אנחנו מדברים על בגרות מלאה, אחוז הנערות שסיימו תעודת י"ב, שזה יותר בבית ספר טכנולוגי, שהן מסיימות לא באותן בגרויות כמו בית ספר תיכון, 11%, אחוז הנערות הנשואות, והנתון הזה מאוד חשוב ואני אציג אותו, 11%.

חנאן סבאח: כידוע בחברה הערבית יש נישואי בוסר, נישואים בגיל מוקדם, שזו תופעה שהייתה מאוד נפוצה, לתקופה עלה הגיל ושוב אני רואה שעכשיו הגיל חוזר להיות צעיר.

חנאן סבאח: וזו אחת המטרות של הבית החם, אנחנו מכוונים להעלאת מודעות, שאישה צריכה להיות עצמאית, סדר העדיפויות צריך להשתנות, הנישואים הם תחנה בחיים ואז את צריכה להיות מצוידת עם כל הציוד שאת צריכה כדי באמת לצאת לחיים עצמאית יותר ואז חזקה יותר ולממש את עצמך ואת הבחירות הנכונות שלך בתוך החברה.

יפעת שאשא ביטון: כשאת אומרת אחוז נערות שלומדות להשכלה גבוהה, זה בדיעבד, זאת אומרת אלה נערות שהיו בבית ויצאו אחר כך, נכון?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מתייחסים לנערות עד גיל 18.

חנאן סבאח: נכון.

חנאן סבאח: דווקא היום הזמנתי את הבוגרות והיה בקושי, הן חזרו ללימודים ואז היה קושי, חלקן בלימודים, חלקן בעבודה והרוב הן מסיבות משמחות, שהן לא שוהות בבית או עושות לא יודעת מה, או מסתובבות ברחוב, אלא הן דווקא במסגרות שעושות להן טוב.

חנאן סבאח: מאפייני הבוגרות.

חנאן סבאח: זה אחרי התערבות עם הבנות, היום הן בנות עם ביטחון עצמי, קשרים חברתיים טובים, בעלות מיומנות חברתית, בעלות חזון והתפתחות תעסוקתית לימודית, נערות שהצליחו ליצור שינוי בחייהן מתוך אמונה עצמית ביכולות שלהן.

חנאן סבאח: זה באמת בעקבות העבודה בבית החם ומכאן אני אתייחס גם לפעילות שנעשית כאן, אם זה בתחום הקבוצתי או הפרטני וגם הסדנאות שאנחנו עושים בבית החם, שכולן מכוונות באמת למקום של מימוש עצמי, הצלחה, העלאת הביטחון העצמי, לייצר קשרים חברתיים, אם זה עם ההורים, עם הסביבה, עם החברה, באמת לצאת ממקום בטוח יותר, כשאת בטוחה בעצמך ויודעת את הכיוון והדרך, לפחות עם מטרות ויעדים מה הלאה.

לימור לב: שזה מה שאמרתי לך גם בפגישה בבוקר, שאנחנו רואים אזורים אז אנחנו יכולים גם מבחינת התכנים, ואפילו ספקים, יש ספקים שעוברים בית בית, הם מכירים את הנערות, מכירים את הדינמיקה, הם יודעים לקחת את זה הפעילות באותו זמן הרבה יותר איכותי ומקצועי ומותאם, כאשר בכל יישוב מחפשים, את יודעת, מן היקב ומן הגורן, וזה מאפשר עבודה ממוקדת, ברורה, בהירה שאנחנו יכולים למדוד את תוצאותיה.

חנאן סבאח: את ייחודיות העבודה כאן, הבית החם שם את הדגש לעבוד עם נערות בגיל תיכון, ואני מדברת ספציפית על טורעאן.

חנאן סבאח: תמיד שואלת מושירה למה מקבלים בתיכון ולא בחטיבת ביניים, למרות שאפשר לקבל מגיל 13 עד 18, אבל מתוך ניסיון של הקבוצה הראשונה שהייתה לנו, שהייתה קבוצה יחסית צעירה, של חטיבת ביניים, את רואה את הנערות במקום אחר מהתיכון, הן נמצאות במקום שהן צריכות דברים אחרים.

חנאן סבאח: ככה הגענו למשהו עם הרווחה, שהרווחה מתחילה התערבות עם קבוצה של חטיבת ביניים, שמה באמת לדבר על גיל ההתבגרות, על הדברים המינימליים של גיל ההתבגרות וההתחלה, כמובן קבוצה, מה זה קבוצה, מה זה לשבת בקבוצה טיפולית, מה זה נותן לך, הכוח של הקבוצה, ואז הן מגיעות לתיכון בשלות, מוכנות, יודעות מה זה קבוצה, חוו אי פעם מה זה קבוצה ועבודה קבוצתית.

חנאן סבאח: ואז, כשהן נכנסות לבית החם אנחנו עובדים על תכנים יותר עמוקים ויותר מתקדמים, אם זה דברים אישיים, וגם אנחנו שמים דגש על חזון עתידי ומשתמשים בשיטה, שמים מטרות, מה היכולות שלך, מה החוזקות שלך, מה הייעוד שלך וכל הזמן מכוונים למקום הזה כדי באמת למצוא לה איפה את מתפרנסת, במה את עובדת, איפה את הולכת ללמוד ולעשות לה תכנית שתלווה אותה בהמשך כשהיא בוגרת, באמת איפה הדברים שהיא מצליחה בהם יותר.

חנאן סבאח: לא בהכרח לימודים.

חנאן סבאח: אולי היא טובה מאוד בלימודים, או טובה מאוד בספורט, או דברים אחרים, ואז לעודד גם את ההורים להאמין שלילדה יש דברים אחרים חוץ מהלימודים, לא רק בגרות, יש גם דברים אחרים.

חנאן סבאח: זה הייחודי כאן.

יפעת שאשא ביטון: את אומרת קבוצה של רווחה, את אומרת שהרווחה לוקחת את תלמידות חטיבת הביניים ואז הן מגיעות בתיכון לבית החם, באיזה מסגרת ברווחה?

חנאן סבאח: ברווחה יש עובדת נערות עם תקציב פעולה.

יפעת שאשא ביטון: עובדת נערות מפעילה את הקבוצה?

