ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 229, 2016-05-23 11:30

איתן כבל: שלום לכם, גברתי מנהלת הוועדה, היועצת המשפטית, דובר, רשמת, חברי חברי הכנסת , אורחים נכבדים, שלום רן.

איתן כבל: אנחנו מתחילים היום את הדיון השני שלנו, ועכשיו אנחנו עוסקים בהצעת חוק פרטית של חבר הכנסת יואל חסון, מקלב, גפני ומיקי לוי.

איתן כבל: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 43) (משלוח התראת תשלום לצרכן), התשע"ה–2015.

איתן כבל: בבקשה, איפה אחזנו?

אורי מקלב: כל פעם הולכים צעד קדימה ושני צעדים אחורה.

איתן כבל: כן, ריקוד תימני.

אורי מקלב: השקענו הרבה.

איתן כבל: ברשות

איתן כבל: כם, אני זוכר שבדיון הקודם תוך כדי תנועה צצו ועלו בעיות מבעיות שונות.

איתן כבל: אחת הבעיות המרכזיות שעלתה הייתה, אם אינני טועה, בקשות להחרגה של כל מיני גופים.

איתן כבל: הסיפור הוא שיש כמה גופים שביקשו החרגה מסיבות כאלה ואחרות.

איתן כבל: חברת הדואר אמרה שיש לה בעיה והיא לא יודעת לעמוד בכל.

איתן כבל: בקיצור, אנחנו רוצים לשים את שלוש-ארבע הנקודות שעלו בפעם הקודמת ולראות איך אנחנו פורצים אותן.

איתן כבל: אני רק רוצה לשאול את המציעים האם הם באו בדברים עם הגורמים העוינים את החקיקה.

יואל חסון: מי?

יואל חסון: החברות?

אורי מקלב: לא הייתי אומר עוינים.

איתן כבל: כל אותם גופים העוינים, במירכאות כמובן, שבפרוטוקול חס וחלילה לא ישתמע.

איתן כבל: הכוונה לכל אותן נקודות שהועלו כאן.

יואל חסון: גורמים מתעניינים.

אורי מקלב: אני חושב שיצרנו את הגמישות המרבית.

אורי מקלב: יש איזו החרגה אחת שאנחנו חושבים שאנחנו מסכימים עליה, ועם שאר הדברים אני חושב שיש כאן איזה נוסח מאוזן מאוד.

איתן כבל: אז מי מציג את ההסכמות?

<לאה ורון: אולי עורכת-הדין טירי וינשטוק?

איתן כבל: חנה, בבקשה.

<חנה וינשטוק טירי: היו לנו דיונים עם הרשות שממונה על כביש האגרה, וניסינו לבחון היכן הצעת החוק סותרת את החקיקה שלהם.

<חנה וינשטוק טירי: כי אנחנו במהות סבורים שלא נכון לעשות החרגות רוחביות ולהגיד: זה לא חל על כבישי האגרה, זה לא חל על כך וכך, אלא לראות איך אנחנו מתאמים את החקיקה הזאת עם החיקוקים הספציפיים.

איתן כבל: בואי תתקדמי לאבל.

<חנה וינשטוק טירי: אבל אנחנו גם לא רוצים ולא יכולים שיצא מצב שיש סתירה חזיתית בין החוק שלנו, ולא יכולים אגב החקיקה הזאת לבטל כל מיני הסדרים.

איתן כבל: ברור.

<חנה וינשטוק טירי: מצאנו שיש בחקיקה הספציפית הזאת, לפחות של כבישי האגרה, יש להם אפשרות לגבות פיצוי והחזר הוצאות מרגע התגבשות החוב.

<חנה וינשטוק טירי: זאת אומרת, לא בשלבים מאוחרים יותר.

<חנה וינשטוק טירי: יש להם גם כל מיני תוספות אחרות בשלבים מאוחרים יותר, אחרי שלושה חודשים אם הצרכן לא משלם.

<חנה וינשטוק טירי: ממש מהרגע שהצרכן לא משלם את החשבונית, יש לו פרק זמן לשלם את החשבונית, על-פי החיקוקים שלהם יש להם זכות או אפשרות להוסיף סכום מסוים של 12 שקלים, אני חושבת, ממש מרגע התגבשות החוב.

<חנה וינשטוק טירי: אם לא היינו מבצעים איזושהי החרגה, המשמעות היא שהם לא היו יכולים לגבות את התשלום הזה.

