ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 348, 2016-05-30 10:00

משה גפני: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: אנחנו מתחילים בדיון על תקצוב מעונות היום.

משה גפני: היה מישהו ששאל אם אני מבטל את הדיון הזה, מכיוון שהגיעו להסכמה, אז אמרתי שלא.

משה גפני: אני לא מבטל את הדיון.

משה גפני: אני מכיר את המדינה שאני חי בה, ולצערי הרב אני גם מכיר את אופני התקצוב ויודע מה קורה כשיש דיון בוועדה ומה קורה לאחר מכן.

משה גפני: קודם כול, אני רוצה לפתוח ולומר שבשעתו הגענו לסיכום עם משרד האוצר שהתקצוב למעונות יהיה תקצוב גבוה, וזה היה בעקבות זה שביטלנו את בג"ץ פרי – היה מדובר שיהיה סבסוד למעונות, ייבנו מעונות חדשים ויעודדו אנשים מכל המגזרים, זאת אומרת, לא רק אלה שמגיעות לסף המס, אלא גם נשים שאינן מגיעות לסף המס, שיהיה להן סידור לילדים שלהן במעונות ובמקומות של חינוך לגיל הרך.

משה גפני: ובאמת בתקופה מסוימת זה היה בסדר.

משה גפני: תקופה מסוימת אכן משרד האוצר ומשרד הכלכלה השקיעו בעניין הזה, ולצערי באיזה שלב הפסיקו.

משה גפני: לא רק שהפסיקו, צומצם התקצוב שנעשה, יכול להיות שכבר בקדנציה הקודמת, אבל זה הלך והחריף עכשיו.

משה גפני: מה שקרה שנפגשו אתי ראשי ארגוני הנשים שמפעילים את המעונות, והם אמרו שהמצב הוא בכי רע.

משה גפני: הוא בכי רע בכל פרמטר שעליו אנחנו מדברים, הוא בכי רע בתקצוב של פיתוח מעונות, זאת אומרת שיהיו ילדים רבים שלא יהיה להם פתרון בכל הארץ, וההורים לא יוכלו לצאת לעבודה, מכיוון שהפתרון לא יהיה פתרון, לא יהיה מקום.

משה גפני: אני יכול להוסיף שגם נפגשתי עם מנכ"ל משרד הכלכלה ועם אלה שעוסקים בעניין הזה.

משה גפני: גם קביעת הדרגות נעשית באופן לא הולם, לא מתאים ובלא שיש פתרון לשאלות ולנוסחאות ולפרטים שמביאים ההורים או האימהות, ואז הם נפגשו אתי ואמרו שהם הולכים לשביתה, והם היו אמורים ללכת לשביתה ביום חמישי.

משה גפני: המשמעות של שביתה במעונות היום זו פגיעה עצומה במשק, שלא תהיה אי-הבנה, מכיוון שאם המעונות לא עובדים, הורים לא יכולים לצאת לעבודה.

משה גפני: מדובר על ילדים בגיל הרך.

משה גפני: אין אפשרות להשאיר אותם כך באוויר, והמשמעות של השביתה הזאת היתה משמעות קשה מאוד.

משה גפני: בשבוע שעבר ראשי ארגוני הנשים היו בכנסת, באו לכאן ועשיתי הפסקה בדיונים של הוועדה וביקשתי לשמוע אותם.

משה גפני: הם אמרו את הדברים ואמרו: אנחנו הולכות לשביתה – נדמה לי שביום שלישי – מחרתיים.

משה גפני: אדהכי והכי – אמרתי להם שאני מיד אעשה דיון לגבי התקצוב, לגבי האפשרות שלא תהיה שביתה ושייתנו כסף חירום על מנת שהמעונות יוכלו לתפקד, ושמתי את זה על סדר-היום היום את הדיון הזה על תקצוב המעונות – בינתיים הודיעו לי הארגונים שהתקבל כסף חירום ממשרד האוצר, שאמור להתקבל.

משה גפני: "בגלל שלא נחתם ההסכם", נאמר לי אתמול בערב, ואני מניח שזה נחתם היום לפני הוועדה – אני מניח, לא שאני יודע, תיכף נשמע – ולכן השביתה לא התקיימה ותוקם ועדה, כפי שאני מבין – אני אומר את זה רק מהעדכונים שעדכנו אותי – תקום ועדה שתעסוק בעניין הזה שלושה חודשים.

משה גפני: אני לא מוריד את זה מסדר-היום, גם על-פי הבקשה שלהם, וגם אני חושב שזאת האמת, זה מה שצריך לעשות.

משה גפני: הנושא של המעונות אותו דבר, הוא חיוני למשק הישראלי, הוא חיוני מבחינה חברתית, הוא חיוני מבחינת עידוד נשים ואימהות לצאת לעבודה, ולא יכול להיות שמכיוון שאין שר, העסק לא מתפקד וכל הדברים האלה.

משה גפני: אין שר, אז יש ועדה.

משה גפני: אנחנו נמשיך לעקוב אחרי העניין הזה.

משה גפני: אני מקווה שלא נצטרך דיונים נוספים והבעיות ייפתרו, אבל אם לא, אנחנו נדון בעניין הזה, נזמין את האנשים, ואני מקווה שאכן כך יהיה.

משה גפני: אני מבקש ממנכ"לית נעמ"ת, שדיברה אתי אתמול, אם את יכולה בבקשה להגיד – ואם יש מישהי אחרת או מישהו אחר שרוצה להוסיף, בשמחה רבה.

משה גפני: בבקשה – איפה אנחנו עומדים עם העניין ומה אתם רוצים שנעשה בהמשך.

<גליה וולוך: אנחנו, הארגונים, חוזרים עכשיו מחתימה במשרד הכלכלה על הסכם הבנות שהגענו אליו עם משרד האוצר ומשרד הכלכלה.

<גליה וולוך: בהסכם סוכם על סכום ראשוני שיועבר לארגונים בשתי פעימות.

<גליה וולוך: בסך הכול כ-110 מיליון שקלים, בשנת הכספים הזאת 60 מיליון, בשנת הכספים הבאה 50 מיליון.

<גליה וולוך: קראנו לזה במהלך הדיונים "אקמול" או "פלסטר", זה באמת סכום ראשוני.

<גליה וולוך: מה שחשוב יותר שבהסכם ההבנות הגענו להסכמות שתוקם ועדה – החל מהיום מתחיל לעבוד שעון החול של שלושה חודשים – בוועדה הזאת אנחנו אמורים באמת לדון בנושאים החשובים שלשמם התחלנו את המאבק שלנו, בראש ובראשונה שכר המטפלות, תקינה, היחס בין מספר המטפלות למספר הילדים, בניית מעונות חדשים, דברים שהרגולטור מנחית עלינו וכו'.

<גליה וולוך: יצאנו בתחושה טובה של צעדים ראשונים לבניית אמון בין משרד הכלכלה לבינינו.

<גליה וולוך: אנחנו מברכים על כך, שמחים, רוצים להודות לכל מי שתמך בנו לאורך כל הדרך, אבל כאמור המאבק הזה לא הסתיים, ואנחנו מבקשים את העזרה שלך להמשיך ללוות אותנו, כדי שבאמת בעוד שלושה חודשים נוכל לבוא עם פירות אמיתיים של הצלת הגיל הרך בישראל.

משה גפני: מה יש בהסכם?

<גליה וולוך: מי שחתום על ההסכם זה משרד האוצר.

משה גפני: מתי חתמו?

<גליה וולוך: ממש עכשיו אנחנו באים ממשרד הכלכלה.

משה גפני: אין קשר כמובן בין מועד הדיון בוועדה לבין החתימה.

משה גפני: .. זה קורה פה באופן קבוע.

משה גפני: זה בסדר.

<גליה וולוך: באנו לקבל את ברכתכם על החתימה שלנו.

<יעל שמרגד: אנחנו מברכים.

<יעל שמרגד: כך אנחנו יכולים לבשר לכבודו בשורות טובות.

משה גפני: בסדר גמור.

משה גפני: קורה לי הרבה פעמים שמגיע לוועדה משהו שאנחנו הולכים לדון עליו ופתאום חותמים על הסכם.

מנואל טרכטנברג: היית צריך לכנס את הוועדה אתמול, אז היו חותמים אתמול.

איציק שמולי: אפשר להזמין אצלך כמה דיונים, נגיד בנושא רווחה, בנושא בריאות?

משה גפני: היו כמה פעמים, ואני משבח את משרדי הממשלה בעניין, שהם חותמים על ההסכם קודם.

משה גפני: מי בוועדה?

<גליה וולוך: בדיוק עכשיו כשחתמנו, סיכמנו שצריך לקום צוות מקצועי גם מטעם הארגונים וגם מטעם משרד הכלכלה והאוצר.

<גליה וולוך: גיבשנו את הנושאים, גם קבענו שיהיה ממש סדר-יום כבר מעכשיו בנושאים שאנחנו, הארגונים, נקבע אותם וכבר דיברנו על זה שהנושאים החשובים לנו ביותר הם כמובן השכר, התקינה, תפוסת הילדים ובניית מעונות חדשים וכו'.

<גליה וולוך: את כל הנושאים האלה נעביר.

<גליה וולוך: אני מקווה שנהיה כאן אצלך בוועדה בעוד שלושה חודשים ונברך כולנו על המוגמר.

<גליה וולוך: נשמח לליווי שלכם אותנו לאורך התהליך.

משה גפני: בבקשה.

<ליאורה מינקה: אני יושבת-ראש אמונה.

<ליאורה מינקה: קודם כול, אני רוצה לברך אותך, גם על הפגישה שהתקיימה אצלך בלשכה וגם על הכינוס של הוועדה הזאת, ובעיקר אני שומעת צלילים ממש נכונים ומשמחים, שאתה לא מתכוון להוריד את הנושא הזה מסדר-היום.

<ליאורה מינקה: בסיפור הזה של מעונות היום אני יותר מ-14 שנה.

<ליאורה מינקה: אני אדם אופטימי, אבל לא נאיבי.

<ליאורה מינקה: שמעתי צלילים אחרים משני המשרדים שישבו אתנו למשא-ומתן, וכפי שאמרתי זה מעורר אופטימיות.

<ליאורה מינקה: אני מרגישה שאנחנו הולכים לתהליך שצריך להיות בו ליווי של הוועדה שבראשותך.

<ליאורה מינקה: מבחינתי יש פה בשורה.

<ליאורה מינקה: הבשורה היא לא רק בטווח הקצר, הבשורה היא בכך שמשרדי הממשלה, נציגי הממשלה הבינו שהם צריכים לקחת אחריות על החינוך לגיל הרך, ובעיקר על הבעיה המרכזית שלנו, שהיא בעיית כוח-האדם, בעיית מחסור במעונות ובעיות התקינה, אם ניתן פתרונות לתחומים האלה בעיקר, כי בכל שאר הסוגיות של חסמים ארגוניים וביורוקרטיים אני מאמינה שנסתדר בשיח שבאמת קיבל תפנית.

<ליאורה מינקה: אנחנו קוראים לך להמשיך ולעקוב אחרי המהלך הזה.

משה גפני: בבקשה.

<ליאור גבאי: קודם כול, אני באמת שמח על זה שאדוני הבהיר כבר בתחילת הדברים שהוא לא מתכונן להוריד את הנושא מסדר-היום של הוועדה.

<ליאור גבאי: משרד הכלכלה ביצע תפנית מאוד חשובה בחשיבה שלו כיצד מנסים לקדם את החינוך לגיל הרך, ובעיקר נוכח זה שכיום יש עשרות אלפי ילדים, או יותר נכון, מאות אלפי ילדים שלא שוהים במסגרות, והיינו כפסע מכך שבשנת הלימודים הבאה כ-20,000 הילדים מתוך המערכת לא היו נמצאים.