חנאן סבאח: כן.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שזה גם רווחה, בגלל זה אני שואלת.

חנאן סבאח: כן, זה באחריות הרווחה.

לינא חזבון: אבל זה בהיקף מצומצם, לא פעמיים בשבוע, זה מספר פגישות.

לינא חזבון: זה לא מובטח, זה תלוי בתקציב.

לימור לב: זה בדיוק רצף שאנחנו רוצים לייצר.

יפעת שאשא ביטון: מה קורה בבתים האחרים?

יפעת שאשא ביטון: לא מקבלים בחטיבת ביניים?

חנאן סבאח: דווקא מקבלים.

חנאן סבאח: ברוב מקבלים.

יפעת שאשא ביטון: זהו, זה נשמע גם הגיוני לבנות את זה מגיל יותר צעיר, כי - - -

לינא חזבון: 95% מהבתים מקבלים מחטיבת ביניים, וזאת המגבלה של התכנית, שהיא מיועדת רק לשנה וגיל ההתבגרות מתחיל הרבה לפני גיל 13, אבל 13 עד 18 את חייבת לבחור שכבת גיל מסוימת.

לינא חזבון: ההעדפה היא בדרך כלל לשכבה הצעירה ואנחנו תמיד מגיעים לשלב הזה שעכשיו מתחילים לדבר עתיד או תכנון ובניית חזון וכל הכלים לכוון לחיי עצמאות.

לינא חזבון: אז זה חסר.

לינא חזבון: זה תלוי בתכניות שמפותחות יישובית, במשאבים, בהתגייסות ראש המועצה, בהתגייסות הרווחה והנפשות הפועלות.

לינא חזבון: זה בדרך כלל מה שקורה, בדרך כלל זו ההשראה וזה מה שמקדם תכניות עתידיות.

לינא חזבון: אם יש הצלחה בשטח אז מתחילים לחשוב באמת לבנות להם - - -

לימור לב: אבל באמת במרבית היישובים אנחנו אומרים שהבית החם הוא טוב לגיל חטיבת ביניים ותכניות המשך שהן נהיות פחות אינטנסיביות, אבל ממוקדות לתכנים של פיתוח עתיד, הן גם - - -

יפעת שאשא ביטון: הנערה יכולה להיות רק שנה בבית החם?

חנאן סבאח: לא, היא יכולה להיות עד שלוש שנים, באישור מפקחת, אבל שוב, אם זה מקרה ייחודי.

לימור לב: בעיקרון המשרד מממן תכנית לשנה, בגלל מגבלה תקציבית.

לינא חזבון: ולתת יותר מקום לאחרות.

יפעת שאשא ביטון: נערה בסיכון בשנה אחת לא הופכת להיות נערה לא בסיכון תוך שנה.

יפעת שאשא ביטון: יש כאלה שכן יכולות לצאת ממעגל הסיכון, תלוי על איזה פרמטר היא נכנסה, אבל בגדול שנה להוציא נערה מסיכון זה כלום.

חנאן סבאח: זה מעט.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מעט, זה כלום.

חנאן סבאח: אבל אם את מאריכה לעוד שנה ועוד שנה זה בא על חשבון 15 הנערות שממתינות בתור.

חנאן סבאח: אז זו דילמה.

חנאן סבאח: זה נכון, פחות אפקטיבי.

לימור לב: זה המודל של קרית שמונה, של חמישה ימים, הוא כבר יותר טוב כי זה מאפשר שתי קבוצות לפחות.

לימור לב: זה כבר 30 נערות וביום החמישי יש עוד קבוצת המשך או בוגרות או משהו כזה, זה הרבה יותר נכון וזה לצערנו - - -

יפעת שאשא ביטון: מה מאפשר לזה לקרות בקרית שמונה ולא ביישובים אחרים?

לימור לב: כי קרית שמונה קיבלה אישור לתקצוב יותר גבוה, של 30 נערות ולא של 15.

לימור לב: זה רק בעיה תקציבית.

לינא חזבון: כמה יישובים שהיו במיזם ההתחלתי והם קיבלו פריבילגיה מסוימת להמשך.

יפעת שאשא ביטון: לא שמענו את הבנות.

חנאן סבאח: הן השתעממו, הן לא מבינות כל כך עברית אז הן קמו.

חנאן סבאח: שיעשו פעילות אחרת, זה בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אבל הן ידברו אחר כך?

יפעת שאשא ביטון: יספרו קצת?

חנאן סבאח: כן.

חנאן סבאח: חלק מהן.

חנאן סבאח: עוד משהו שמאפיין, זה עבודת המשך עם נערות בוגרות, שזה גם דבר שאנחנו שואפים אליו ולא תמיד מתאפשר וקורה גם בגלל כוח אדם ותקציבים וכל מה שאנחנו מדברים.

חנאן סבאח: גם אנחנו רואות את זה, הנערות שיוצאות מכאן והן בוגרות תמיד חוזרות לבית החם, מתקשרות, 'מה קורה איתנו?

חנאן סבאח: אנחנו כבר לא בבית החם, אנחנו לא לקוחות הבית חם?

חנאן סבאח: ' תמיד יש את הצורך הזה לחזור ולשאול ולקחת מענה ותמיכה בדברים שקורים איתן בשטח יום יום ואין להן את החיבור הזה, אז תמיד אנחנו מאפשרות דלת פתוחה.

חנאן סבאח: ושוב אני אומרת, עצם העבודה שלי, שהייתה כפולה, גם ברשות וגם כאן, אפשרה גם להן לבוא לרווחה ולהשתמש בי במשאב השני.

חנאן סבאח: אבל זה באמת שצריך מענה ולחשוב הלאה על תכנים שהם יותר מתקדמים.

לינא חזבון: אבל עצם זה שיש מקום, כתובת פיזית, שהנערות יודעות איפה היא קיימת, שיש אנשי מקצוע שאפשר לפנות אליהם, זה מהווה כתובת, זה נותן ביטחון שאפשר לבוא, לדפוק בדלת ולבקש.

חנאן סבאח: נכון.

חנאן סבאח: והייתה לנו קבוצת פיילוט שהייתה רק בשנה שעברה, שעבדה עם נערות בוגרות, דווקא עשינו את השילוב בין נערות רווחה לבין נערות לא רווחה.