<חנה וינשטוק טירי: ולכן חשבנו שנכון לקבוע בהגדרה של הוצאות גבייה, שלא ייחשבו הוצאות גבייה אם יש תוספת אחרת שהסכום שלה או השיעור שלה נקבעו בחיקוק.

<חנה וינשטוק טירי: ובדרך הזו בעצם להחריג מקרים שבהם המחוקק בחיקוקים ספציפיים עם השיקולים שהיו לנגד עיני המחוקק – שאני לא יכולה להתערב בהם אגב החקיקה הזו, ולומר, המחוקק שקל וכו'.

איתן כבל: חנה, נשמה, ביום הראשון עייפת אותי.

<חנה וינשטוק טירי: אמרתי את זה.

איתן כבל: תחתרי למגע, תתקדמי.

איתן כבל: אני כבר מכיר את כל זה.

איתן כבל: אני צריך לדעת מה ההמלצות שלהם.

איתן כבל: אנחנו כבר אחרי זה, זה כבר דיון רביעי על החוק הזה.

אורי מקלב: בלשון גסה, להחריג את כביש 6.

אורי מקלב: בלשון יותר מעודנת - - -

<אתי בנדלר: זה שינוי עמדה.

יעקב פרי: הצלחתי להרגיז את חבר הכנסת יואל חסון שלא אישרתי את זה בפעם הקודמת.

יעקב פרי: זה נכון?

יואל חסון: חד-משמעית הרגזת אותי.

אורי מקלב: והוא דאג לכך.

יואל חסון: אבל נרגעתי מאז.

יואל חסון: עברו חודשיים שלמים.

אורי מקלב: דברים אחרים הרגיזו אותך, זה לא שנרגעת.

<לאה ורון: אולי תגיד שאתה עדיין מרוגז והוא יוציא אותנו שוב לפגרה?

יואל חסון: רוצה שאנסה אם זה עובד?

איתן כבל: פרי, עכשיו הוא פנוי להתרגזות ממני.

איתן כבל: מה שאני מבקש, שימי את הדברים כדי שנוכל באמת להתקדם.

<חנה וינשטוק טירי: אנחנו מציעים להחריג מההגדרה של הוצאות גבייה גם סכומים שהסכום או השיעור שלהם נקבע מכוח חיקוק אחר.

<חנה וינשטוק טירי: אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שהמחוקק אז במסגרת אותם חיקוקים שקל ובחן, ואם הוא החליט לאפשר להם לגבות את הסכומים האלה, אז אני לא אבוא אגב החוק הזה ואגיד להם: טוב, מכאן ואילך זה מבוטל.

איתן כבל: חברי המחוקקים, המציעים.

אורי מקלב: סבר וקיבל.

יואל חסון: מקבלים את העמדה הזאת.

איתן כבל: אתם מקבלים מבחינת

איתן כבל: כם את העמדה הזאת.

איתן כבל: כן, גברתי.

<טליה ירושלמי: שלום, אנחנו הרשות הממונה מטעם המדינה על הזכיינים.

<טליה ירושלמי: אני מקבלת את ההסדר שהוצע כאן.

<טליה ירושלמי: אנחנו חושבים שהוא בגדול עונה על הקשיים שהתעוררו.

<טליה ירושלמי: נדמה לי שגם הזכיינים מסכימים.

<טליה ירושלמי: מה שהייתי מבקשת להבהיר רק לפרוטוקול, שני דברים שהבנתי.

איתן כבל: אל תקלקלי, תחשבי לפני.

יואל חסון: שלא נשנה את דעתנו.

<טליה ירושלמי: שתי הבהרות שעולות בקנה אחד עם מה שאמרה חברתי חנה טירי.

<טליה ירושלמי: המשמעות היא שההודעה על פיצוי והחזר הוצאות שנשלחת אחרי שחוב לא משולם במועד היא בגדר הודעת חוב כמשמעותו בחוק.

<טליה ירושלמי: כי תיקנו רק את הגדרת דמי הוצאות גבייה, אבל זאת הכוונה כמו שהבנתי.

<טליה ירושלמי: והדבר השני שבסעיף שמדבר על לשלוח במסמך נפרד זה יכול להיות באותה מעטפה, שלא יהיה ספק, שלא יהיו דמי דואר כפולים, זה במסמך נפרד באותה מעטפה.