<ליאור גבאי: אני מודה קודם כול לכל מי שהיה שותף, אבל כמו שאר החברים, כמו שהגברת ליאורה אמרה, אני לא רוצה להיות נאיבי, אני רוצה לקוות שאכן הצוות הזה, המבחן שלו יהיה הרצינות שלו והיכולת שלו לקבל החלטות.

<ליאור גבאי: במאמר מוסגר אני צריך לומר שגם האוצר וגם הכלכלה, ניהלנו אתם דיונים עד יום חמישי בשעה 05:00 בבוקר - - -

<ליאורה מינקה: 07:00 בבוקר.

<ליאור גבאי: אני יצאתי ב-05:00.

<ליאור גבאי: אפשר לומר שמיום חמישי עד עכשיו הצליחו לגמור את כל המסלולים של החסמים ולהגיע אתנו לחתימה.

<ליאור גבאי: זה אומר שזה זכות, אבל זה גם חובה, כי זה אומר שבפעמים הבאות אפשר לצמצם את כל ההליך של החשבות, הלשכה המשפטית וכו'.

<ליאור גבאי: תודה רבה לכולם, ונקווה לטוב.

משה גפני: יש עוד מישהו מהארגונים שמבקש להוסיף?

משה גפני: אני קודם רוצה לתת לחברי הכנסת, ואני מבקש ממשרדי הממשלה שישיבו.

משה גפני: מי שנרשם זה חיים ילין, אראל מרגלית ופרופ' טרכטנברג.

משה גפני: בבקשה.

חיים ילין: תודה רבה.

חיים ילין: בוקר טוב.

חיים ילין: אני מאוד שמח על הדיון הזה.

חיים ילין: בכלל אני מאוד שמח על כל דיון בנושא מעונות היום.

חיים ילין: אני לא רוצה להיות נביא זעם, מיכל, זה בכלל לא אישי, כי אני מאוד אוהב אותך ובאמת העבודה שאת עושה היא עבודת קודש, אבל כל עוד - - -

משה גפני: במיכל אתה מתכוון למיכל צוק, מכיוון שבפרוטוקול יכולים לחשוב על מישהי אחרת.

חיים ילין: קודם כול, אם יש עוד מישהי מיכל, הכול בסדר, אין שום בעיה, אין פה אפליה.

חיים ילין: כל עוד מעונות היום – תשאלו גם את טרכטנברג שעשה עבודה בלתי רגילה.

חיים ילין: הוא לא סתם הביא בזמנו גם את הנושא הזה וגם גילאי שלוש-ארבע, וגם מנסה בחקיקה שיהיה פה משהו שיסתכל בצורה הוליסטית על כל הילדים מגיל לידה, חצי שנה, עד י"ב – כל עוד שזה יהיה במשרד הכלכלה, זה לא פלסטר, זה אפילו לא זה.

חיים ילין: אז ייתנו פה 100 מיליון, פה 150 מיליון, תפתרו בעיות ביורוקרטיות?

חיים ילין: לא נכון, כי אחרי זה תתמודדו בדברים אחרים, 23%-25% מהילדים בידיים שלכם, 75% במשפחתונים, במעונות פירטיים, במעונות פרטיים שמשלמים הון כסף, זה רק לעשירים.

חיים ילין: זה לא יעבוד.

חיים ילין: ולכן האפשרות היחידה שזה יתקדם, בדיוק כמו שהעבירו את גילאי שלוש-ארבע למשרד החינוך כחינוך חינם, נבנו בשנתיים 2,500 כיתות.

חיים ילין: משרד הכלכלה לא מסוגל לעשות את זה, לא יעזור כלום.

חיים ילין: אגף הבינוי במשרד החינוך הוא אחד הטובים שיש במדינת ישראל, לא יעזור כלום.

חיים ילין: כל עוד נדבר על משרד הכלכלה, לא יזוז כלום.

חיים ילין: זה צריך לעבור למשרד החינוך.

חיים ילין: אני אומר לכם את זה כראש רשות לשעבר – להסתכל על הילד מגיל שהוא מגיע למקום מסוים, מאתרים אם יש לו בעיות ואין לו בעיות, והוא ממשיך הלאה, ברצף.

חיים ילין: אלא מה, לא רק הפוליטיקה הפנימית, בנט לא רצה את זה כשהוא היה במשרד הכלכלה.

חיים ילין: הבאתי את החקיקה כשהוא במשרד החינוך בשביל שייקח את זה.

חיים ילין: אין שר כלכלה, אז במנהיגות תיקח ותקדם את זה.

חיים ילין: אין בעיות של כסף, ראינו.

חיים ילין: עכשיו יש הסכם קואליציוני, יש קבינט, יש כל מה שאתם רוצים.

חיים ילין: הבעיה היא לא כסף, הבעיה היא ניהולית.

חיים ילין: כל עוד יהיו ישיבות, יהיו צוותים, אני אלמד אתכם בדיוק מה קורה עם צוותים, וגם בנט יכול ללמד אתכם מה קורה עם צוותים וגם ראש הממשלה יכול ללמד אתכם מה קורה עם צוותים, זה בדיוק מה שיקרה.

חיים ילין: בסוף אני מבקש שיהיה פה דיון - - -

משה גפני: הם באו עם מצב רוח, החלטתם להוריד להם אותו?

חיים ילין: אני אופטימי מטבעי, אבל אני ריאלי.

משה גפני: אנחנו פה.

<ליאור גבאי: אנחנו בונים על זה שהרב גפני ימשיך לנהל את העניין הזה בשלט רחוק.

חיים ילין: אם יש מישהו שמסוגל להעביר את זה למשרד החינוך ולנהל את זה כמו שצריך זה גפני.

חיים ילין: אני אומר לך את זה עכשיו חד-משמעית.

משה גפני: חיים, תודה רבה.

חיים ילין: אני הולך לחוק הטרור.

חיים ילין: זה דומה לדיון פה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: אראל, בבקשה.

אראל מרגלית: קודם כול, אני רוצה לברך את גליה וולך ואת ליאורה מינקה, את ליאור גבאי ואת כל מי שהיה מעורב והרב גולדקנופף ואת מיכל צוק ממשרד הכלכלה, על זה שהגעתם לפתרון של עזרה ראשונה, אבל זו רק עזרה ראשונה.

אראל מרגלית: הרב גפני, אני רוצה להזכיר לנו את הדבר הבא.

אראל מרגלית: אין מי שמוביל את משרד הכלכלה, כלומר, ראש הממשלה נמצא שם, אין הובלה.

אראל מרגלית: כמו שאין הובלה במשרד החוץ, אין הובלה במשרד הכלכלה.

אראל מרגלית: אני רק רוצה להזכיר לעצמנו שאישרנו בשנה שעברה 420 מיליון שקל, נדמה לי, לבינוי של מעונות יום חדשים, הניצול התקציבי של הדבר הזה היה 10%.

אראל מרגלית: כלומר, אישרנו את זה ואתם לא עשיתם כלום, וזאת שערורייה בדרגות על.

אראל מרגלית: עכשיו אני שמח שיש איזה פתרון קטן.

אראל מרגלית: בואו נסתכל רגע במראה.

אראל מרגלית: 70% מהילדים בני אפס עד שלוש במדינת ישראל נמצאים מחוץ למסגרות של מעונות ולא מטופלים על-ידי המדינה.

אראל מרגלית: כשזה קורה משפחות צעירות ובעיקר אימהות צעירות, לא יכולות לצאת לעבודה.

אראל מרגלית: כולם אומרים "לצאת לעבודה", "לצאת לעבודה", הן לא יכולות לצאת לעבודה, לא יעזור שום דבר.

אראל מרגלית: במקומות שנקראים "אזורי עימות", כשהמדינה החליטה בצורה חד-סטרית לבטל את מעמד אזור העימות.

אראל מרגלית: מה קורה בקריית-שמונה?

אראל מרגלית: – אליס, שהיא יושב-ראש נעמ"ת שם – משפחה שילמה 660 שקל לחודש בעבור ילד לחודש, ובבת אחת, כי לא ירו עליהם מספיק טילים והטילים פגעו ליד, לקחו להם את אזור מעמד העימות, פתאום בבת אחת 2,400 שקל לילד.

אראל מרגלית: מעון אחד נסגר בקריית שמונה.

אראל מרגלית: אני מביא את זה בתור דוגמה.

אראל מרגלית: נפגשו עם 66 אימהות, חצי מהן לא יכלו להמשיך ללכת לעבודה.

<יעל שמרגד: נסגרו בקריית שמונה עוד ארבעה מעונות של המתנ"סים.

אראל מרגלית: נכון, פשוט הייתי מרוכז בזמנו עם אליס על נעמ"ת, אבל את צודקת.

אראל מרגלית: אנחנו מסתכלים על המשפחות בכל רחבי הארץ, רוצים שמשפחות יצאו להתפרנס, אנשים יצאו לעבוד.

אראל מרגלית: אנשים היום מוכשרים, אימהות צעירות מוכשרות, הלכו ללמוד, רוצות לעבוד.

אראל מרגלית: זה הדבר המרכזי שנותן להם את האפשרות ללכת לעבוד.

אראל מרגלית: המדינה כרגע נתנה עזרה ראשונה, אבל מטפלת בדבר הזה מתחת לכל ביקורת.

אראל מרגלית: חייבים – טרכטנברג ואחרים מדברים על זה – חייבים מכל המפלגות – דרך אגב, מכל המפלגות, כולנו תומכים בזה – חייבים לראות בדבר הזה עניין אסטרטגי.

אראל מרגלית: היכולת לתת לילדים מסגרת מאפס עד שלוש, שהיא מסגרת שתומכת, שיש כמות ילדים סבירה בעבור מטפלת – אי-אפשר לקבל מטפלות, כי הן מקבלות שכר מינימום, הן מתחילות לעבוד, זו עבודה מאוד-מאוד תובענית, מאוד קשה, והן אומרות: נלך להיות מוכרות בקניון, שם אני לא צריך לעבוד כמו משוגע.

אראל מרגלית: יש אחריות מטורפת.

אראל מרגלית: הילדים שלנו זה החזית.

אראל מרגלית: לגדל את הילדים שלנו מאפס עד שלוש זה החזית החברתית של מדינת ישראל.

אראל מרגלית: אנחנו שולחים לשם אנשים ואנחנו לא נותנים להם את הכלים.

אראל מרגלית: ומה?

אראל מרגלית: על מה הולכים פה כספים קואליציוניים שאנחנו שומעים על ימין ועל שמאל?

אראל מרגלית: על מה הולכים פה כספים?

אראל מרגלית: אנחנו הולכים להעביר עכשיו 9 מיליארד על עודפים במשרד הביטחון שהם לא ניצלו בשנה שעברה.

משה גפני: 10 מיליארד.

משה גפני: זה לא רק עודפים, זה גם העברה.

מיקי רוזנטל: עוד 1 מיליארד לליברמן?

אראל מרגלית: חבר'ה, אנחנו מדברים פה על כספי עתק, ואין לנו את המינימום כדי לתת למשפחות צעירות, לאימהות צעירות במדינת ישראל, איזה מידה של רווחה, של הוגנות, ולתת את השכר ההוגן למי שעומד שם ומטפל בילדים האלה.

אראל מרגלית: חבר'ה, די, בואו נשנה את סדרי העדיפויות.

אראל מרגלית: יש לכם שלושה חודשים, בואו ניתן להם את כל הגיבוי להשיג הישגים - - -

משה גפני: אם הייתם נכנסים לקואליציה, היה לכם שר כלכלה, הכול היה נראה אחרת.

מיקי רוזנטל: אבל מה עם הריח?

אראל מרגלית: אני רוצה להסביר לך.

אראל מרגלית: הסברתי אתמול לאמריקנים, הם שאלו אותי: למה אתם לא נכנסים לקואליציה?

אראל מרגלית: אז אמרתי להם: תארו לכם שהיו מנסים בארצות-הברית להכניס גם את דונלד טראמפ וגם את ברני סנדרס ואומרים: אנחנו הולכים בכיוון ברור.

אראל מרגלית: זה נתניהו.