חנאן סבאח: הייתה לי מטרה לחבר את הנערות האלה לנערות מצליחות ויש להן יכולות, שיראו גם דמות לחיקוי ושיתחברו ביחד גם מבחינה חברתית ושלא יישארו במקום של ככה בצד.

חנאן סבאח: וזה היה ממש מוצלח והיה קורס בנות לתעשייה, שכיוון למקצועות מדעיים בלימודים של הנערות וזה נתן להן גם כלים של מנהיגות.

חנאן סבאח: משם דווקא המתנדבות, הנערות שהן לא רווחה, בעלות כוח בלימודים, להתנדב בבית החם.

חנאן סבאח: זה גייס אותן לראות איזה אוכלוסייה זו, איזה שירותים מקבלים ואנחנו רוצים לתמוך בכם ולהתנדב, אם זה ללמד אנגלית, עברית וכל דבר, והיום יש לנו שתיים, שהן לא בוגרות הבית החם, שתי סטודנטיות באוניברסיטה, אחת לומדת לקראת רפואה והיא מלמדת עברית ואחת מלמדת את הנערות אנגלית.

חנאן סבאח: זה גם משאב לגייס אותן.

חנאן סבאח: יציבות הצוות.

חנאן סבאח: כאן אני רוצה שהצוות ייקח חלק וידבר, גם אם זה בערבית, זה בסדר.

חנאן סבאח: הצוות הוא כמעט קבוע מההתחלה, זה גם מייחד אותנו, רוב הבתים החמים עברו תחלופה, אם זה מדריכה, עובדת סוציאלית.

חנאן סבאח: אני שש שנים כאן, מהוותיקות בעמותה, וזה באמת צוות קבוע שעבר הכשרות מקצועיות, עבר הרבה ביחד, הרבה עליות וירידות מהתחלה ומבין מה זה באמת בית חם.

חנאן סבאח: אני נזכרת, לימור, בהתחלה, כשהגענו לבית החם ישבנו על כיסא פלסטיק שהביא לנו בעל הבית ולא היה בכלל ציוד בתוך הבית החם.

חנאן סבאח: ככה ישבנו על כיסאות פלסטיק כמה ימים ובחרנו צבעים ואת הציוד, אז כל דבר באמת נבחר כמו זוג חדש שנכנס לבית שלו, בכל הפרטים, אם זה במטבח, והגם הצוות היה בתוך הבחירות האלה והדברים ולכן זה נתן מקום גם אישי רגשי ולא רק כמקום עבודה, אלא מקום שאנחנו מחוברים אליו, גם בנתינה שאנחנו נותנים בתוך היישוב.

חנאן סבאח: לזה אני באמת רוצה להודות לצוות ולבקש מהם גם לדבר על המקום שלהם ועל הבית החם מבחינתם (ערבית).

עובדת בבית החם: (ערבית).

חנאן סבאח: (תרגום חופשי מערבית): היא אומרת שהיא מגיעה, מתחילה מ-11:00 בצהריים, הבנות מגיעות בשתיים ורוב הבנות, אני יודעת, שהן מתחילות להגיע איתה אחרי בית ספר וממש מחכות איתה עד שהיא פותחת את הדלת.

חנאן סבאח: בזמן שהיא מכינה את האוכל הן שותפות לעשייה ורוצות ללמוד ולראות וגם לשוחח איתה על היום שהיה להן בתוך בית הספר.

חנאן סבאח: היא אומרת שהרבה פעמים הבנות מגיעות מוצפות מבית הספר, דברים שקורים, ואז מתחילות לספר לה על הדברים ואז היא מעבירה הלאה, אם זה משהו שצריך יותר טיפול היא מעבירה אליי כעובדת סוציאלית, ואם משהו שהיא יכולה לפתור, משהו בתקשורת, משהו יותר קל, אז היא לוקחת את זה על עצמה ומרגיעה את הנערות.

עובדת בבית החם: (ערבית).

חנאן סבאח: (תרגום חופשי מערבית): היא מספרת על הקשר האישי שיש לה עם הנערות.

חנאן סבאח: גם לאחר שהן מסיימות בבית החם היא שומרת על הקשר הזה בתוך החברה והקהילה.

חנאן סבאח: היא אומרת שגם אם מגיע חתן לבקש את ידה, אז הן מתייעצות איתה, אם הבחור מתאים או לא, מתקשרות ומספרות לה, והיא כאילו מעורבת בהחלטות ומתייחסת אליהן כמו הבנות שלה, באמת מהמשפחה שלה.

חנאן סבאח: זה גם מתוך החוויות שהיא פוגשת בשטח.

יפעת שאשא ביטון: מה היא אמרה?

יפעת שאשא ביטון: היא פגשה שתיים ש - - -

חנאן סבאח: הנה, את מבינה ערבית.

יפעת שאשא ביטון: לא, קצת, כמה מילים.

חנאן סבאח: היא פגשה שתיים שהתארסו, שהיו אצלנו לפני ארבע שנים בבית החם והיא שמחה לשמוע על הדברים שהם עברו ומה הם - - -

עובדת בבית החם: (ערבית).

חנאן סבאח: (תרגום חופשי מערבית): גם באירועים האישיים של הנערות היא משתתפת.

חנאן סבאח: קראם, מדריכה חברתית אצלנו.

קראם-מדריכה: שלום לכולם וברוכים הבאים.

קראם-מדריכה: אני קראם, המדריכה החברתית.

קראם-מדריכה: אני שנה שנייה פה עם הבנות, הייתי לפני עם נערים בסיכון, אז היה הבדל גדול.

קראם-מדריכה: כשהתחלתי פה היה לי קצת קשה להתחבר עם בנות, אם יקבלו אותי, לא יקבלו אותי.

קראם-מדריכה: הייתה לפניי מדריכה, אז קצת היה לי קשה, אבל לאט לאט התחלתי להתחבר, הבנות אהבו אותי וגם מה שעזר לי שאני צעירה - - -

חנאן סבאח: קרובה לגיל שלהם.

חנאן סבאח: מי שנכנס חושב שהיא נערה בבית החם אצלנו.

קראם-מדריכה: כן, כולם שואלים, את נערה או לא?