איתן כבל: בסדר?

איתן כבל: אוקיי.

יעקב פרי: יש לי שלוש הערות, היושב-ראש, אפשר?

איתן כבל: בבקשה, אדוני.

יעקב פרי: אני קודם כול מבקש לברך שוב את היוזמים של הצעת החוק.

יעקב פרי: אני חושב שבאמת הגיעה העת לקדם אותה.

יעקב פרי: יש לי שלוש הערות או בקשות: אחד, יש חובות שהם מבחינה כספית מאוד מאוד נמוכים, כמה שקלים, עשרה שקלים, 15 שקלים וכיוצא בזה.

איתן כבל: פחות מהדואר.

יעקב פרי: פחות מהדואר.

יעקב פרי: אפשר לשקול אולי לעדכן את הצרכן, אם לא באמצעות דואר אלקטרוני או לא באמצעות מכתב, באמצעות מסרון.

<אתי בנדלר: זה כבר הוצע.

יואל חסון: זה כתוב בהצעת החוק, אבל בתנאי שהוא אישר מראש שזאת דרך התקשרות מקובלת עליו.

<אתי בנדלר: נכון.

יעקב פרי: זה בסדר.

יעקב פרי: דבר אחד.

יעקב פרי: דבר שני, יש בהצעת החוק בקשה, אם אני מזהה אותה או קורא אותה נכון, להסביר לצרכן את אופן חישוב החוב, ואני חושב שזה יהיה קשה, מסובך, כמעט בלתי אפשרי.

יעקב פרי: צריך לבדוק אם אנחנו לא מסבכים גם את הצרכן וגם את מי שכותב לו.

יעקב פרי: כל יתר הסעיפים מקובלים עלי.

יעקב פרי: דבר שלישי, יש עיצומים כספיים שמוטלים על החברות אם הן לא נהגו כלשון החוק.

יעקב פרי: מה קורה במצב שבו חברה שהחוב של הצרכן הוא שמונה שקלים והיא החליטה לא לגבות אותו, אז גם יוטל עליה עיצום כספי?

יעקב פרי: שאלה.

יעקב פרי: אני לא יודע אם אפשר לפתור אותה, אבל אני מעלה את השאלה.

יעקב פרי: והייתה אלי פנייה מצד כמה גורמים שתחולת החוק תאפשר לחברות להתארגן מבחינת זמן.

יעקב פרי: ותחולת החוק היום לטעם אלה שפנו אלי היא קצרה מדי.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: עם זה אפשר להגיע לפתרון.

אורי מקלב: אין לי בעיה שהצוות המקצועי יענו מכיוון שהשאלות האלה עלו בפניהם, אני חושב שהם מצאו פתרונות או שהתייחסתם לזה.

אורי מקלב: אז אם אתם רוצים, בבקשה.

אורי מקלב: אולי תענו על זה, ואחרי זה נשלים.

אורי מקלב: אני יודע שזה היה אצלכם בדיון.

<חנה וינשטוק טירי: תראו, לגבי זמן התארגנות אפשר בהחלט לשקול.

איתן כבל: עזבי, זמן התארגנות פחות מטריד אותי עכשיו.

<חנה וינשטוק טירי: לגבי אופן חישוב החוב, אני לא רואה את זה כדבר מסובך.

<חנה וינשטוק טירי: אני חושבת שחלק ממטרת הודעת החוב זה ליידע את הצרכן מה החוב שלו.

יעקב פרי: להסביר.

<חנה וינשטוק טירי: על מה הוא צריך לשלם.

יעקב פרי: זאת לא הכוונה.

<חנה וינשטוק טירי: זה אמור להיות משהו מאוד פשוט, לטעמי.

איתן כבל: זה לא זה כפול זה חלקי זה בחזקת.

יעקב פרי: בדיוק.

איתן כבל: פירוט.

יעקב פרי: פירוט מובן.

איתן כבל: הבנתי שזה פירוט החוב.

<אתי בנדלר: זה פירוט החוב ואופן חישובו.

אורי מקלב: אופן החישוב.

אורי מקלב: אני חייב לך פירוט החוב - 200 שקל על מה?

אורי מקלב: על שיחות.

אורי מקלב: על סמך מה.

<אתי בנדלר: ולסכום הזה זה קרן 200, ולסכום הזה הפרשי הצמדה וריבית בסך כך וכך, סך כול החוב 215.