אראל מרגלית: הוא מוכן את זה ואת זה, את כולם ביחד.

משה גפני: לא ניכנס לעניין הזה עכשיו.

משה גפני: פרופ' טרכטנברג, בבקשה.

אחמד טיבי: יש איזה עיתון שבתמונת השער שלו היום נתניהו, לידו ליברמן, ולמעלה כתוב "שלום וביטחון".

מיקי רוזנטל: השאלה מי זה השלום ומי הזה הביטחון.

מיקי רוזנטל: ..

מנואל טרכטנברג: מעולה.

מנואל טרכטנברג: ..

משה גפני: אם הייתם נכנסים – טוב, לא חשוב.

אראל מרגלית: אם היינו נכנסים, לא הייתי נותן להעביר את זה לשר הכלכלה, רק שיהיה ברור.

מנואל טרכטנברג: אני לא רוצה לקלקל את השמחה של האנשים המצוינים שיושבים כאן, באמת גם אלה שעומדים בראש הארגונים, הרב גולדקנופף שנמצא כאן, ואני מברך אותך על זה שבאת ועל הפעילות המדהימה שאתם עושים, גם הארגונים האחרים, מיכל צוק, גלית ואחרים.

מנואל טרכטנברג: עוד ועדה?

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להזכיר שלפני כחודשיים או שלושה, אם אינני טועה, סיימה עבודתה ועדה בראשותו של אודי פראוור ממשרד ראש הממשלה.

מנואל טרכטנברג: צוות או ועדה שהופקדו על הנושא מה עושים עם מעונות היום.

מנואל טרכטנברג: והצוות הזה הוציא מתחת ידיו דוח שלא היתה לו שורה תחתונה, כי הדרג המדיני ציווה עליו שלא תהיה שורה תחתונה ברורה, אבל הדוח בא וזעק שצריך להעביר את המעונות למשרד החינוך ושום דבר לא קרה.

מנואל טרכטנברג: זה היה לפני שלושה חודשים, אם אינני טועה.

מנואל טרכטנברג: עוד מעט נחגוג יום הולדת חמישי לדוח של הוועדה שעמדתי בראשה.

מנואל טרכטנברג: והדוח הזה, אני קורא אותו כיום, והוא נשמע מאוד אקטואלי לצערי הרב, גם בעניין הזה, והוקצו כספים רבים מאוד, והממשלה קיבלה החלטה – יש דברים שהיא לא קיבלה בהם החלטה – היא קיבלה החלטה, והכספים האלה תוקצבו, ולא קרה כלום.

מנואל טרכטנברג: זה היה לפני חמש שנים.

מנואל טרכטנברג: עוד ועדה?

מנואל טרכטנברג: עוד שלושה חודשים?

מנואל טרכטנברג: אני אומר לכם, אני מבין את המצוקה המידית שלכם, והייתי בקשר עם רבים מכם, וטוב שתקבלו את ה-60 מיליון עכשיו, ואולי את ה-60 מיליון או ה-50 מיליון הבאים – אני אומר "אולי" כי זה לא ברור – וזה טוב מאוד, אבל אל תסתפקו בזה.

<קריאה: לא מסתפקים.

<יעל שמרגד: זה הפלסטר.

מנואל טרכטנברג: יש משהו בטון.

מנואל טרכטנברג: אני מבין שאתם באים כמו שעברת חלילה תאונת דרכים, ואז אתה עובר את הטיפול הראשוני בחדר מיון ואתה נושם לרווחה, כי אתה שם ולא בחדר אחר.

מנואל טרכטנברג: אבל רבותי, זה רק תחילת הדרך, ואני לא רואה את הדרך עצמה.

מנואל טרכטנברג: למה אני מתכוון?

מנואל טרכטנברג: מה צריך לעשות?

מנואל טרכטנברג: קודם כול, צריך לקרוא מחדש להעברת המעונות למשרד החינוך, קריאה חד-משמעית, לא מתפתלת ולא מקריבה את העתיד על מזבח 60 מיליון שקל, כי זה לא יהיה.

מנואל טרכטנברג: העסק הזה לא יכול לעבור.

מנואל טרכטנברג: משרד הכלכלה, שאני מכיר אותו היטב, ואני מכבד את הפעילות שלהם והם עושים כמיטב יכולתם, לא יכול להיות המשרד הממונה.

מנואל טרכטנברג: כל הזמן חוזר על עצמו העניין הזה של עידוד נשים לצאת לעבוד.

מנואל טרכטנברג: רבותי, במדינת ישראל יש לנו שיעור השתתפות של נשים, אחד הגבוהים ב-OECD, כולל של נשים חרדיות.

מנואל טרכטנברג: העניין הוא לא עידוד נשים לצאת לעבוד, העניין הוא לדאוג לדור הבא, לילדים, לאלה שמאוחסנים במעונות האלה, ורק 23% מהם.

מנואל טרכטנברג: צריך לעשות מעשה.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, מכאן צריכה לצאת דרישה חד-משמעית בעניין הזה.

מנואל טרכטנברג: אין שר כלכלה זה זמן רב.

מנואל טרכטנברג: נניח ייכנס שר כלכלה, ייקח לו חצי שנה להיכנס לעניינים, ואז הממשלה תיפול או התקציב הדו-שנתי או לא יודע מה.

מנואל טרכטנברג: זה משרד יתום.

מנואל טרכטנברג: גם אם היה שר כלכלה, שום שר לא רוצה להיפרד מטריטוריה, וזה תמיד היה בעוכרינו בעניין הזה.

מנואל טרכטנברג: צריך לצאת בקריאה חד-משמעית להעביר את המעונות לשם.

מנואל טרכטנברג: פעם ראשונה.

אראל מרגלית: למשרד החינוך?

מנואל טרכטנברג: פעם שנייה - - -

משה גפני: זה גם במסקנות שלך?

מנואל טרכטנברג: ברור.

מנואל טרכטנברג: הדבר הזה חוזר על עצמו.

מנואל טרכטנברג: בדקתי את כל ההיסטוריה של העניין הזה, וזה הולך אחורה שנים רבות.

מנואל טרכטנברג: לא המצאתי שום דבר.

מנואל טרכטנברג: זה ברור לחלוטין.

מנואל טרכטנברג: אנחנו מזמן לא בקטע של עידוד נשים לצאת לעבוד, נגמר הסיפור הזה.

מנואל טרכטנברג: הן יוצאות, הן עובדות - -

משה גפני: זה יכול להשתנות

מנואל טרכטנברג: - - רק שהן קורסות, כי המערכת לא מתפקדת כפי שצריך.

מנואל טרכטנברג: פעם אחת.

מנואל טרכטנברג: פעם שנייה, יש הצעת חוק שעברה בקריאה הטרומית ותחזור לזירה בשבועות הקרובים כשנקים את המועצה לגיל הרך במשרד החינוך שתהיה מופקדת על מדיניות הגיל הרך.

מנואל טרכטנברג: אין במדינת ישראל מדיניות לגיל הרך.

מנואל טרכטנברג: אין בכלל.

מנואל טרכטנברג: לא שיש ויכוח מה צריכה להיות המדיניות, לא קיים הדבר הזה.

מנואל טרכטנברג: לכן בכל פעם אנחנו נופלים, פעם זה טיפות חלב, שראינו את זה כאן, ופעם זה המעונות ופעם לא בונים מספיק וכו' וכו' וכו', וזה יחזור על עצמו.

מנואל טרכטנברג: זה סרט ידוע מראש.

מנואל טרכטנברג: אני קורא לכולם להתגייס כדי לדחוף לקבלת החוק, וזה יכול לקרות בחודשים הקרובים.

מנואל טרכטנברג: אנחנו הולכים לתקציב דו-שנתי לצערי הרב, מה שייכנס ולא ייכנס לתקציב הדו-שנתי יהיה מכריע לעתיד, בין היתר של הדבר הזה.

מנואל טרכטנברג: כדי שיקרה משהו משמעותי לגיל הרך, צריך שיהיה שינוי בסדרי עדיפויות, שהנושא של הגיל הרך בכללותו, כולל מעונות היום, כולל ההכשרה – הדברים האלה עולים הרבה כסף, 60 המיליון האלה זה רק כדי שהעסק הזה לא יקרוס, צריך להבין את זה, זה לא כדי להרים אותו.

מנואל טרכטנברג: צריך להיות שינוי סדרי עדיפויות, שינוי גדול, לא קטן, וזה צריך להיכנס בתקציב הדו-שנתי.

מנואל טרכטנברג: לסיכום, אני רוצה שלא נצא מכאן עם תחושה שנפל דבר, קרה דבר מאוד משמעותי בהיסטוריה של מעונות היום והטיפול בגיל הרך במדינת ישראל - -

משה גפני: הם גם לא אומרים את זה.

מנואל טרכטנברג: - - כל מה שקרה זה בקושי טיפול נמרץ בחדר מיון לאחר תאונה קשה.

מנואל טרכטנברג: בקושי.

מנואל טרכטנברג: ומכאן ואילך צריך לצאת עם קריאה על הדברים שציינתי.

מנואל טרכטנברג: תודה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: איילת נחמיאס-ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: מיקי.

משה גפני: הוא לא ביקש.

מיקי רוזנטל: אני לא ביקשתי.

משה גפני: אתה רוצה?

מיקי רוזנטל: לא.

מיקי רוזנטל: טרכטנברג הוא הדובר הכי טוב שלי בעניין הזה.

משה גפני: איילת, אם אפשר בקצרה.

משה גפני: אני רוצה לשמוע את המשרדים.

איילת נחמיאס ורבין: מאוד-מאוד קצר.

איילת נחמיאס ורבין: יש לי המון הערכה למיכל צוק.

איילת נחמיאס ורבין: בשבוע שעבר מאוד כעסתי על פקיד ממשלתי אחר מהאוצר כשהיה דיון עוד לפני שהגיעו להסכמות, כי הוא ישב בוועדת העבודה, בראשות אלי אלאלוף, ולא הסכים להגיד לנו, לכנסת שמפקחת על עבודת הממשלה, מהו סכום הכסף שמדובר בו לפלסטר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: הסכום עלה מ-40 מיליון ל-60 מיליון.

<יעל שמרגד: מ-40 מיליון ל-110, בשתי פעימות.

משה גפני: נציג ממשרד האוצר לא רצה להגיד לך?

איילת נחמיאס ורבין: לא.

משה גפני: זה חידוש גדול.

משה גפני: ..

איילת נחמיאס ורבין: מה אתה בהלם?

איילת נחמיאס ורבין: אתה נדהם.

משה גפני: היית מתקשרת אלי, הייתי אומר לך.

איילת נחמיאס ורבין: תקשיב טוב, הרב גפני, זה היה במלחמה, בסוף כתוצאה מלחץ מאלי אלאלוף הוא אמר את הסכום.

איילת נחמיאס ורבין: העניין הזה לבדו היה מאוד-מאוד חמור בעיני.

איילת נחמיאס ורבין: מעבר לזה, כל מי שרואה עם מה שהארגונים מתמודדים זה באמת בלתי נסבל.

איילת נחמיאס ורבין: מיכל, אני יודעת שהלב שלך והמצפן והמצפון נמצאים במקום הנכון, אבל בסופו של דבר, כמו שאמר טרכטנברג, זה לא יכול להימצא לאורך שנים במשרד הכלכלה.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, אולי בניגוד לארגונים, אני לא תולה את יהבי במעבר למשרד החינוך, אבל אנחנו מוכרחים לומר, הרב גפני, השבוע דיברתי על זה שוב בשיחה במוצאי-שבת, העובדה לבדה שרק ל-112,000 ילדים מתוך כ-400,000 יש פתרון מגיל לידה עד גיל שלוש היא תעודת עניות מאוד-מאוד גדולה למדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: כשיהיה לנו דיון עם יותר זמן, אני אדבר אתכם על המעברים, כי הגברים צריכים לשמוע על המעברים – מה אנחנו עושות בבוקר, מה אנחנו עושות בצהרים ומה אנחנו עושות כשמסתיים היום.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאולי אז יהיה סיכוי שיתחילו לדאוג פה לגיל הרך.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני מבקש להתחיל במשרד האוצר.