קראם-מדריכה: אז אמרתי 'אני כבר עם תואר שני באוניברסיטה', אני בת 25, אבל בעצם אני מרגישה הרבה הנאה מהדברים החינוכיים, הרבה מהבנות שואלות מה את עושה, מה את לומדת, במה את עובדת.

יפעת שאשא ביטון: את משמשת מודל בעצם.

קראם-מדריכה: כן, בדיוק.

קראם-מדריכה: אני תמיד משתפת אותן בלימודים שלי, בעשייה שלי.

קראם-מדריכה: אני גם רכזת מתנדבים בשירות האזרחי בצפון, אז הן תמיד מתעניינות.

קראם-מדריכה: וזה גם בתחום הספורט, אז יש לנו שחקניות כדורגל, שתי בנות, אז תמיד הן שואלות אותי 'איזה הכשרות את עושה?

קראם-מדריכה: ' אני תמיד מנסה להיות מודל לחיקוי כמה שיותר נכון.

קראם-מדריכה: אני עוזרת להן.

קראם-מדריכה: אני מתחילה בעבודה שלי בשעה שתיים בדיוק ואני בודקת את הנוכחות שלהן, מי מגיעה, מי לא מגיעה, מה הסיבה אם היא לא מגיעה, אני עוקבת אחריהן כמה שאני יכולה.

לימור לב: אני רוצה רק להגיד שאין ספק שיציבות הצוות זה נורא קריטי, המחיר של זה שאנחנו עמותה חיצונית, אנחנו מפעילים פה רק את הבית החם, היום גם את נושמים לרווחה ואת מרכז עוצמה, אבל זה משהו אחר, ובעצם אחוזי המשרות הן מאוד קטנים וזה קשה, זה בעייתי.

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה כל אחת עושה כמה תפקידים.

לימור לב: גם, כל אחת עושה כמה תפקידים, גם כשזה בתוך הרשות אז עובדת כמו חנאן הייתה עושה כמה תפקידים, אנחנו מבינים את זה, אבל אם בית ומדריכה זה באמת - - - יש פה מקצועיות מאוד גדולה שבאמת נורא חבל ש - - -

חנאן סבאח: שצריכה להיות מתוגמלת בהתאם.

לימור לב: בתקציב, בית חם שנתי זה משהו כמו 150,000 שקל בסך הכול, זה תפקיד מאוד מצומצם.

לימור לב: אנחנו כל הזמן בשיח עם המשרד ובעצם הגדלנו קצת את המשרות והקטנו סדנאות קנויות, משחקים קצת, אבל טווח המשחק פה הוא מאוד מאוד קטן.

חנאן סבאח: אני רוצה לתת קצת יותר רקע מורחב אודות היישוב טורעאן, כדי להבין את תופעת הנערות והנשים.

חנאן סבאח: היישוב טורעאן מונה כ-13,000 נפש כיום, 88% מוסלמים, 12% נוצרים כאן, בדירוג סוציו אקונומי 3.

חנאן סבאח: מספר הזכרים הוא 6,600 בטורעאן, מספר נקבות 6,200 שזה כמעט אותו דבר.

חנאן סבאח: מתוך הנשים גיל 0 עד 9 שנים זה 10% מהאוכלוסייה, גיל 10 עד 19 זה 12% מהאוכלוסייה, גיל 20 עד 20 8% מהאוכלוסייה, גיל 30 עד 39 זה 6% מהאוכלוסייה.

יפעת שאשא ביטון: יישוב מבוגר, לא?

חנאן סבאח: דווקא הוא נחשב צעיר.

חנאן סבאח: הקשישים אצלנו זה 600 קשישים.

חנאן סבאח: דווקא האוכלוסייה צעירה.

חנאן סבאח: אני התייחסתי לאחוז הנשים בעיקר, כדי להבליט לך את הגילאים.

חנאן סבאח: אני לקחתי פה רק את הנשים.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, טעות שלי, כמו התלמידים שלא קוראים את ההוראה, לא קראתי את הכותרת.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמה.

חנאן סבאח: כדי להבליט את האוכלוסייה שאנחנו מתערבים איתה ושזה משמעותי.

חנאן סבאח: מדוח לשכת התעסוקה, שזה באמת היה לי חשוב כשחיפשתי נתונים על אקדמאיות ועובדות ולא מצאתי אודות היישוב כמה נשים עובדות, כמה נשים אקדמאיות, לא היה לי וזה באמת נתון חסר שצריך לראות.

עמאד דחלה: אם חסר לך הנתון הזה תמצאי את זה בקורות החיים שלי לעבודה, כמה קלסרים מלאים של לחכות בתור שלהם, הרבה - - -

חנאן סבאח: כן, באמת צריך למדוד את הנתון הזה, זה חשוב.

חנאן סבאח: לא יודעת אם למדוד את זה באמת באחוזים, אבל זה מאוד חשוב.

חנאן סבאח: לקחתי מלשכת התעסוקה.

חנאן סבאח: בלשכת התעסוקה מספר הנשים שרשומות אצלן זה 289, כמעט 300.

חנאן סבאח: מתוכן, וזה נתון מאוד חשוב שאפשר להתערב בו לאחר כך, 9 מהן ללא השכלה בכלל.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מייצג בכלל, זה 300 נשים מתוך 6,000.

חנאן סבאח: זה לא מייצג, אבל זה משמעותי, אם את רואה את הנתונים, 96 מתוכן יסודי חלקי, מבחינת השכלה, 44 יסודי ו-35 תיכון חלקי.

חנאן סבאח: אלה מספרים, לא אחוזים.

חנאן סבאח: 88 תיכון, 7 בגרויות ו-10 עם תואר ראשון.

עמאד דחלה: לגבי השכלה, אני השנה החלטתי על חלוקת מלגות לסטודנטים.

עמאד דחלה: שמנו קריטריונים שאנחנו נותנים מלגה לסטודנטים לתואר ראשון, לא תואר שני ולא שלישי ולא הנדסאי.

יפעת שאשא ביטון: למרות שהנדסאים זה חשוב.

יפעת שאשא ביטון: תדע לך שזו פלטפורמה מצוינת לתת לאנשים.

יפעת שאשא ביטון: זה אני אומרת לך ככה בלב נקי, לתת לאנשים איזה שהוא אופק תעסוקתי, גם אם אין להם השכלה של בגרות וכאלה.