<חנה וינשטוק טירי: אולי יש כמה אלמנטים שמרכיבים את החוב - תשלום על זה ותשלום על זה.

אורי מקלב: פשטות.

<חנה וינשטוק טירי: נראה לי פשוט.

איתן כבל: כל העניין הוא, חנה, אני שוב אומר, היתרון פה שכשאנחנו מתיישבים פה ומשוחחים בינינו זה תמיד נראה פשוט, כשזה מגיע לצרכן או לבעל החוב זה תמיד נראה – לא תמיד, אבל - - -

<אתי בנדלר: אני מוכרחה לומר שאני יותר חוששת מזה שהן יסבירו את זה באופן שהצרכן לא יוכל להבין מאשר ההפך.

איתן כבל: ברור.

איתן כבל: זה מה שקורה בדרך כלל.

יעקב פרי: לזה התכוונתי, לזה כיוונתי.

<אתי בנדלר: אבל זה תלוי בחברה עצמה.

איתן כבל: ואז יהיה אפשר להקים חברות שיסבירו.

<רן מלמד: אלא אם כן מראש יסבירו בשפה פשוטה וברורה ובארבע שפות.

יעקב פרי: לזה כיוונתי.

יואל חסון: פתאום לבנת פורן תיכנס לתחום, תפתח מחלקה.

יואל חסון: בסוף לבנת פורן תרוויח מהסיפור.

<אתי בנדלר: את צריכה לענות לטליה ירושלמי, לאשר שזאת הכוונה.

איתן כבל: היא אמרה.

<אתי בנדלר: לא.

<אתי בנדלר: היא לא התייחסה להערה של טליה ירושלמי.

איתן כבל: על המעטפה.

איתן כבל: להחזיר באותה מעטפה.

<אתי בנדלר: לא.

<אתי בנדלר: על כך שעצם שליחת ההודעה הראשונה נכנסת לגדרי פסקה (1) ולא יצטרכו לשלוח הודעה נוספת.

איתן כבל: הנציגה של כביש 6, נכון?

<אתי בנדלר: היא לא של כביש 6, היא הרגולטור.

איתן כבל: כן, אני יודע, מכיר את זה.

איתן כבל: התייחסתי והסתכלתי על חנה, ושאלתי אותה אם זה בסדר, והיא אמרה לי בסדר, והתקדמתי.

<אתי בנדלר: אבל הפרוטוקול לא רואה את זה.

איתן כבל: מה, אבל הוא לא ראה עם המצלמות האלה?

איתן כבל: אפשר להביא עדות להנהון.

<חנה וינשטוק טירי: אני יכולה לחזור על זה.

<חנה וינשטוק טירי: אבל אני רוצה להתייחס לנקודה השנייה לגבי חוב שהחליטו לא לגבות.

יעקב פרי: לגבי העיצום.

<חנה וינשטוק טירי: תראו, אני לא מכירה.

<חנה וינשטוק טירי: יכול להיות שאני באמת לא מכירה תרחישים של בעלי עסקים שמוותרים על חובות.

יעקב פרי: סליחה שאני קוטע אותך.

יעקב פרי: יש חברות מסחריות שעושות את החשבון שאם זה שקלים בודדים העיסוק שלהם בזה, העלות שלהם בשליחת המכתב או whatever, לא שווה את זה.

אורי מקלב: אבל אם הוא לא שולח מכתב אז מה הבעיה?

<אתי בנדלר: מי ידע על כך בכלל?

<אתי בנדלר: מי יגיש תלונה?

<אתי בנדלר: למה שיטילו עליהם עיצום כספי?

<רן מלמד: אבל המערכת הממוחשבת שלהם ממילא שולחת את ההודעות גם אם זה על מעט שקלים.

אורי מקלב: אם הם רוצים לבטל את החוב, אז הם שולחים הודעה.

<חנה וינשטוק טירי: רציתי להגיד שבחקיקה אנחנו לא מתייחסים למקרים האלה.

<חנה וינשטוק טירי: כמובן שמבחינת מדיניות האכיפה - - -

<קריאות: - - -

איתן כבל: חנה, עצרו.

איתן כבל: אני רוצה להתחיל לעבור להקראה.

איתן כבל: אני רק רוצה לומר שניים וחצי משפטים כדי להבהיר את הדברים.