משה גפני: מי הגברת?

<יערה שילה: ביקשתי אישור לדבר.

משה גפני: עוד מעט.

משה גפני: איילת לא יודעת באיזה סכום מדובר וגם אני רוצה לשמוע.

משה גפני: אני אאפשר לאלה שביקשו רשות דיבור.

משה גפני: משרד האוצר, מי מסביר לנו מה הולך לקרות?

<מורן מזור: כפי שאמרו - - -

משה גפני: יש לי כמה שאלות שאני רוצה שתענה.

משה גפני: דבר ראשון, למה לא עניתם לחברת הכנסת איילת נחמיאס?

משה גפני: לא עניתם בכמה כסף מדובר.

משה גפני: היא חברת כנסת בכירה, היא הולכת לקבל גם את אות הפרלמנטרית הטובה.

איילת נחמיאס ורבין: גפני, עוד לא סיפרתי את זה לאף אחד - - -

משה גפני: חזרתי בי.

איילת נחמיאס ורבין: אני מתרגשת יותר מהעמית שלי.

משה גפני: לא חשוב, תעזבי את העמית שלך עכשיו.

משה גפני: על כל פנים, למה לא אמרתם את הדבר הזה?

משה גפני: ודבר שני, וזו כבר באמת השאלה המהותית.

משה גפני: אתם מדברים כל הזמן על זה שנשים יצאו לעבודה.

משה גפני: אני חולק על פרופ' טרכטנברג – אני לא חולק על הצד המקצועי, בגלל שכל מה שהוא אמר היה נכון – אני חולק על המציאות הזאת שנשים יצאו לעבודה בכל מקרה.

משה גפני: הן לא יצאו לעבודה בכל מקרה, שלא תהיה טעות.

משה גפני: אם המצב יהיה שלא יהיו מעונות, הן יעשו את החשבון הכלכלי, הן יגידו: עדיף להיות עקרת בית בבית מאשר לצאת לעבודה.

משה גפני: היעד הלאומי של עידוד נשים לצאת לעבודה, נתקל בחומות של חוסר כסף.

משה גפני: שאבתם ממשרד הכלכלה כסף והעברתם את זה לדברים אחרים.

משה גפני: אני רוצה לדעת, קודם כול, מה יש בהסכם, בכמה כסף מדובר באופן רשמי, ואני רוצה לדעת למה צריך את הוועדה.

משה גפני: למה אי-אפשר לקחת את מסקנות הוועדות שהיו עד היום ולהגיד שאין כסף?

משה גפני: נתמודד עם זה, נגיד אין כסף, בסדר, אז אין כסף, אנחנו יודעים שאדם עני לא יכול לקבל את מה שהוא רוצה, מדינה ענייה לא יכולה לקבל את מה שהיא רוצה, אבל אז לוועדת הכספים יהיו כל מיני מקורות שיהיה אפשר למשל בהפחתת המע"מ וכל הדברים האלה – 3-4 מיליארד שקל, אולי עדיף היה להשקיע את זה במעונות היום.

משה גפני: יש לנו גם מה לומר בעניין הזה, ולא כל השכל נמצא במשרד האוצר.

משה גפני: מה לעשות, מתי שהקדוש ברוך הוא חילק את הכסף, גם אנחנו עמדנו שם בתור.

מנואל טרכטנברג: שכל.

מנואל טרכטנברג: שכל.

משה גפני: השכל.

מנואל טרכטנברג: אמרת "כסף".

<קריאה: הוא התכוון לזה.

מנואל טרכטנברג: אתה מבין, הקדוש ברוך הוא מחלק כסף.

מנואל טרכטנברג: ..

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהוא התכוון לשניהם.

איילת נחמיאס ורבין: זה קצת כמו "נתניהו מאוחדת".

משה גפני: מורן, שלא תהיה טעות, התכוונתי לשכל.

משה גפני: כשחילקו את הכסף, אתם הייתם שם.

<מורן מזור: אצלנו תמיד אין, תמיד היינו אחרונים.

משה גפני: אצלכם תמיד אין, אבל אני יודע מה יש לכם.

משה גפני: הולך להיות כאן נושא שהוא לא הולך לרדת מסדר-היום, הוא נושא שיטופל על-ידי כל המפלגות, על-ידי כל הסיעות בכנסת – כולם סובלים מאותו דבר.

משה גפני: אני מגיע הביתה אז אני מקבל טלפונים, או שאני מגיע למשרד, אני מקבל טלפונים שלא קיבלו את הילד שלי במעון בגלל שמשרד הכלכלה אמר שאין מקום.

משה גפני: מה זה "אין מקום"?

משה גפני: מה אתם רוצים שיהיה?

משה גפני: אין כסף – זאת אמירה, ואז אנחנו נחפש את המקורות.

משה גפני: בבקשה.

<מורן מזור: אני אתחיל ואומר שבחמש השנים האחרונות ממשלת ישראל הקצתה כ-1.2 מיליארד שקלים להגדלת היצע מעונות היום.

<מורן מזור: רק בשנת 2016 - - -

משה גפני: מה?

<מורן מזור: ממשלת ישראל הקצתה כ-1.2 מיליארד שקלים להגדלת היצע מעונות היום.

<מורן מזור: זאת אומרת, להוסיף מעונות - - -

משה גפני: מתי?

<מורן מזור: בחמש השנים האחרונות.

<מורן מזור: רק השנה הקצינו 200 מיליון שקל.

אראל מרגלית: זה לא מומש.

<מורן מזור: שנייה, אני אגיע לזה.

משה גפני: תן לו.

משה גפני: אני מכיר את זה.

אראל מרגלית: תן לנו שנה מדויקת.

משה גפני: 1.2 מיליארד הוקצה בשנת - -

<מורן מזור: בחמש השנים האחרונות.

משה גפני: - - 2011.

<מורן מזור: לא, לא.

<מורן מזור: זה במהלך השנים האחרונות.

משה גפני: זה לא בבת אחת?

מנואל טרכטנברג: לא.

משה גפני: ביטלנו כאן בוועדה את בג"ץ פרי.

<מורן מזור: שנייה, אני אגיע לזה.

אראל מרגלית: תגיד לנו מה היה התקציב, מה הוספתם, על פני כמה זמן.

<מורן מזור: אני אומר, בחמש השנים האחרונות 1.2 מיליארד.

<מורן מזור: בשנת 2016 – 200 מיליון שקלים.

<מורן מזור: זה רק בשנת 2016.

<מורן מזור: היו קשיים בביצוע מעונות היום - - -

אראל מרגלית: מה היה התקציב ב-2015.

אראל מרגלית: רק תזכיר לנו, כי אני זוכר את זה טוב.

משה גפני: אראל, תן לו לדבר שוטף.

אראל מרגלית: דבר על הבעיות, ואז יש סיכוי שנפתור אותן.

<מורן מזור: אני אדבר על הבעיה, אבל אני גם אגיד שלדעתי פתרו אותה.

<מורן מזור: היתה בעיה בביצוע מעונות היום, ובאמת היה קושי גדול ביישום.

<מורן מזור: בשנת 2014 לדעתי משרד הכלכלה – סייענו, אבל כמובן הוביל את זה משרד הכלכלה – שינה את כל הבינוי שלו, ומשנת 2014 ושנת 2015, ואנחנו גם רואים את הביצוע התקציבי בשנת 2016, רואים ביצוע הולך וגדל של התקציבים, ביצוע התקציבים בבינוי, זאת אומרת שקצב הבינוי, אנחנו צופים ומקווים מאוד שילך ויגדל.

<מורן מזור: אם יש פעולות נוספות שאנחנו יכולים לעשות כדי לממש את התקציבים האלה, כמובן נשמח.

אראל מרגלית: מה קצב הביצוע?

משה גפני: אראל, שנייה.

משה גפני: מורן, רק שנדע, אנחנו מדברים על אותה מדינה כמובן, אז למה יש בעיות?

משה גפני: הרי הכול בסדר.

<מורן מזור: אמרתי, כנראה נוהל הבינוי הישן במשרד הכלכלה היה לא טוב מספיק, היה קשה לבצע, לעיריות היה קשה לממש - -

עליזה לביא: זה השתנה לפני שנתיים.

<מורן מזור: - - ובאמת לפני שנתיים, כמו שאומרת חברת הכנסת, השתנה נוהל הבינוי, ובהתאם גם השתנה הביצוע בצורה דרסטית.

רחל עזריה: מה שעשו בשנה, עושים בחודש.

<מורן מזור: מה שעושים בחודש לדעתי לא עשו בשנה.

<מיכל צוק: אולי אני אבהיר - - -

משה גפני: מיכל אני אאפשר לך.

משה גפני: לא תהיה ישיבה בלי שאת תדברי.

<מורן מזור: הקרדיט על זה כמובן למשרד הכלכלה, שעמל על הנוהל הזה לא מעט.

<מורן מזור: גם אנחנו סייענו באמצעים שלנו, אבל זה כמובן - - -

משה גפני: למה צריך להקים ועדה?

משה גפני: הרי יש כסף והנוהל מסתדר, אז בואו נסכם עכשיו שנותנים את כל מה שצריך לעניין הזה.

משה גפני: למה ועדה?

<מורן מזור: קודם כול, מבחינת היצע מעונות היום אנחנו שמים את זה גם מבחינתנו בראש סדרי העדיפויות - - -

עליזה לביא: שזה אומר מה?

<מורן מזור: קודם כול, אם אנחנו מסתכלים אחורה על הקצאת התקציבים, אנחנו רואים שהמון תקציבים מופנים לזה, מוקצים לזה, ואני מאמין שגם בשנים הבאות בתוך סדרי העדיפויות של הממשלה - - -

אראל מרגלית: ככה אתם מתנהגים כשזה בראש סדר העדיפויות?

עליזה לביא: כן.

עליזה לביא: אני לא מצליחה להבין מה זה אומר.

אראל מרגלית: יש דברים חורקים במערכת.

אראל מרגלית: הבינוי – מתוך 450 כמה בוצע באותה שנה?

אראל מרגלית: רק תזכירו לנו.

משה גפני: אראל.

משה גפני: אראל.

אראל מרגלית: אם זה השתפר, זה בסדר.

אראל מרגלית: רק תגיד לנו מה היה, איך זה משתפר.

משה גפני: הבנו.

עליזה לביא: לא.

עליזה לביא: לא הבנו.

משה גפני: הבנו.

משה גפני: הבנו.

משה גפני: תאמיני לי.

עליזה לביא: אז אולי תסביר לנו.

משה גפני: תני לי רגע.

אראל מרגלית: אם מנכ"ל שלי בחברה, היה לו תקציב של 450 מיליון, היה מבצע 10 מיליון אחרי שיש לו תקציב, והוא היה אומר לי שזה בראש סדר העדיפויות שלו, הייתי שולח אותו לאקזיט הביתה.

<מורן מזור: אני מסכים אתך - - -

אראל מרגלית: אז בוא נדבר על הבעיות ונגיד איפה נשפר, אין בעיה.

<מורן מזור: הייתי שמח מאוד שהמגזר הציבורי היה עובד כמו המגזר הפרטי ביעילות שלו.

אראל מרגלית: יש מקומות במגזר הציבורי שעובדים הרבה יותר טוב.

<מורן מזור: אני חושב שמשרד הכלכלה עשה שינוי משמעותי בשנתיים האחרונות, התחיל לבצע - - -

משה גפני: מורן, נחזור עליך.

משה גפני: הבנו.

<מורן מזור: בשנת 2015 בלבד הביצוע גדל בעשרות - - -

משה גפני: מורן, צריך לבקש פה ממני רשות, זה לא משרד האוצר כאן שאומנם לא מדברים שם אחד בדברי השני, אבל אני מבקש לעשות סדר.