יפעת שאשא ביטון: אני מתכוונת ללכת חזק על הסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רק לאנשים עם מצוקה וזה לא רק לאנשים מאוכלוסיות חלשות, אני אומרת לך, מדינת ישראל זקוקה להם, אנחנו לא נותנים לזה דגש מספיק חזק.

עמאד דחלה: לגבי הנדסאים?

יפעת שאשא ביטון: כן, אנחנו לא נותנים דגש חזק, אנחנו לא נותנים להם מלגות.

עמאד דחלה: לא ידעתי, באמת זה היה פיילוט ראשון שאני יוצא בו.

עמאד דחלה: ידעתי שיש אוכלוסייה גדולה של הנדסאים ושיניתי את הקריטריונים לשנה הזו ממש ואז גיליתי שיש לי 500 בכפר, שוב, של 13,000 500 סטודנטים שלומדים לתואר ראשון, חוץ מתואר שני ושלישי, פשוט מאוד, אז חקרתי וראיתי שאנחנו מספר שתיים במגזר הערבי מבחינת השכלה.

עמאד דחלה: זה ממש מדהים וזה מאוד מעודד.

יפעת שאשא ביטון: שאלה שלא קשורה לבית חם, קשורה ולא קשורה, העניין של העברית, אני מבינה שהנערות פחות מבינות עברית והשאלה אם זה לא גם - - - בעיניי לפחות השפה היא מנוף לשילוב, לפרוץ החוצה את החברה.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להגיד לך שלמרות שאנחנו במדינת ישראל והשפה היא עברית ואני מדברת עברית לי מציק שאני לא מבינה ערבית.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה קצת.

יפעת שאשא ביטון: אז על אחת כמה וכמה בנות שצריכות להתמודד ביום יום שלהן עם השפה, אם זה במקומות עבודה, אם זה במקומות שמספקים שירותים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מאפשרים להן לפרוץ החוצה את המעגל של החברה הערבית.

יפעת שאשא ביטון: השאלה מה אתם עושים בשביל זה.

יפעת שאשא ביטון: קשה לי שנערה בת 18 לא מדברת עברית, אפילו קצת, אתה יודע, רק בשביל הפרקטיקה.

עמאד דחלה: את צודקת.

עמאד דחלה: אצלנו העברית היא השפה השנייה ואם זו שפה שנייה אז זה שפה מדוברת, אני לא מדבר על שפה שלישית, זו שפה שנייה.

עמאד דחלה: לפי דעתי מה שקורה, שבתכנית הלימודים של השפה העברית מדגישים את לימוד הקריאה והכתיבה ודקדוק, אבל לא מדוברת.

חנאן סבאח: כן, ספרותית, לא מדוברת.

עמאד דחלה: זה היה נושא לדיון אתמול עם הצוות של השפה האנגלית אצלנו, גם אותה בעיה.

עמאד דחלה: אני ביקשתי לשלב את העניין של השפה המדוברת כדי שבאמת מי שמסיים תיכון - - - אני סיימתי תיכון עם ציון בגרות, היה מספר אחת בכל המחזורים, הלכתי לאוניברסיטה העברית והתקשיתי, למרות שקיבלתי בבגרות 9.5 ארבע יחידות, אבל לדבר - - -

יפעת שאשא ביטון: בפרקטיקה של היום יום.

עמאד דחלה: לכן בפרקטיקה מאוד חשוב לשלב את העניין בתכנית הלימודים.

עמאד דחלה: זה חשוב מאוד, גם עברית וגם אנגלית, זה מאוד חשוב.

יפעת שאשא ביטון: זו נקודה שאני אקח איתי מכאן, ודווקא בגלל שאלה נערות בסיכון ודווקא בגלל שאנחנו רוצים לחזק אותן, אני חושבת שהשפה היא כלי מאוד חשוב.

עמאד דחלה: אמת.

עמאד דחלה: אצלנו למשל באחד מהקורסים שנותנים לנשים בשוק העבודה, קראו לזה שפה מקצועית או שפה עסקית.

חנאן סבאח: עברית תעסוקתית.

עמאד דחלה: כדי לדעת לפחות משפטים שמשתמשים בהם בשוק העבודה, גם שיכתבו קורות חיים בשפה טובה, כי הנתק הזה, לפי דעתי, בגלל הפער ביכולת להתבטא, זה מאוד חשוב.

עמאד דחלה: כשאנחנו שואלים את הנשים למה עברתן את הקורס הזה, תראי איזה רף נמוך של ציפיות, 'כשאנחנו הולכות לבית חולים אנחנו מתקשות להסביר לרופא מה קורה לבן שלנו'.

עמאד דחלה: חבר'ה, זה לא רק ללכת לבית חולים, זה גיבוש של חברה, זה מעורבות, זה שייכות, זה מדינה אחת ואנחנו צריכים לפרוץ את המעגל הזה.

עמאד דחלה: מאוד חשוב.

עמאד דחלה: לכן מה שאנחנו אומרים, את במקום שלך, מאוד חשוב שתעבירי את המסרים האלה.

עמאד דחלה: אני בטוח שתעבירי את המסרים, דיברתי על הפער בין השלטון המרכזי לבין השלטון המקומי לבין מה שקורה בעם.

עמאד דחלה: צריך להכניס את השינויים האלה, אנחנו גילינו חוסרים, אז מי יטפל?

עמאד דחלה: אלה חוסרים שקיימים הרבה שנים.

עמאד דחלה: צריך מישהו שיוביל את המהלך הזה ולמשרד החינוך, כן צריך להכניס שפה מדוברת, נקודה.

עמאד דחלה: ככה פותרים בעיה וככה מתקדמים בדבר מאוד חשוב.

לימור לב: אנחנו נסיים עוד עשר דקות, רבע שעה, אז צריך לשמוע דברים שלך חשוב, חנאן, אולי גם לשמוע את הנערות.

חנאן סבאח: אני אבליט את התופעות שמצריכות התייחסות ביישוב.

חנאן סבאח: נשים תלויות כלכלית בראש המשפחה וזה גם מתייחס למעמד האישה, להשכלה שלה, למקום שלה.