איתן כבל: לעניין אופן שליחת החשבון, חובה שזה ייכתב בצורה מפורשת והאופן שבו זה יוצג בפני הלקוח יהיה ברור, קריא, נהיר, בפשטות.

איתן כבל: אותם דברים שהאדם הסביר שרואה אותם ופשוט מבין.

איתן כבל: הוא לא צריך לקנות מחשבון כיס כזה עם שורשים וכול מיני כאלה.

יעקב פרי: שלא יצטרך ללכת לרואה-חשבון.

איתן כבל: אפרופו היום חמש יחידות, שגם אדם מן היישוב יודע להוציא ולתת את המענה לעניין הזה, שהדברים יהיו ברורים.

איתן כבל: ולגבי העניין השני שהעלית, להערכתי זה מקרה קיצון.

<חנה וינשטוק טירי: יש מדיניות אכיפה על הרשות.

<חנה וינשטוק טירי: זה לא מסוג המקרים שאנחנו - - -

יעקב פרי: לא תמיד התפילה עובדת.

איתן כבל: אתה צודק.

<לאה ורון: הוא מודאג מהמקרים שזה לא עובד.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לחבר הכנסת פרי, כמנכ"ל חברת סלולר בעבר, אתה ודאי יודע - - -

יעקב פרי: בזמני לא היו חובות.

אורי מקלב: לא היו חובות.

אורי מקלב: לא היה החוק הזה.

אורי מקלב: עזוב.

יואל חסון: כולם רצו פלאפון, כולם היו מוכנים לשלם, רק שיהיה.

<לאה ורון: לא יכולת לרכוש טלפון ללא הוראת קבע.

אורי מקלב: לא היית פה כדי לתמוך בחקיקה שהצעתם.

אורי מקלב: אני חושב שיש סדר בדבר, אבל אני מכיר חברה או לא חברה, שאתה לא מכיר אותה, אני רק רוצה להגיד שהגיע ללשכתי – ועוזרי אמר לי כאן לפני כמה ימים – חוב של 17.8 מאחת מחברות התקשורת שהפך ל-200 שקל.

אורי מקלב: עם הזמן לא אמרו ולא אמרו וזה הגיע ל-200 שקל.

אורי מקלב: מהחובות הקטנים האלה בסוף זה גדל.

אורי מקלב: וזה הקטן גדול יהיה.

יואל חסון: יש לי תוספת שאני לא יודע איפה צריך להוסיף אותה, אז אני אגיד אותה ותגידו איפה אפשר להוסיף אותה ומתי לדון עליה, בסדר, היושב-ראש?

איתן כבל: כן.

יואל חסון: אני מציע שתהיה גם הטלת עיצום כספי על עוסק שלא שלח לצרכן אסמכתה לבקשתו.

יעקב פרי: תסביר.

יואל חסון: שאם לא נשלחה אסמכתה שמסבירה, שמפרטת, גם זה יכול להיכנס לעיצום.

אורי מקלב: זה לא נכנס עכשיו?

<קריאה: הוא לא יוכל לגבות את החוב.

איתן כבל: חנה?

<חנה וינשטוק טירי: אני חושבת שכשנגיע לסעיפים נעסוק בזה.

איתן כבל: אני מציע שכשנעסוק בסעיף הזה.

יואל חסון: אז כשנגיע לסעיף נדבר עליו.

איתן כבל: רן, משפט קצר.

<רן מלמד: אם מקריאים אעלה את זה בסעיף.

איתן כבל: הקראה, אין בעיה.

איתן כבל: נציג "סלקום".

<ניר יוגב: שתי נקודות לגבי הסעיף.

איתן כבל: לא, עזוב.

איתן כבל: אנחנו מתחילים בהקראה, אז כשנגיע לסעיף עצמו, זאת כוונתי.

איתן כבל: חבל עכשיו.

<ניר יוגב: פשוט בהתייחס לנקודה האחרונה.

<ניר יוגב: הרי אף אחד לא חולק על כך שאם בסוף חברה גבתה חוב והיא לא שלחה התראה אז הממונה יכול להטיל עליה עיצום כספי.

<ניר יוגב: זה מופיע פה בסעיף (14ב), זה בסדר.

<ניר יוגב: כל השאלה מתייחסת לסעיף (14א).

<ניר יוגב: אם בסוף החברה החליטה לא לגבות את החוב והיא לא שלחה מכתב, למה שלממונה תהיה סמכות להטיל עליה עיצום?