משה גפני: אצלך הכול בסדר, זה בסדר.

משה גפני: משרד האוצר, האמת היא, מגיע לו פרס ישראל בטיפול במעונות היום, אבל בכל אופן אני רוצה לדעת קצת בביצוע האם מה שאמרת תואם לו.

משה גפני: מיכל צוק, ישבתי אצלכם במשרד זה מכבר עם המנכ"ל ואתך ועם כל הצוות שעוסק בעניין של המעונות.

משה גפני: הבעיה, אומר מורן, היתה בשנים האחרונות בנוהל שלכם, בנוהל של בינוי וכל הדברים האלה.

משה גפני: כסף היה, אבל במגזר הציבורי, הוא אומר, יש בעיה בנהלים - - -

<מורן מזור: לא.

<מורן מזור: לרשויות היה קושי לממש את התקציב.

משה גפני: הבנו.

משה גפני: זה כבר הטיעונים לעונש.

משה גפני: אני מבקש לדעת האם מה שאמרתם לי אז נכון, או מה שאומר מורן עכשיו נכון.

<מיכל צוק: אני אבהיר.

משה גפני: תגידי את העובדות, בגלל שלי אמרתם משהו אחר.

<מיכל צוק: אני משתדלת להגיד בכל המקומות אותו דבר, אז אני אבהיר גם עכשיו.

משה גפני: אני אומר בכל המקומות אותו דבר.

<מיכל צוק: גם אני.

אראל מרגלית: גם ראש הממשלה.

אראל מרגלית: .. זה בסדר.

<מיכל צוק: שני דברים.

<מיכל צוק: שנייה לפני שאני מתייחסת לבינוי אני רוצה להגיד רק דבר אחד לכל מי שיושב בפורום הזה.

<מיכל צוק: מבלי להתייחס לשאלה מי המשרד שאחראי על מעונות היום, אבל לדבר על מערכת מעונות היום הנוכחית, שיש בה, כולנו מבינים, עוד הרבה לאן ללכת והרבה מה לשפר, אבל לבוא ולהגיד שמדובר במחסני ילדים או שאנחנו מאפסנים ילדים, אני חושבת שאנחנו עושים עוול לעשייה שקיימת היום בשטח.

<מיכל צוק: חשוב לי להגיד את זה, ואין לזה שום קשר.

<מיכל צוק: כל אחד יכול לומר איפה הטיפול בנושא צריך להיות, אבל העבודה מתבצעת היום, ואני, אתם יודעים, מדברת בצורה גלויה, ואין ספק שאפשר לעשות יותר וצריך לשפר דברים, והרבה דברים, אבל מחסני ילדים זה לא.

<מיכל צוק: נעשית כאן עבודה מאוד משמעותית על-ידי הארגונים, גם אלה שיושבים כאן וגם אלה שלא יושבים כאן, ויש כמובן גם מעונות בשונות גדולה מאוד, אבל בסך-הכול המערכת היא לא מחסן ילדים, ואני חושבת שההקשר הזה הוא לא נכון.

משה גפני: מיכל תורידו את המילים "מחסן ילדים".

משה גפני: אין מחסני ילדים.

משה גפני: הארגונים שעוסקים בעניין הזה של המעונות עושים מלאכת קודש, הכול בסדר, אבל יש ילדים שלא נמצאים במחסנים, הם פשוט לא נמצאים במעון בגלל שאין מקום.

<מיכל צוק: נכון.

<מיכל צוק: ועכשיו לנושא - - -

משה גפני: אז תעזבי את המחסנים, את חוזרת על זה פעם שלישית.

אראל מרגלית: מיכל, תתייחסי לקצב הבינוי.

עליזה לביא: מה קרה בשנתיים האחרונות?

<מיכל צוק: עכשיו לנושא של הרחבת ההיצע.

<מיכל צוק: עד סוף 2014 הנוהל שחייבו אותנו, כמשרד הכלכלה, לבנות, וכל מי שמבין משהו בבינוי, יבין כמה זה אבסורד, היה על-ידי מבחני תמיכה.

<מיכל צוק: מי שמבין מה זה מבחני תמיכה יודע כמה זמן לוקח לאשר אותם ואיך אנחנו צריכים לשבת ולעשות הקצאות עם ועדת תמיכות ואיזה מסמכים צריכים להגיש, ואם מישהו רוצה לשנות את הקרקע, הוא לא יכול, כי זה לא עומד בתנאי הסף, ו-1,001 חסמים ביורוקרטיים, שלא נולדו במשרד הכלכלה, אלא בדרישות של איך הממשלה עובדת.

<מיכל צוק: ואנחנו, בסוף 2014, אחרי תהליך של כמה חודשים ביחד עם משרד האוצר, ביחד עם רשויות מקומיות, ביחד עם כל מי שהיה מוכן להיות שותף, יצרנו נוהל הקצאה חדש, שאין בו חסמים ביורוקרטיים ושהוא מאוד-מאוד פשוט.

<מיכל צוק: הלכנו ולמדנו.

<מיכל צוק: אנחנו מבינים שמערכת מתכווננת לפי המסה שהיא בנתה עד היום, שזה משרד החינוך, ולמדנו את הנוהל של משרד החינוך ואימצנו אותו, ולכן קצב הבינוי.

משה גפני: שנייה, מיכל.

משה גפני: דקה.

משה גפני: אני נורא מצטער, זה לא התפקיד של ועדת הכספים.

משה גפני: אני לא נכנס לנהלים של המעונות, זה ועדת העבודה והרווחה.

משה גפני: אני מדבר רק על דבר אחד, האם במהלך השנים האלה התווסף כסף למערכת כך שיכולתם לבנות עוד מעונות, שיכולתם ליצור מקומות חדשים שבהם ילדים או פעוטות, או איך שמגדירים את זה, יהיה להם מקום כדי שההורים יוכלו לצאת לעבודה?

משה גפני: אני רוצה לדעת את התהליך הכספי.

משה גפני: אנחנו הולכים לאשר פה תקציב עוד מעט.

<מיכל צוק: אני עונה.

<מיכל צוק: א', כן, הקצינו בשנים האלה 1.1 מיליארד שקלים.

<מיכל צוק: 600 המיליון הראשונים, אי-אפשר היה להוציא מהם שקל, בגלל אותו נוהל מסורבל, ולכן אני חושבת שזה כן רלוונטי.

<מיכל צוק: אם נותנים לך המון-המון כסף, אבל אין לך שום כלי שאתה יכול להוציא אותו, אז זה לא רלוונטי.

<מיכל צוק: ולכן עשינו תהליך, והיום, כן, יש גידול משמעותי מאוד בקצב הבינוי.

<מיכל צוק: מה שעשינו, אגב, כדי שהתקציבים לא ילכו לאיבוד, זה שכל הרשויות שקיבלו כסף בעבר באופן שאי-אפשר היה להוציא, הן לא יכלו לממש, העברנו אותן לנוהל החדש, והנוהל הזה, ההקצאה הראשונה שלו, נעשתה בסוף 2014 - -

משה גפני: כמה מעונות ייבנו השנה?

<מיכל צוק: רגע.

<מיכל צוק: - - אנחנו רואים מאז גידול משמעותי בקצב הבינוי.

משה גפני: כמה מעונות ייבנו השנה?

<מיכל צוק: אני עונה.

<מיכל צוק: אנחנו כבר רואים ביצוע מזומנים של בערך 180 מיליון בשנה וחצי האחרונות.

משה גפני: כמה עולה להקים מעון?

<מיכל צוק: המקסימום שאנחנו מתקצבים הוא עד 3.6 מיליון שקלים, לפי הפרמטרים - - -

משה גפני: כמה מעונות ייבנו ב-200 מיליון?

משה גפני: היות שלא למדתי ליבה, אני לא יודע לעשות את החשבון.

משה גפני: ..

משה גפני: כמה מעונות ייבנו?

מנואל טרכטנברג: 30-40.

<קריאות: - - -

<מיכל צוק: קצת מספרים כדי לסבר את האוזן.

משה גפני: מיכל, אני מבין - - -

<מיכל צוק: רגע - - -

משה גפני: רגע, זה ועדת הכספים, זה לא - - -

<מיכל צוק: אני מנסה לדבר על כסף.

משה גפני: רגע.

משה גפני: אני מבין שהבשורה שאת מביאה שייבנו במהלך השנה הקרובה 50 מעונות?

<מיכל צוק: יכול להיות שגם יותר.

<מיכל צוק: אנחנו רואים את הביצוע של הרשויות - - -

<קריאות: - - -

משה גפני: מה הולך פה?

משה גפני: רבותי.

<מיכל צוק: אנחנו רואים את הביצוע, כשהרשויות המקומיות פונות אלינו.

<מיכל צוק: אנחנו רואים קצב ביצוע הולך וגדל.

<מיכל צוק: הרשות המקומית יכולה לבוא אלינו לפי אבני דרך או בסוף, אבל אנחנו גם נמצאים בשיח עם הרשויות המקומיות.

<מיכל צוק: ממה שאנחנו שומעים מהן הנוהל החדש משופר לאין ערוך ומאפשר ביצוע.

אראל מרגלית: מה הביצוע?

אראל מרגלית: תקציב מול ביצוע.

<מיכל צוק: כרגע, בשנה וחצי האחרונות, לפי הנתונים שעכשיו שלפו לי, כמעט 180 מיליון שקל כבר יצאו.

<מיכל צוק: כלומר, אנחנו משלמים אותם ועוד היד נטויה.

משה גפני: מה זה "היד נטויה"?

<מיכל צוק: זה אומר שמתוך 1.1 מיליארד שהוקצו למעשה - - -

משה גפני: מיכל, כמה כסף בכוונה שהיד נטויה?

משה גפני: כמה כסף?

<מיכל צוק: אמרתי שהביצוע יכול להגיע עד המסגרת שהקצינו, שזה 1.1 מיליארד, אנחנו רואים האצה ביכולת של הרשויות - - -

משה גפני: במהלך השנה.

<מיכל צוק: אני מקווה.

<מיכל צוק: כמה שיותר מהר.

<מיכל צוק: אנחנו נשלם.

<מיכל צוק: את ההתחייבויות אנחנו כבר התחייבנו.

עליזה לביא: לא בשנה.

<מיכל צוק: 1.1 מיליארד הוקצו בפועל משנת 2012, אבל אפקטיבית לכאורה ביטלנו את ההקצאה המקורית כי אי-אפשר היה לממש אותה ומ-2014 הקצינו מחדש למי שקיבל - - -

אראל מרגלית: 450 מיליון.

אראל מרגלית: כמה ביצעתם ב-2014?

עליזה לביא: במדינת ישראל חסרים כ-700 מעונות.

<מיכל צוק: אני אומרת שמתוך אותם כספים בשנה וחצי האחרונות - - -

עליזה לביא: בואי נדבר מספרים.

עליזה לביא: חסרים כ-700 מעונות.

<מיכל צוק: רגע.

<מיכל צוק: אני מבטיחה שאני כאן ואני אענה על הכול.

<מיכל צוק: רגע.

<מיכל צוק: כמעט 180 מיליון כבר מבוצעים אצלנו בתשלומים לרשויות.

<מיכל צוק: יש להם מסגרת של עד 1.1 מיליארד.

<מיכל צוק: עדיין יש הרבה בקשות שמונחות לפתחנו, שאין לנו אליהן יותר - - -

אראל מרגלית: יש לי שאלה טכנית - - -

עליזה לביא: תני לנו מספר.

עליזה לביא: חסרים 700 מעונות בערך.

עליזה לביא: תני לנו הערכה.

<מיכל צוק: אני לא רוצה להגיד סתם.

<מיכל צוק: אם אתם מבקשים, אנחנו מיד נברר ונחזור אליכם כמה - - -

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: מיכל, אני לא מסכים לזה.

משה גפני: אל תחזרו עם נתונים, אני לא רוצה.

משה גפני: אני רוצה שתגידי מה שאתן יודעות.