חנאן סבאח: תופעת נישואי בוסר, אני דיברתי על זה, זה גם עולה מתוך הנערות כאשר אני שומעת גם על חברות שלהן שכבר מאורסות בכיתה י'.

חנאן סבאח: אז זה מקום שצריך הרבה מעורבות גם בתוך בתי הספר.

חנאן סבאח: אקדמאיות מובטלות.

חנאן סבאח: אתה דיברת על זה שהן מגישות קורות חיים שהן סיימו השכלה ויש להן תואר ראשון, רובן מורות במשרד החינוך וגם חוץ מהמורות ואין להן תעסוקה או מקומות עבודה.

עמאד דחלה: תורידי שתיים, אתמול קלטתי שתיים, מדריכות מוגנות.

חנאן סבאח: נכון, כבר יש להן תעסוקה.

יפעת שאשא ביטון: אבל שוב, הן נשארות בתוך החברה, זה הופך להיות קהילה סגורה.

יפעת שאשא ביטון: אם הן היו יוצאות החוצה, זה יותר - - -

חנאן סבאח: זה גם קשור בכמה דברים, מקומות תעסוקה, גם קרבה פיזית.

עמאד דחלה: נתחיל לדבר על מה שקורה ביישוב, זה לזמן ארוך.

עמאד דחלה: בקטע של תעסוקה, אנחנו מארגנים בחודש הבא יריד תעסוקה בצורה ממש מסודרת, עושים ממשק של המובטלים עם הרבה מעסיקים מכל התחומים כדי לעשות את הקשר הזה כדי להילחם באבטלה.

עמאד דחלה: אני מדבר על אבטלה של נשים, כמה עבודה של אישה מעצימה קודם כל את האישה, מחזקת אותה וכמה היא תומכת במשפחה, שאנחנו בחברה הערבית מעל 50% מתחת לקו העוני.

עמאד דחלה: זה מאוד מאוד חשוב במלחמה באבטלה.

עמאד דחלה: דווקא אצל נשים זה מאוד חשוב להרים ולחזק את החברה.

לימור לב: מה שאני רואה, שדברים נורא מתחברים.

לימור לב: כל משרד בונה תכנית, אבל בסוף הנושא של נשים כמובן מתקשר לגיל הרך, אבל כל הנושא של תעסוקה, של עוד פרנסה למשפחה, אז יש תכנית של משפחות עניות, נפתח פה מרכז עוצמה, שזה מכיוון אחד, והקידום של הנשים.

לימור לב: חשוב לי שתגיד מילה על זה.

לימור לב: אני מבינה שהתפקיד של חנאן, של קידום מעמד האישה, זה גם החלטת ממשלה, שנותנת תקציב לרשויות מקומיות, הניצול שלה הוא מאוד מאוד נמוך, אני מבינה, נכון?

לימור לב: פגשנו פה - - -

יפעת שאשא ביטון: זה בדרך כלל סימן של וי ותמרוץ ברשויות המקומיות, אין לזה שום משמעות.

חנאן סבאח: ואפילו אין תקציב, זו החלטת ראש מועצה לתת תקציב.

חנאן סבאח: דווקא התמזל מזלי והמצב שלי טוב ממקומות אחרים שאין להם בכלל תקציב לקידום מעמד האישה.

עובדת בבית החם: (ערבית).

חנאן סבאח: היא אומרת שיומיים לא מספיק, רוצה חמישה ימים בבית החם.

יפעת שאשא ביטון: צודקת.

חנאן סבאח: אני רוצה לסכם את זה ולדבר גם על הצלחות מתוך הבוגרות ושאנחנו באמת גאות בהן, אנחנו רואים שהתערבות יכולה להיות באמת, אנחנו תחנה בחיים שלהן, אבל אולי התחנה הזו מאוד משמעותית להמשך ואולי זאת זווית שלוקחת אותן למקומות אחרים.

חנאן סבאח: באמת היו הרבה מקרים אצלנו של סיפורי הצלחה שהיום אני גאה בהן, שהן במקומות שונים, היום הן במקומות עבודה וגם מפרנסות את עצמן וגם את הלימודים שלהן.

חנאן סבאח: הן לומדות וגם עובדות וזה ממש משמח את הלבן.

חנאן סבאח: יש לנו סרטון קטן שהצגנו.

חנאן סבאח: זה נכון שהוא בערבית, אבל אחר כך - - -

עמאד דחלה: חשוב גם שנשמע את הבנות.

חנאן סבאח: אני אקרא להן.

חנאן סבאח: יש לי נערה שיודעת עברית יותר טוב מהשאר, כי היא אוהבת שירים בעברית, אז היא למדה את השפה.

חנאן סבאח: היא התחברה לשירים.

חנאן סבאח: (סרטון).

חנאן סבאח: זאת נערה שעושה התעמלות, היה לה חלום וההורים בכלל לא האמינו בזה, שזה שטויות, והיום היא מדריכת לחימה להגנה עצמית.

חנאן סבאח: היום היא לומדת אדריכלות ועיצוב פנים.

חנאן סבאח: מג'דולין עם עיצוב שיער, יש לה סלון לעיצוב שיער בנצרת.

חנאן סבאח: הנערה הזו מאפרת כלות וגם לומדת חשבונאות בחיפה.

חנאן סבאח: היא עובדת וגם לומדת.

חנאן סבאח: הנערה הזו בוגרת אצלנו, היום היא מדריכה במועדונית לילדים בסיכון.

חנאן סבאח: היא עברה תכנית מנטורינג בתל אביב ומשם היא התקדמה.

חנאן סבאח: זאת, חגגנו לה לפני שבועיים מסיבת רווקות, היא התחתנה, היא למדה חשבונאות ועובדת אצל רואה חשבון וממשיכה בכל מיני קורסים בייעוץ מס.

חנאן סבאח: היא התחתנה, לפני שבועיים הייתה לנו מסיבת רווקות בבית החם, הגיעו המחזור שלה, שהיה איתה שנה ראשונה ושנייה ועשו לה מסיבה ממש חגיגה.

חנאן סבאח: אני אומרת לבנות, בתוך החתונה ראיתי את הבית החם כולו במסיבה, הרגשתי שאני בבית החם.

חנאן סבאח: זאת ילדה שגדלה בלי אמא ובאמת היינו מקום של משפחה ולא היינו מקום של בית חם בחיים שלה.