יעקב פרי: איך הוא ידע?

<אתי בנדלר: תראה, אנחנו מאוד מקווים שהממונה מפעיל שיקול דעת בהפעלת עיצומים כספיים - -

<ניר יוגב: אבל מה הצורך בסעיף, גברתי?

<אתי בנדלר: - - ועכשיו הוא לא הולך וחוקר בחברות האם יש חובות שהחברה החליטה להתייחס אליהם כאל חובות אבודים ולא הודיעה על כך לצרכן, ויטיל על זה עיצומים כספיים.

<אתי בנדלר: זה תסריט ממש דמיוני, להבנתי.

<ניר יוגב: אני מבין.

<ניר יוגב: אבל מה התכלית של הסעיף הזה?

<יהב דרורי: זאת יכולה להיות תכליתו היחידה.

איתן כבל: חבר'ה, חברים, חברי התכליתיים.

איתן כבל: נתחיל את ההקראה ונגיע לסעיף, ונפתח אותו במקום בו צריך לפתח.

איתן כבל: תודה רבה.

איתן כבל: מי מתחיל להקריא?

איתן כבל: בבקשה, גברתי.

<חנה וינשטוק טירי: "הוספת סעיף 13ב2 1.

<חנה וינשטוק טירי: בחוק הגנת הצרכן, התשמ"א–1981‏ (להלן – החוק העיקרי), אחרי סעיף 13ב1 יבוא: "משלוח הודעת חוב לצרכן 13ב2.

<חנה וינשטוק טירי: (א) עוסק הטוען כי צרכן לא שילם חיוב במועד שנקבע לכך, תישלח אליו הודעת חוב, בתוך ארבעה חודשים מהמועד האמור.

<חנה וינשטוק טירי: העוסק לא יגבה מהצרכן תשלום כלשהו בשל משלוח הודעת החוב.

<חנה וינשטוק טירי: "

<קריאות: לא.

יואל חסון: זה נמחק.

<חנה וינשטוק טירי: בסדר, רציתי לומר שרצינו למחוק את התוספת הזאת.

איתן כבל: התוספת הזאת נמחקה.

<לאה ורון: הבאת לנו עשרה עותקים כמו שדיברנו?

<חנה וינשטוק טירי: הבאתי כמה עותקים.

<לאה ורון: מה זה כמה?

<חנה וינשטוק טירי: לא זוכרת.

<חנה וינשטוק טירי: ארבעה-חמישה.

<לאה ורון: כשביקשתי עשרה.

איתן כבל: הלאה.

<חנה וינשטוק טירי: אנחנו מציעים להוריד את הפסקה הזאת ולהעביר אותה למקום אחר.

איתן כבל: הערה?

איתן כבל: אני יכול להצביע על זה?

יעקב פרי: את מה אנחנו מורידים?

איתן כבל: זה מסומן לך.

יעקב פרי: כן.

איתן כבל: הערות?

איתן כבל: בבקשה.

<אהוד פלג: רק תשובה.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: אנחנו לא בתשובה אליו.

<אהוד פלג: זה בדיוק פוטר.

<אהוד פלג: הסעיף הזה פוטר ונותן את התשובה.

<אהוד פלג: העיצום הכספי יוטל רק אם העוסק עשה את הפעולה, זאת אומרת, טען כי צרכן לא שילם חיוב במועד.

<אהוד פלג: במקרה שהוא החליט לא לגבות את החוב הוא לא יטען את זה, ולכן כל הפחד שיוטל עיצום כספי סתם מעבר לשיקול הדעת לא קיים.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: מי בעד הסעיף?

איתן כבל: ירים את ידו.

איתן כבל: בעד – פה אחד

איתן כבל: סעיף קטן 13ב2(א) אושר.

איתן כבל: עכשיו 13ב2(ב).

<חנה וינשטוק טירי: "(ב) עוסק לא ינקוט פעולה שמטרתה גביית חוב מהצרכן, לרבות שליחת התראה" - מחקנו "על-פי דין", וכתבנו במקום זה: "לפני נקיטת הליכים משפטיים ולמעט שליחת הודעה ובה פירוט חיובים שנתי כאמור בסעיף 13ב(ב1), בטרם שליחת הודעה כאמור בסעיף קטן (א).

<חנה וינשטוק טירי: " מחקנו את התראה "על-פי דין", כי זה בעצם כל ההתראות על-פי כבישי האגרה.