<מיכל צוק: אז אמרתי מה שאני יודעת.

משה גפני: תעשי לי טובה.

משה גפני: היות שאני לא מבין.

משה גפני: אחרים מבינים, אני לא מבין, את צריכה גם להסביר לי.

משה גפני: כמה כסף עומד לרשות פיתוח המעונות השנה?

משה גפני: לא מה שבוצע קודם.

משה גפני: כמה עומד לרשות פיתוח המעונות תוספת לפעוטות שאותם צריך להכניס למעונות?

משה גפני: כמה כסף?

<מיכל צוק: השנה סיימנו את ההקצאה התקציבית כמעט לחלוטין.

<מיכל צוק: את ההקצאה התקציבית לבינוי מעונות חדשים השנה כמעט סיימנו.

משה גפני: כמה מעונות ייבנו השנה לאור העובדה שמיציתם את התקציב?

<מיכל צוק: אני מניחה שכמה עשרות.

משה גפני: ואז משמעות העניין שלא יהיה פתרון לילדים חדשים, לתינוקות חדשים.

משה גפני: לא יהיה פתרון.

עליזה לביא: אין פתרון.

<מיכל צוק: אם רוצים להרחיב את ההיצע, צריך להמשיך ולבנות.

משה גפני: אני מאוד מתנצל, אני מצטער, לא למדתי כלכלה באוניברסיטה, אני לא יכול להבין, ולכן אם אני טועה, תתקנו אותי.

משה גפני: מה שמיכל אומרת שמיצו את ההליך של הפיתוח לשנה, ייבנו בערך בין 40 ל-50 מעונות.

משה גפני: ומכאן ואילך אין כלום.

משה גפני: נכון?

משה גפני: אני רוצה לדעת אם אני טועה.

משה גפני: אם כן, אני אלך ללמוד.

עליזה לביא: השאלה איפה תלמד.

משה גפני: איפה שאת למדת.

משה גפני: כולנו נגיע לאותה מסקנה.

משה גפני: מה שאמרתי נכון, מיכל?

משה גפני: שלא נטעה.

משה גפני: יכול להיות שנצטרך לבקש ממשרד האוצר עוד כסף.

<מיכל צוק: - - - השנה אנחנו הקצינו.

אראל מרגלית: מיכל, האם את זוכרת שב-2014 סיימנו פה את השנה, היה משהו כמו 450 מיליון, והיתה בעיה בגלל הנהלים שאת מדברת עליהם ובוצע משהו כמו 10-20 מיליון.

אראל מרגלית: כמה היה התקציב ב-2015 ומה בוצע מתוכו?

אראל מרגלית: העברנו את זה כעודפי תקציב.

אראל מרגלית: אני זוכר.

אראל מרגלית: כמה בוצע ב-2015?

<מיכל צוק: כל התקציב שהוקצה, כי לא נתנו לתקציבים ללכת לאיבוד, את כולו העברנו לנוהל הקצאה החדש ועוד הוספנו בשנים האלה, ב-2014-2015 - - -

רחל עזריה: הכול בוצע?

איילת נחמיאס ורבין: לפי מה שאומר אראל מרגלית היה אמור להיות סכום יותר גבוה.

אראל מרגלית: תסדרי לי את המספרים.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה לסבר את האוזן עם כמה מספרים, כי אנחנו מדברים פה על מספרים.

משה גפני: בקצרה.

משה גפני: אני רוצה להתקדם.

מנואל טרכטנברג: האוכלוסייה גדלה בקצב של 1.9%-2% לשנה.

<קריאה: ברוך השם.

מנואל טרכטנברג: ברוך השם, ועוד איך.

מנואל טרכטנברג: רק כדי לקלוט את התינוקות החדשים שמתווספים למחזור, לא את אלה שאינם, יותר מ-70%, עשיתי חישוב שצריך סדר גודל של כ-200 מעונות - - -

איילת נחמיאס ורבין: הוא למד ליבה.

מנואל טרכטנברג: - - - 200 מעונות יום חדשים לשנה.

מנואל טרכטנברג: אנחנו מדברים על כך שבמקרה הטוב ייבנו 50 מעונות חדשים לשנה, כל שנה בשנים הקרובות על סמך הקצבה שהוקצתה בעבר, בחמש השנים האחרונות בעקבות הוועדה - - -

רחל עזריה: - - -

מנואל טרכטנברג: כלומר, ה-1.2 מיליארד או 1.1 מיליארד שמדובר עליהם זו הקצבה של העבר, לא של ההווה, וזה הולך לבנייה של מספר מעונות שלא מספיקים אפילו כדי לקלוט את התינוקות שמתווספים לאוכלוסייה.

מנואל טרכטנברג: לא את המסה, את הגידול באוכלוסייה, את הדלתא.

מנואל טרכטנברג: נבין שזה המצב כיום.

מנואל טרכטנברג: לכן כשהאוצר אומר "שינוי בסדרי עדיפויות", האמירה הזאת לא יכולה להתבסס על כך שהם מאיצים את קצב היישום שהיה בחמש השנים האחרונות.

מנואל טרכטנברג: זה לא שינוי בסדרי העדיפויות.

משה גפני: פרופ' טרכטנברג, ברור.

משה גפני: אני רוצה לתת לשני חברי כנסת, אבל ממש בקצרה, שהגישו את הבקשה.

משה גפני: עליזה לביא וגם בצלאל סמוטריץ.

משה גפני: אנחנו כבר במיצוי הדיון.

עליזה לביא: אדוני, המקום של המעונות, כמו שאמרו פה קודמי, בשנים האחרונות - - -

משה גפני: אל תחזרי על זה, זה ברור.

עליזה לביא: למעונות אין אבא ואין אימא.

עליזה לביא: רק השבוע ראינו כמה כסף העבירו.

עליזה לביא: בדיוק הגובה שצריך למעונות, 1.5 מיליארד, כדי לפתור בעיה.

עליזה לביא: פתאום נמצא הכסף להעביר לפנסיות, כי יש לזה אבא ואימא, בעיקר אבא.

עליזה לביא: המעונות הוזנחו שנים רבות.

עליזה לביא: הרבה מאוד כשלים, גם ביורוקרטיים.

עליזה לביא: ופה המקום להגיד מילה טובה למיכל צוק, כי גם כשאין שרים, וכשלא היו שרים שהנושא הזה כל-כך קרוב אליהם, היא הובילה את זה, אבל המצוקה מעבר לילודה.

עליזה לביא: אנחנו מדברים על כך של-20% מהילדים לא יהיה איפה להיות.

עליזה לביא: לא יהיה איפה להיות, המשמעות שאנשים לא יוכלו, ובעיקר נשים, לצאת - - -

מנואל טרכטנברג: 75%.

עליזה לביא: אני צריכה להסביר גם כאן על הפער המגדרי בין משכורות.

עליזה לביא: בסופו של יום יותר נשים לא יצאו לעבוד, כי ההחלטה הכלכלית המשפחתית היא שמי שמרוויח יותר הוא זה שיצא, ונראה שעוד ועוד נשים לא יכולות לצאת לעבוד.

עליזה לביא: זאת המשמעות, אדוני, ויש כסף, רק צריך רצון טוב.

עליזה לביא: כשמדברים פה על ראש סדר העדיפויות, שידעו גם לתת לנו הבנה מה זה ראש סדר העדיפויות, כי ההזנחה הפושעת כלפי הנושא הזה של המעונות, הגיע הזמן שתעבור מן העולם.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: בצלאל.

משה גפני: גם בצלאל הגיש את הבקשה מזמן.

בצלאל סמוטריץ': לא הייתי בחלק הראשון של הדיון - - -

משה גפני: בקצרה, כי אנחנו לקראת מיצוי הדיון.

בצלאל סמוטריץ': רק משפט.

משה גפני: בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אני רק מבקש להוסיף ששאלת הבינוי, כשנכנסתי עסקו בה, היא שאלה אחת מני רבות שאנחנו אמורים לעסוק בהן בהקשר למעונות היום, גם בשכר, בהכשרות, בתקני כוח-האדם וכו', ורק לדבר על החשיבות בעיני הקריטית של מעונות בפיקוח דווקא בגיל הזה.

בצלאל סמוטריץ': מה שקורה בסוף שאנשים הולכים לכל מיני חלופות אחרות.

בצלאל סמוטריץ': הרי אנחנו רוצים שאנשים יצאו לעבוד.

בצלאל סמוטריץ': הם הולכים לחלופות אחרות.

בצלאל סמוטריץ': אני לא רוצה להטיל דופי חס וחלילה באף אחד, יש אנשים מסורים מאוד, ילדי, טופלו כולם אצל מטפלות פרטיות, אבל בסוף כמדינה אנחנו מחויבים להאמין במערכת ציבורית מפותחת - -

אראל מרגלית: כולן יהודיות – כן?

משה גפני: תעשה לי טובה, סיימנו דיון, עכשיו אתה רוצה לפתוח משהו חדש?

בצלאל סמוטריץ': - - בגילאים האלה.

בצלאל סמוטריץ': היתה לי מטפלת שטיפלה בחמשת ילדי, בעזרת השם גם בשישי.

בצלאל סמוטריץ': קטעת לי את חוט המחשבה.

משה גפני: אמרת שהם נמצאים במשפחתון שהוא פרטי והיית מבסוט והכול בסדר.

משה גפני: תתעלם מהשאלה של אראל.

משה גפני: הלאה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו כמדינה חייבים להאמין במערכת הציבורית.

בצלאל סמוטריץ': בגילאים האלה היום, כל המחקרים מלמדים כמה הגיל הזה הוא חשוב בהתפתחות של הילד, ושאלתי, אדוני היושב-ראש, איך אנחנו מתקדמים מכאן.

בצלאל סמוטריץ': היה דיון.

בצלאל סמוטריץ': איך אנחנו עוקבים אחרי התהליך הזה ולא עושים דיון ושכחים מזה?

משה גפני: תודה.

משה גפני: רחל, בבקשה משפט.

רחל עזריה: חשוב שיש דיון תקציבי, אבל בעניין של הבינוי, שמהר מאוד הגענו לנושא של הבינוי, הסיפור הוא הרבה פחות תקציב, הרבה יותר הקרקע.

רחל עזריה: אנחנו רואים את הפער בין יישובים שבהם הרבה פעמים כמעט 100% מהילדים או 100% מהילדים נמצאים במעונות יום לבין הערים, שבהן 13%-16% מהילדים נמצאים במעונות יום, כי הסיפור הוא הקרקע.

רחל עזריה: הדיון על התקצוב – לדעתי הדיון צריך להיות הרבה יותר איך אנחנו עושים את הבנייה, כי בסוף זה לא רק קרקע, כי עובדה שברגע שהיה צריך להקים גני ילדים לגילאי 3-4 הכול הסתדר.

רחל עזריה: יכול להיות שגם השיטה שנעשתה עכשיו, שינוי שיטת הבינוי, לדעתי עדיין לא מספיק טובה, היא עדיין לא מאפשרת את הבנייה המסיבית.

רחל עזריה: צריך להבין שלא כל מעונות היום יהיו בקומת קרקע, יצטרכו להיות מעונות יום על מבני ציבור אחרים, ואז זה מורכב, כי זה עמותות ואיך מנהלים את מערכת היחסים הזאת – על בתי ספר, על גני ילדים ועל טיפות חלב, ויש פה בעיה קשה, כשאנחנו מדברים על התקצוב, כשבעצם הבעיה היא הרבה פחות על תקצוב, הרבה יותר על היכולת ליישם את המדיניות שאנחנו רוצים ליישם בגלל ענייני הקרקעות והשיטה שבה אנחנו בונים את המעונות.

<מיכל צוק: אנחנו לא דורשים - - -

איילת נחמיאס ורבין: - - -

משה גפני: רגע, רגע, איילת.

משה גפני: דקה-דקה.

משה גפני: רחל, תסיימי.

רחל עזריה: תמו דברי.