חנאן סבאח: היום היא בתכנית מנטורינג בתל אביב והיא מגיעה בימי שבת ועושה את הסטז' שלה בבית חם.

חנאן סבאח: זה בגדול.

חנאן סבאח: בסוף אני רוצה להודות לשותפים שלנו, שתמיד מלווים אותנו בכל דבר.

חנאן סבאח: אמרתי, אם זה הרשות המקומית, אם זה המקום של כל המחלקות שם, לשכת הרווחה, הרשות למלחמה בסמים, שאנחנו עושים פרויקט משותף, ערב - - - שיש לנו סדנאות על תזונה נכונה כאן, מחלקת איכות סביבה שהנערות עברו פרויקט מחזור וסביבה, קידום מעמד האישה, שאני תמיד תומכת גם בבוגרות של הבית החם והמתנ"ס היישובי, שיש לנו לפעמים דברים משותפים, אם זה בחוגים, לקלוט את הבנות שלנו שיש להן קושי כלכלי.

עמאד דחלה: המתנ"ס היישובי שלנו, כשקיבלתי מנהל פה למתנ"סים, הוא מספר אחת במגזר הערבי, מקבל תמיכה מהמועצה, קרוב ל-4 מיליון שקל באופן שנתי, הוא קשור לכל הפעילויות הלא פורמליות ביישוב ועושה הרבה הרבה שינוי בחברה.

חנאן סבאח: וגם אני תמיד משתמשת, יש בנות שיש להן תחביבים, אם זה מוזיקה, שירה וניגון, אז אני תמיד בונה תכנית במקום שייתן לה, להורים קשה לממן את זה כלכלית ואז נותנים את זה בסבסוד של 50% למען נערות בית חם, אז זה באמת מהווה מין תמיכה בתוך ה - - -

יפעת שאשא ביטון: 4 מיליון שקלים התקציב של הבלתי פורמלי אצלכם?

עמאד דחלה: שאני מתקצב למתנ"ס.

עמאד דחלה: כשאנחנו בונים תקציב, אנחנו מועצה לא עשירה, אבל חשוב לי המרובע הזה ללא שינוי ואנחנו צריכים להסתדר בשאר הסעיפים, איך לאזן את התקציב שלנו.

עמאד דחלה: זה באמת חשוב, כי זה מראה תוצאה.

עמאד דחלה: השקעה בחברה היא השקעה מאוד חשובה.

עמאד דחלה: הרבה מיליונים הולכים על תשתיות ועל חוסרים, אבל באמת להשקיע בחברה זה דבר שאנחנו רואים את התוצאות וזה מאוד חשוב.

יפעת שאשא ביטון: זה סכום יפה מאוד, גם בשביל מועצה בסדר גודל שלכם.

חנאן סבאח: (ערבית).

יפעת שאשא ביטון: אתן הכי חשובות בתוך כל הביקור הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשמוע אתכן על החוויה שלכן בבית החם.

חנאן סבאח: (מתרגמת מעברית לערבית).

חנאן סבאח: שיפא וסלמה שתי תאומות, שנתיים הן היו בבית החם, היום הן בוגרות הבית החם.

בוגרת בית החם: (ערבית).

חנאן סבאח: (תרגום חופשי מערבית): היא מדברת על חוויה מאוד משמעותית בבית החם.

חנאן סבאח: כשהיא נכנסה היא הייתה מאוד ביישנית, לא מדברת וגם בתוך בית הספר הייתה מאוד ביישנית.

חנאן סבאח: הבית החם נתן לה מינוף לביטחון העצמי, שתהיה באמת עם דימוי עצמי יותר להתמודד, לדבר ולשאוף.

חנאן סבאח: היא אמרה שכשהיא נכנסה לא היו לה מטרות בחיים, מה היא רוצה, לאן להתקדם, היום היא בכיתה י"ב.

חנאן סבאח: בדרך הבית החם אפשר לשים לה יעדים כדי לעקוף חזון עתידי וחלום עתידי.

חנאן סבאח: אני גם רוצה להגיד משהו שהיא לא אמרה.

חנאן סבאח: שיפא היום היא מספר אחת בתוך בית ספר טכנולוגי עם ממוצע 92.

חנאן סבאח: וגם סלמה, הן שתי תאומות עם אותו ציון.

חנאן סבאח: חבל שאת לא מבינה ערבית, זה באמת היה מרגש דווקא בערבית, כמו שהוא, בלי לתרגם את זה.

חנאן סבאח: היא סיפרה שכשהיא נכנסה לבית החם היא הייתה במקום מאוד קשה מבחינה אישית ומשפחתית והיא הייתה צריכה את הכוח כדי להתמודד עם הדברים שהיא עוברת וכדי לתת את הכוח לאחרים שהם צריכים אותה.

חנאן סבאח: היא אמרה שכדי לקחת את הכוח הזה 'הייתי צריכה מקום שיתמוך, שייתן לי את המקום הזה כדי לאפשר לי להתפתח יותר'.

חנאן סבאח: כשהיא יצאה מהבית החם היא יצאה נערה עם ביטחון, עם אמונה באחרים, עם אמונה בעצמה לפני הכול.

חנאן סבאח: היא עברה קורס מנטורינג בתל אביב והיום היא עובדת מקצועית, בשכר, כמדריכה חברתית בתוך המועדונית לילדים שהם גם ממסגרת רווחה והיא מאוד אוהבת את המסגרת, היא מרגישה שהיא מחזירה את הדברים שהיא לקחה מכאן לילדים שצריכים אותם.

יפעת שאשא ביטון: יפה, כל הכבוד.

חנאן סבאח: היא עשתה פסיכומטרי ומחכה לציון, היא שואפת ללמוד סיעוד והיא עושה קורס חובשות כדי באמת להבין יותר ולהתקדם בזה.

עמאד דחלה: בדרך כלל כשמדברים ערבית מכניסים הרבה מילים בערבית, עכשיו הם מדברים ערבית נטו.

יפעת שאשא ביטון: הן מתביישות, אני מבינה את זה.

בוגרת הבית החם: (ערבית).