<חנה וינשטוק טירי: אנחנו חושבים שההתראות שנשלחות שם יכולות לעמוד בהוראות של הודעת החוב לפי חוק הגנת הצרכן.

יעקב פרי: זה היה בפעם שעברה, היועצת המשפטית, נכון?

<אתי בנדלר: ודאי שזה היה, רק דייקנו את הנושא הזה.

יעקב פרי: זאת אומרת, זה שמחקנו "על-פי דין" זה לשביעות רצונך?

<אתי בנדלר: כן, בהחלט.

יואל חסון: שאלה שיהיה ברור.

יואל חסון: זאת אומרת, אי-אפשר לנקוט שום פעולה עד שלא שולחים התראה?

<חנה וינשטוק טירי: נכון.

יואל חסון: זה ברור, זה נראה מאוד - - -

<חנה וינשטוק טירי: ההתראה הזאת יכולה להיות תואמת את החוק, אבל על-פי דין אחר.

<חנה וינשטוק טירי: לרבות שליחת התראה לפני נקיטת הליכים.

<חנה וינשטוק טירי: למשל, כשאתה הולך להוצאה לפועל אתה צריך לשלוח התראה כתנאי לפתיחת הוצאה לפועל.

יעקב פרי: זה היה בפעם שעברה.

אורי מקלב: גם מכתב איום כזה מפחיד - - -

<חנה וינשטוק טירי: כן, זה בוודאי.

יואל חסון: צריך לברר שזה ברור וחד משפטית, שלא יהיו פרשנויות.

יואל חסון: שברור שלא נוקטים שום פעולה חוץ מההתראה הזאת.

אורי מקלב: גם לא הליכים משפטיים.

<אתי בנדלר: יכול להיות שיהיה איזשהו מכתב אנונימי שמודיע - - -

יעקב פרי: אבל המשטרה כבר לא מטפלת במכתבים אנונימיים.

יואל חסון: אז את אומרת שזה ברור.

איתן כבל: כן.

<וגיף אליאב: הצעת חוק בהחלט מאוד מאוזנת.

<וגיף אליאב: יש לי הערה מאוד קצרה.

<וגיף אליאב: לא כתוב תוך כמה זמן העוסק לא רשאי לנקוט בהליכים משפטיים.

<וגיף אליאב: באופן טכני הוא יכול להוציא מכתב ותוך שבוע לפנות לערכאות משפטיות.

<וגיף אליאב: מה שאני מציע - איפה שכתוב "בטרם שליחת הודעה כאמור" להוסיף "וזאת תוך 30 יום", למשל.

<וגיף אליאב: זאת אומרת, להגדיר פרק זמן שלצרכן יש את ההזדמנות לקבל את ההתראה, ללמוד אותה, ולהתייחס אליה.

<וגיף אליאב: באופן מעשי העוסק יכול תוך שבוע לנקוט בהליכים אם אנחנו לא מגדירים תוך כמה זמן הצרכן אמור להתייחס לאותה התראה.

איתן כבל: ברור.

איתן כבל: הערה במקומה, לדעתי.

איתן כבל: כן, בבקשה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אבל חשוב להבהיר רגע איזו נקודה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: חשוב להבהיר שאין איסור פה על העוסק לנקוט הליכים משפטיים, אין מניעה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אנחנו לא רוצים ליצור פה תנאי סף.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: יש פה חובה מכוח חוק הגנת הצרכן לשלוח התראה לפני נקיטת הליכים.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אם מישהו בוחר בכל זאת לפתוח בהליכים משפטיים הוא יהיה נתון לסנקציות של החוק הזה, אבל לא יצרנו פה תנאי סף או תנאי מהותי לגישה לערכאות.

<וגיף אליאב: אז נדבר על גביית חוב.

<וגיף אליאב: אנחנו מדברים על דמי גבייה, הוצאות גבייה, אז אני מוציא מכתב ותוך שבוע אני מוציא מכתב מעורך-דין, ואני אומר: קיבלת לפני שבוע, קיבלת לפני יום.

<אתי בנדלר: גם למחרת היום.

אורי מקלב: גם למחרת.

<וגיף אליאב: יש פה משהו טכני, אז צריכים להגדיר כמה זמן יש לצרכן את הזכות ללמוד את המכתב.