רחל עזריה: אני חושבת שהייתי ברורה, לא?

משה גפני: כן.

משה גפני: ברורה לגמרי.

משה גפני: אבל הבעיה של התקצוב מכאן היא מתחילה.

רחל עזריה: אני לא מסכימה.

רחל עזריה: אני חושבת שהסדר הפוך.

משה גפני: אין כסף.

רחל עזריה: זה לא נכון.

רחל עזריה: עובדה שיש כסף שלא מנוצל.

משה גפני: אין.

משה גפני: אין.

משה גפני: אין.

עליזה לביא: יש הרבה מקומות שיש קרקע, אבל הם לא יכולים להתקדם.

<מיכל צוק: אין כסף שהוא - - -

עליזה לביא: ראשי הערים אומרים שיש קרקע.

עליזה לביא: דברי עם הוד השרון.

רחל עזריה: כמה ניצלתם מהסכום?

<מיכל צוק: ניצלנו הכול.

משה גפני: הכול.

משה גפני: הכול ינוצל ונוצל.

אראל מרגלית: יכול להיות שזה יהיה מנוצל לפתרון הדיור שישהו שם אחרי הצהרים.

אראל מרגלית: ..

משה גפני: איילת, משפט.

איילת נחמיאס ורבין: בהקשר של התקצוב אי-אפשר ולא יעזור שום דבר – אי-אפשר לדבר על הנושא של הקרקעות - - -

משה גפני: אפשר לדבר.

משה גפני: היא צודקת.

איילת נחמיאס ורבין: ברור שהיא צודקת.

איילת נחמיאס ורבין: תמיד צודקת רחל עזריה, אבל אי-אפשר לדבר על זה בלי לדבר על ההקשר של איך מטפלים בנושא של שכר המטפלות, כי ייבנו מעונות.

משה גפני: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: זה להסתובב סביב הבעיה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מכירה מעונות יום שנבנים במקומות רבים ואין מי שיעבוד בהם.

רחל עזריה: אין מטפלות.

רחל עזריה: זה נכון.

משה גפני: בבקשה, הגברת יערה שילה.

משה גפני: אם אפשר, בקצרה.

משה גפני: יש לנו סדר-יום ארוך.

<יערה שילה: אשתדל מאוד בקצרה.

<יערה שילה: אני רוצה להביא עכשיו דווקא את ה-77% ולא את ה-23%.

<יערה שילה: אני מעריכה את מה שעושים הארגונים, הם מצילים עכשיו את השטח, השטח קורס.

<יערה שילה: בלי הארגונים השטח היה בקריסה יותר גדולה.

<יערה שילה: 77% מההורים אין להם שום מסגרת, שום מענה.

<יערה שילה: אם לא יעבירו את זה למשרד החינוך, תהיה פה קריסה, גם לרשות המקומית – חיים ביבס אתנו ומדבר אתנו באותה שפה.

<יערה שילה: שתי נקודות נוספות רציניות מאוד.

<יערה שילה: ההורים בשטח קורסים, הם לא יכולים.

<יערה שילה: המסגרת פירטית כשאין כסף והמסגרת הפרטית מאוד יקרה כשההורה יכול לאפשר לעצמו.

<יערה שילה: זה דבר אחד.

<יערה שילה: הדבר השני שאני רוצה לדבר עליו זה המטפלות.

<יערה שילה: עכשיו מפטרים 110 מטפלות ומנהלות מעון בויצ"ו בגלל קשיים כלכליים, בנעמ"ת יקרה אותו דבר, באמונה יקרה אותו דבר.

<יערה שילה: מי דואג למטפלות האלה?

<ליאורה מינקה: אל תדברי בשמנו בבקשה.

<ליאורה מינקה: אני לא מפטרת אף עובדת.

<יערה שילה: בסדר.

משה גפני: הן לא הולכות לפטר אף אחד.

<יערה שילה: אין להן כוח ואין להן איגוד ששומר עליהן.

<יערה שילה: אין מי שנאבק בשבילן.

<קריאות: - - -

<קריאה: למה את אומרת את זה?

<יערה שילה: כי אין.

משה גפני: לא לפתוח את הוויכוח הזה.

<גליה וולוך: זה ממש לא נכון.

<גליה וולוך: זה פשוט מידע לא נכון.

<קריאה: הן מאוגדות בהסתדרות.

<יערה שילה: אין להן כוח לדבר.

<יערה שילה: בהסכם מדובר על מענק ולא מדובר להפוך להם את השכר, לתת הכשרה מותאמת ולהתייחס - - -

משה גפני: אוקיי.

משה גפני: ראשי הארגונים טוענות – כי לא שמעתי טוענים – אחרת, ואני מסתמך על הדברים שלהן שאכן לא יפוטרו.

<גליה וולוך: אנחנו לא מפטרות, כי אין לנו כוח-אדם, ואני באמת רוצה לחזור לנקודה הזאת.

<גליה וולוך: בניית המעונות חשובה מאוד-מאוד, אבל אין לנו עניין שיעמדו פילים לבנים.

<גליה וולוך: אין לנו כוח-אדם.

<גליה וולוך: מצוקת כוח-האדם שלנו היא קשה מאוד בגלל השכר והתנאים של העובדות.

<גליה וולוך: זו המשימה הראשונה שלנו בוועדה שמתכנסת, ואני באמת מאוד מקווה שממשלת ישראל תפנים שזו צריכה להיות משימה לאומית של הממשלה להציל את הגיל הרך.

<גליה וולוך: אנחנו מאוד נודה לך שתלווה אותנו ותעקוב אחרינו.

<קריאות: - - -

משה גפני: רבותי, גבירותי.

משה גפני: הרב גולדקנופף, בבקשה.

משה גפני: אם אפשר, ממש בקצרה.

משה גפני: יושב-ראש רשת גני בית יעקב, בבקשה.

עליזה לביא: כמה מעונות יש לכם?

<יצחק גולדקנופף: הקמנו קרוב ל-50 מעונות יום.

עליזה לביא: כמה צריך?

<יצחק גולדקנופף: קרוב ל-400 גני ילדים.

<יצחק גולדקנופף: בצהרונים, במשפחתונים אנחנו למעלה מ-4,000.

משה גפני: אתה נראה מעצמה עכשיו.

משה גפני: הוא עושה עבודה רצינית.

<יצחק גולדקנופף: פרופ' טרכטנברג היה בביקור - - -

עליזה לביא: הוא אמר לך מילים טובות.

משה גפני: הרב גולדקנופף, זה לא חיים שכאלה, עכשיו דבר לעניין.

<יצחק גולדקנופף: הם חושבים כאילו שהוא בא להמליץ.

<יצחק גולדקנופף: במקרה הוא ביקר אצלנו והוא הפך את התדמית שלו על מערכת החינוך החרדית ב-180 מעלות, עד שהוא אמר: אני התחברתי לכאן.

משה גפני: הוא גם מקים לובי עכשיו לעניין הזה פה בכנסת.

<יצחק גולדקנופף: אנחנו נופיע בעזרת השם שם.

<יצחק גולדקנופף: אני מתחבר לחברים מהארגונים כאן.

<יצחק גולדקנופף: צריך לדעת שהנושא הראשון במעלה זה שכר המטפלות.

<יצחק גולדקנופף: חייבים לדעת ממה זה נובע.

<יצחק גולדקנופף: זה נובע משכר הצהרונים, שבצהרונים נותנים היום 45 שקלים לשעה לעובדת צהרון בחינוך רגיל ו-70 שקל לשעה בחינוך המיוחד.

<יצחק גולדקנופף: למדינת ישראל יש כסף לממן את זה.

<יצחק גולדקנופף: בארגון ציל"ה אנחנו מנהלים יותר מ-700 צהרונים, אנחנו עומדים במחיר הזה, והמטפלות מקבלות שכר שהוא שכר זעום, בתעריף הכי נמוך שיש במדינת ישראל, ולכן העובד אומר:

<יצחק גולדקנופף: אני אעבוד שעתיים בצהרון מה שאני אעבוד שמונה שעות במקום כזה, אני אחפש לי משהו לפני הצהריים, וזה פגע קשה במעונות היום.

אראל מרגלית: מה צריך להיות השכר לשעה?

<יצחק גולדקנופף: אני לא יכול לקבוע.

אראל מרגלית: תגיד מה דעתך, שיהיה לנו מספר בראש.

משה גפני: גבוה יותר.

<יצחק גולדקנופף: גובה יותר משכר מינימום.

אראל מרגלית: ברור, אבל מה אתם חושבים?

אראל מרגלית: תגידו לנו, שנדע.

<יצחק גולדקנופף: להגיד דבר כזה, זה לא חכם.

<יצחק גולדקנופף: נחשוב, ונגיע לאמצע.

<יצחק גולדקנופף: אני לא יודע אם 45 שקלים, אבל נגיע ל-30 פלוס, שלאדם ישתלם לצאת לעבוד במעונות יום.

משה גפני: שמטפלת תרצה לבוא.

איילת נחמיאס ורבין: לא רק זה, הרב גפני, שתמשיך, שתתמיד.

משה גפני: שתמשיך לעבוד, שלא תחפש עבודה אחרת.

<ליאור גבאי: גם את שינוי התקינה, שמטפלת תעבוד על מספר ילדים קטן יותר, גם את זה צריך לתקצב וגם את שכרה.

משה גפני: רבותי.

משה גפני: הרב גולדקנופף, בבקשה.

אראל מרגלית: היה טוב לשמוע מה אתם חושבים כולכם ביחד.

משה גפני: אי-שם באמצע, שיהיה שכר נורמלי.

משה גפני: זה נכון, זה לא חכם להגיד כמה.

<יצחק גולדקנופף: אנשי האוצר שנמצאים כאן צריכים לחשוב.

<יצחק גולדקנופף: הם יכולים להחליט שעובדת שכנה, שעובדת אחריה ועובדת לפניה, מקבלת 45 שקלים לשעה, והיא מקבלת 28 שקלים.

<יצחק גולדקנופף: לא ייתכן.

<יצחק גולדקנופף: הפער הזה לא נשמע טוב ולא מצלצל טוב.

<יצחק גולדקנופף: הנושא השני שאני רוצה שתהיו אתי, אנחנו צריכים פתרון מידי ל-1 בספטמבר, אנחנו חייבים להחליט כמה מטר לילד צריך במעונות יום.

<יצחק גולדקנופף: בגני ילדים כדי לקבל רישיון צריך 1.25-1.5, אם יש מעון יום שהוא מינימום 440 מטר בנוי, אפשר להחליט שצריך 4 מטר לילד, לעבור את כל האישורים: בטיחות, בריאות, גהות, כל מה שצריך.

<יצחק גולדקנופף: אם יהיו 4 מטר לילד, נוכל לקלוט במעון עוד 20 או 30 ילדים בכל מעון, לפחות יהיה פתרון – איך אמר פרופ' טרכטנברג?

<יצחק גולדקנופף: – לגידול של השנה האחרונה.

<יצחק גולדקנופף: זו צריכה להיות הצעה אופרטיבית לאפשר לעמוד בתקנים.

<יצחק גולדקנופף: אני בטוח שהגב' מיכל צוק אתי בעניין הזה.

<יצחק גולדקנופף: יש לה בעיה עם משרד הבריאות.

<יצחק גולדקנופף: יש לנו את הרב ליצמן שם, הוא ייתן אפשרות שמשרד הבריאות יאשר לנו, יש לנו בבטיחות היום - - -

משה גפני: סיכמת אתו את זה?

<יצחק גולדקנופף: יש לנו גם בטיחות וביטחון, יש לנו שר ביטחון חדש.

<יצחק גולדקנופף: נמצא את הדרך.

משה גפני: אל תתערב בשרים, תעשה לי טובה.

<יצחק גולדקנופף: הדבר השלישי, אולי תופתעו, אני מציע לכם לבנות מעונות יום לא דרך הרשויות, לא דרך הממשלה, דרך הארגונים הוותיקים שעובדים אתכם ומקבלים מכם מיליונים בשנה.