חנאן סבאח: (תרגום חופשי מערבית): היא מספרת שכשהיא נכנסה המקום נתן לה הכלה וקבלה, הכי חשוב, ואהבה.

חנאן סבאח: זה מה שהיא אמרה.

חנאן סבאח: מישהו שהאמין שיש לה חלום שהיא רוצה לממש, שהיא אומרת שאף אחד אחר לא האמין ביכולת שלה בדבר הזה, שהיא אוהבת לרקוד בלט.

חנאן סבאח: ההורים לא ראו בזה מקום שהיא צריכה להיות בו ואמרו על הבלט שזה 'שטויות, תתעסקי בלימודים, יותר טוב'.

חנאן סבאח: ואז המופע הראשון שהיה לה היה דרך הבית החם, שהיא הופיעה על הבמה במתנ"ס בטקס הסיום והיא הופיעה שם לראשונה והיא אומרת 'למרות הפחד שהיה, מאז התחילה התעוזה והאמונה שאני יכולה ואני יכולה להשלים את החלום שלי בריקודים'.

חנאן סבאח: לכן היא שואפת והיא אומרת, 'אם לא הייתי אוהבת לא הייתי חוזרת לעוד שנה כאן', והיא מבקשת להישאר.

יפעת שאשא ביטון: היא שנה שנייה כאן?

חנאן סבאח: כן.

בוגרת הבית החם: (ערבית).

חנאן סבאח: (תרגום חופשי מערבית): סלמה הייתה שנתיים והחלום שלה היה רפואה והיא בבית ספר טכנולוגי.

חנאן סבאח: אתם יודעים את המורכבות, עכשיו אני מתרגשת, כי עברנו את זה ביחד, שגם המורים והמורות והמחנכות לא האמינו וזלזלו ודווקא היא עשתה קטע במסיבת הסיום, קטע משחק, תיאטרון, שבו היא מגלמת את תפקיד המורה שאמרה לה את הלעג בפנים שלה, 'לא ייצא ממך כלום, כי את בבית ספר טכנולוגי'.

חנאן סבאח: היא דווקא יצאה לחוויה טובה מתוך זה, שהיא הראתה בתוך משחק התיאטרון שאחרי כמה שנים היא חזרה לבית הספר ופגשה את זו שלעגה לה והיא הגיעה אליה למרפאה לטפל בה.

חנאן סבאח: ככה היא ראתה את עצמה אחרי כמה שנים.

חנאן סבאח: אני תמיד אמרתי לה שאם רוצים אין זו אגדה, את יכולה לסיים בית ספר טכנולוגי, להמשיך ולהשלים בגרויות ואם את מאמינה, ויש לה יכולות והיא הכי מוצלחת בבית הספר כיום, את יכולה להשלים את זה, אף פעם לא מאוחר.

חנאן סבאח: אומר לה מישהו,'מה החלום שלך?' דמעות בעיניים.

עמאד דחלה: אני אומר לה שגם לי היה חלום להיות רופא, אבל נהייתי ראש מועצה.

יפעת שאשא ביטון: רופא של הקהילה.

יפעת שאשא ביטון: יופי.

חנאן סבאח: תודה לבנות.

חנאן סבאח: זהרה לא רוצה לדבר, אבל אני רוצה לדבר במקומה.

חנאן סבאח: זהרה נכנסה, היא שחקנית כדורגל, שחקנית כדורגל ונערה בחברה הערבית או בטורעאן לא היה מקובל.

חנאן סבאח: היא הייתה הולכת למשחקים בסתר.

יפעת שאשא ביטון: היא יפה כזאת ועדינה.

קריאה: היא משחקת עם בנים?

חנאן סבאח: עם קבוצת בנות.

חנאן סבאח: הן בנות שהתחילו לשחק בתוך הבית ממש, בחצר ובכביש, ומשם הן עשו קבוצה, אחת הביאה את השנייה ועשו קבוצת כדורגל.

חנאן סבאח: אהבתי מאוד את היוזמה שלהן.

חנאן סבאח: היא אמרה לי 'חנאן, אין לנו תלבושת, אין לנו כלום, אנחנו לובשות תלבושת של הנערים הצעירים', אפילו כתוב עליה 'צעירי טורעאן' ולא 'צעירות טורעאן'.

חנאן סבאח: והיא באמת לקחה על עצמה ויזמה ואז אני אמרתי שתבוא לראש המועצה, 'תביאי את הדברים ונקדם את זה', ואז היא אומרת לי 'תשמעי, קידמתי את זה', אני אומרת לה 'איך?

חנאן סבאח: מה עשית?' אז היא פנתה לאנשים ומישהו תרם לה תחלופה לכל הצוות והיא הביאה את זה לכל הבנות בקבוצת הכדורגל.

חנאן סבאח: והיא גם נלחמה במשפחה שלה שהייתה מסתירה את זה שהיא הולכת לשחק כדורגל ואומרים שהיא בבית החם או במקום אחר כדי ללכת למשחקים.

חנאן סבאח: אני התערבתי אצל אמא שלה, שבאמת לאפשר לה, למה לא?

חנאן סבאח: בנות גם משחקות כדורגל ו'תני לה.

חנאן סבאח: אם זה התחביב שלה אולי היא תצליח בזה ותהיה אלופה בזה'.

חנאן סבאח: והיא שחקנית מאוד טובה שם.

יפעת שאשא ביטון: גם הבת שלי משחקת כדורגל, יש לי הוכחות מצולמות.

חנאן סבאח: אסי הנערה, שני ימים בבית החם ונקלטה, חדשה וטרייה.

יפעת שאשא ביטון: ברוכה הבאה.

עמאד דחלה: והיא כבר רוצה לדבר.

חנאן סבאח: והיא רוצה לדבר על שני הימים שהיא רואה, היא עדיין צופה בנו מה אנחנו עושות.

שוהה בבית החם: (ערבית).

חנאן סבאח: (תרגום חופשי מערבית): היא שמחה שהיא הייתה.

חנאן סבאח: היא אמרה 'שמעתי כל הזמן בחוץ על הבית החם' וכשהיא נכנסה היא אהבה את המקום, התחברה.

חנאן סבאח: תודה רבה לכן על ההקשבה ועל הזמן שלכן.

יפעת שאשא ביטון: תודה לכן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכן, בהצלחה לכל אחת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.