<יצחק גולדקנופף: אם יהיו ערבויות מתאימות, תדאגו - - -

משה גפני: האמת שהוא צודק, אבל הוא רצה לעשות מהפכה ביום אחד על הכול.

<גליה וולוך: זה היה וכולנו בנינו מעונות.

<קריאות: - - -

<יצחק גולדקנופף: רבותי, רבותי, אתם מפריעים לי, ויש לי עוד מילה אחת לומר.

<יצחק גולדקנופף: גם שיפוצים במעונות היום היום אי-אפשר לקבל, כי זה חייב לעבור דרך הרשות המקומית, והיא צריכה זמן להגיש את זה, והיא צריכה אנשים מיוחדים שיטפלו בזה.

<יצחק גולדקנופף: אני רץ כבר בעיריית ירושלים, כי אני קרוב לניר ברקת - - -

משה גפני: למה היית עם ניר ברקת?

<יצחק גולדקנופף: עכשיו לא מדברים על הכול.

<יצחק גולדקנופף: גם שם אני רץ כבר כמה שנים כדי לקבל תקציב לשיפוץ מעון יום.

<יצחק גולדקנופף: צריך להגיש את זה, זה עובר דרך הרשות המקומית, הרשות המקומית צריכה להעביר את זה.

<יצחק גולדקנופף: רבותי, אנחנו רוצים לעזור לילדים.

<יצחק גולדקנופף: יושבים פה מאות אנשים, תעזרו לנו כדי לעזור להם.

<יצחק גולדקנופף: תודה רבה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מיכל, את רוצה להוסיף?

משה גפני: אני רוצה לסכם.

משה גפני: אני חושב שמיצינו את ההליך הזה.

<משה סוויסה: - - -

משה גפני: מי אדוני?

<משה סוויסה: אני מיובלים, רשת חינוך לגיל הרך.

<משה סוויסה: אין לי הרבה מה להוסיף, אבל - - -

משה גפני: רק משפט.

<משה סוויסה: יש כאן נקודה אחת שאני חושב שלא עלתה בדיונים.

<משה סוויסה: אני מקווה שהיא עלתה בדיונים בין הארגונים לאוצר.

<משה סוויסה: להבדיל מהארגונים הגדולים שמקבלים תקצוב, ושמענו שלא כולו מנוצל, אנחנו בעצמנו לוקחים כסף, קונים קרקעות, אנחנו פותחים בבית שמש עכשיו מעון של שש כיתות, פתחנו בבני-ברק.

משה גפני: מצאתם קרקע בבני ברק?

משה גפני: אם מצאתם, תגיד לי.

<משה סוויסה: שכרנו קרקע ל-20 שנה ובנינו שם מעון של שלוש קומות.

משה גפני: מה אתה רוצה להוסיף לדיון?

<משה סוויסה: אנחנו מתמודדים עם תפוסה חדשה, ובשבילנו זו גזירת מוות אם אנחנו עוברים לפרוגרמה של 2006, שהיתה מאושרת, ועכשיו אנחנו צריכים לרדת ל-15 ילדים בתינוקייה, מה שקיבלנו אישור ל-22 ילדים, ובפעוטות ובבוגרים ל-34 ילדים, מורידים אותנו ל-27.

<משה סוויסה: לקחנו את הכספים מחסכונות, מבנקים, לא מהמדינה, בתור יזמות ברוכה.

<משה סוויסה: זו גזירת מוות למעונות.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: דווקא גזירת חיים.

משה גפני: אנחנו הולכים עכשיו להתמודד עם זה.

משה גפני: אני מקווה שנצליח.

<משה סוויסה: הלוואי.

<משה סוויסה: אני מאמין בך.

משה גפני: אני רוצה לסכם.

משה גפני: מי שלא יודע, שידע, ה-1.1 מיליארד או ה-1.2 מיליארד, שעליהם מדובר, שהם לטווח של כמה שנים, סוכמו כאן בוועדה.

משה גפני: כאשר הורדנו את בג"ץ פרי כולם הסכימו לעניין הזה.

משה גפני: משרד האוצר, אגף התקציבים, התחייב על הכסף הזה.

משה גפני: זאת היתה ההתחייבות האחרונה של משרד האוצר.

משה גפני: מאז לא היו התחייבויות נוספות.

משה גפני: היתה בוקה ומבולקה בנוהל של מה שהיה צריך לבנות, אבל חוץ מזה, מורן, אתה עדיין מדבר על אותם 1.1 מיליארד, שזה 1.2 מיליארד.

משה גפני: חסכנו 6 מיליארד שקל למדינת ישראל, והיתה התחייבות של משרד האוצר שיהיו 1.2 מיליארד, והם ברבות השנים יגדילו את זה כדי לאפשר לנשים לצאת לעבודה.

משה גפני: הם אמרו את זה כאן בוועדה, שאם אנחנו נותנים מעונות, אנחנו נותנים לכל הנשים במדינה, גם נשים שמשתכרות שכר נמוך ויכולות לצאת לעבודה, בשעה שכל הטיעון של הקודמים שלך היה טיעון שצריך לתת לכולם וזה בסדר.

משה גפני: ועדת הכספים אישרה את זה פה אחד.

משה גפני: אתם עדיין מדברים על 1.2 מיליארד של פעם.

משה גפני: הולך להיות משהו אחר עכשיו.

משה גפני: זה לא יימשך.

משה גפני: אומרת מיכל צוק – אגב גלית יעקובוב – את רוצה להוסיף משפט?

<גלית יעקובוב: בשלב הזה לא.

<גלית יעקובוב: תודה.

משה גפני: גם עשינו אז שהמטפלות במשפחתונים, נדמה לי, דרשתם שהם ישלמו מע"מ על השכר שלהם, סיכמנו שמשרד הכלכלה, נדמה לי, מעביר את המע"מ למשרד האוצר, והן לא יצטרכו לשלם את הכסף הזה, כי אז היתה פגיעה קשה גם בהן.

משה גפני: אז היה טיפול בעניין הזה.

משה גפני: מה שאני מתכוון לחדש עכשיו.

משה גפני: אני לא מתכוון לעמוד מהצד, הוועדה לא מתכוונת לעמוד מהצד, אנחנו רואים בזה יעד לאומי.

משה גפני: אז עבדנו בשיתוף פעולה עם אגף התקציבים.

משה גפני: אני לא מכיר כל-כך את אגף התקציבים של היום, אבל אם יחזור להיות שיתוף פעולה כמו שהיה אז, נמצא פתרון.

משה גפני: אפילו חלקי, אבל נמצא פתרון.

משה גפני: זה מה שהיה בעבר, אני מקווה שזה יהיה גם היום.

משה גפני: אני לא חולק על הוועדה, אני רק חולק על הוועדה אם זה יהיה צינור מפלט, בגלל שעכשיו יש רעש ועושים את הוועדה כדי להשתיק את המערכת.

משה גפני: אם הוועדה תהיה ועדה שתעסוק בבעיות האמיתיות, גם בשכר המטפלות, אפילו מה שהרב גולדקנופף הציע.

משה גפני: צריך לראות פתרונות זמניים, מה עושים עכשיו, מה יהיה ב-1 בספטמבר, לא יהיה מקום לילדים ולאימהות שאין להם פתרון, צריך גם להגמיש קריטריונים בעניין הזה, אי-אפשר - - -

עליזה לביא: מתי אתה עושה דיון המשך?

משה גפני: רגע.

עליזה לביא: אם לא תחליט שאתה עושה דיון המשך - - -

משה גפני: כבר החלטתי.

משה גפני: אני אעשה, מה השאלה.

משה גפני: אני מסכם על-פי דרישת כל חברי הוועדה שאנחנו בקשר עם המעונות.

משה גפני: אתם תגידו לנו האם הכול מתקדם.

משה גפני: ברגע שתגידו לנו, נניח בעוד שבועיים שמתברר שמורחים אתכם, שזה עלול לקרות, לא שזה קורה.

משה גפני: זה עלול לקרות שמתברר שמורחים אתכם, באותו יום אני מחליט על דיון.

משה גפני: אם הכול מתנהל למישרין ואתם אומרים שהמצב הוא כזה שאתם מתקדמים בכל הנושאים והפרמטרים שעליהם דיברנו, אנחנו נעשה ישיבה בעוד שלושה חודשים, כמו שאמרת קודם, לבוא ולברך, וזהו.

משה גפני: אנחנו עומדים לרשותכם.

משה גפני: כשיש מריחה, אנחנו מתכנסים.

<גליה וולוך: תודה רבה.

מנואל טרכטנברג: מאוד חשוב מה שאמרת.

מנואל טרכטנברג: צריך להבין ששלושה חודשים זה מאוחר מדי מבחינת התקציב הדו-שנתי.

מנואל טרכטנברג: תבין, זה לא יהיה.

מנואל טרכטנברג: אוגוסט – אוגוסט אנחנו בפגרה.

משה גפני: פרופ' טרכטנברג צודק.

משה גפני: הוא צודק בגלל שהוא למד ליבה.

משה גפני: ..

משה גפני: סתם אני אומר.

משה גפני: הנה, הרב גולדקנופף לא למד ליבה וידע לעשות את החשבון עוד יותר מהר ממך.

משה גפני: הוא צודק בעניין הזה, הולך להיות תקציב, והולך להיות תקציב ככל הנראה דו-שנתי.

משה גפני: לפני התקציב אנחנו צריכים לדעת לפחות את החלק הזה, על איזה כיוון מדברים, איזה תקציב הולך להיות.

<ליאור גבאי: מה לוח הזמנים?

משה גפני: צריך להיות חודשיים.

מנואל טרכטנברג: מקסימום.

משה גפני: מקסימום חודשיים.

אראל מרגלית: הכנסת יוצאת לפגרה.

משה גפני: לפני זה.

משה גפני: להודיע לנו לגבי החלק הזה - - -

עליזה לביא: תחליט על תאריך.

עליזה לביא: תחליט עכשיו.

עליזה לביא: תקבע להם.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני אומר להם.

משה גפני: לפני שהכנסת יוצאת - - -

<ליאור גבאי: בתוך חודש?

משה גפני: התוכנית היא – אני לא יודע אם היא תתבצע – שהממשלה רוצה להביא את התקציב למליאת הכנסת לקריאה ראשונה לפני שהכנסת יוצאת לפגרת הקיץ.

משה גפני: זאת אומרת, אתם צריכים בישיבות הראשונות בוועדה הזאת לדעת על כמה כסף מדברים על 2017-2018 – כמה כסף יהיה למטפלות, כמה כסף יהיה לסעיף של הבינוי, כמה כסף יהיה לנושאים שנמצאים על סדר-יומה של הוועדה.

משה גפני: תגידו שהם לא נותנים תשובות, זה גם בסדר.

משה גפני: לפני אישור התקציב כמובן נדבר עוד פעם.

משה גפני: נעקוב אחרי זה ועכשיו הכדור בידיים שלכם.

משה גפני: ברגע שאתם אומרים לנו שצריך דיון, יהיה דיון, ומורן, אני אומר את זה גם למשרד האוצר, ומיכל, אני אומר את זה גם למשרד הכלכלה.

<ליאור גבאי: תודה רבה.

משה גפני: עזרנו אז בקדנציה הקודמת שלי כיושב-ראש הוועדה, אנחנו נעזור גם עכשיו.

משה גפני: אנחנו רואים בזה יעד לאומי.

משה גפני: אנחנו מברכים את הארגונים.

משה גפני: הרב גולדקנופף, אנחנו מברכים את הארגונים על העבודה המצוינת שהם עושים.

משה גפני: אנחנו נמשיך ללוות את העבודה שלכם, וכשיהיו בעיות אנחנו נתכנס.

משה גפני: אני מקווה שזה לא יקרה.

משה גפני: אני מקווה שהוועדה תהיה רצינית, והיא אכן תפתור את הבעיות, לפחות את רובן.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: הסעיף הזה מוצה.