<וגיף אליאב: אחרת שבוע לאחר מכן, עוד לפני שהגיע המכתב - - -

אורי מקלב: אתה שולח מכתב, כעבור יום או אותו יום באים - - -

<וגיף אליאב: או באותו יום, או תוך יום, שבוע, חודש, לא משנה.

<וגיף אליאב: צריכים להגדיר פרק זמן שלצרכן יש את הזכות הזאת.

איתן כבל: תודה.

<חנה וינשטוק טירי: אין התייחסות לזה בחוק.

<לאה ורון: אז מה זה אומר?

<חנה וינשטוק טירי: מה העמדה העקרונית שלנו?

<חנה וינשטוק טירי: אנחנו צריכים לבדוק את זה.

איתן כבל: כן, אדוני.

<עומר ורדי: בהמשך להערה החשובה פה.

איתן כבל: של מי?

<עומר ורדי: של ההסתדרות לצרכנות.

<עומר ורדי: אני מנצל את ההזדמנות הזאת להבהיר נקודה חשובה.

<עומר ורדי: המשמעות של האמירה היא למעשה עיכוב הליכי גבייה.

<עומר ורדי: במשק תאגידי המים והביוב ההתנהלות היא למעשה התנהלות דו-חודשית.

<עומר ורדי: כלומר, האמירה היא שהתאריך האחרון לתשלום בחשבון לכאורה פיקטיבית, כי למעשה הספק לא יכול להתחיל הליכי גבייה אלא אם כן היה מסמך נוסף.

<עומר ורדי: המהות ברורה, אבל בפועל הפרוצדורה תביא למצב שהליכי הגבייה מעוכבים.

<עומר ורדי: יכולים להיות מעוכבים שבוע-שבועיים-שלושה-חודש, תכף נחליט לכמה.

<עומר ורדי: חשוב לתת את הדין ואת הדעת לסוגיה הזאת כי היא תביא בפועל לעיכוב הליכי גבייה, והמשמעות של התאריך האחרון לתשלום לא ברורה לגבי החשבון.

<עומר ורדי: יש הסדרה פרטנית לנושא, ודיברנו בזמנו בסבב הקודם עם חנה וגם עם משרד המשפטים בעניין, וחשוב להגיע להסכמות.

אורי מקלב: לגבי ריביות אתה כן, התאריך האחרון לתשלום - - -

איתן כבל: כמה כאלה יש לך?

<עומר ורדי: כל חשבונות המים היום פועלים על בסיס דו-חודשי.

איתן כבל: את זה אני יודע.

אורי מקלב: לתאריך האחרון לתשלום יש משמעויות, ריביות וקנסות, אבל תאריך הגבייה לא יהיה לפני מכתב.

אורי מקלב: אז אפשר.

אורי מקלב: יכול להיות שיש בהגבלה - - -

איתן כבל: אני רוצה קודם כול להבין את הבעיה שלו.

<עומר ורדי: במקביל לכללי הניתוק אנחנו, כמו שאדוני יודע, גם עובדים על כללים למיצוי הליכי גבייה, שחלק מהם זה הסדרה של הגבייה.

<עומר ורדי: אנחנו לא רוצים להגיע למצב שפונים להליכים משפטיים וכן מסדירים את הנושא של פעולות לפי פקודת המסים גבייה והוצאה לפועל ככל שיהיו ואיך שיהיו.

<עומר ורדי: חשוב לנו להבין ולהסדיר את זה.

<עומר ורדי: העדיפות העליונה, וחשוב להבהיר את זה לוועדה, היא שזה יהיה מתוך אמות המידה לתאגידים.

איתן כבל: ברשותך, הבנתי.

איתן כבל: אני רוצה להגיד לך את העניין הבא - אם אנחנו לא יודעים להבין את מהות הבקשה שאתה לא מפעיל הליכי גבייה לפני שאתה מתרה, אין שום משמעות לחוק הזה.

איתן כבל: אני רוצה שנבין.

איתן כבל: מה המהות של כל הסיפור הזה של "איקיוטק"?

איתן כבל: הנחת העבודה היא שהרוב המכריע של האנשים קודם כול משלם, ומשלם ברוב המקרים בזמן.

איתן כבל: הנחת העבודה היא, בעיקר בנושא מים וחשמל – גם ראיתי פה נציגות של רשות החשמל – בסוף בסוף, הרי מה העניין?

איתן כבל: פה בכלל עשינו התקדמות גדולה שהסיפור הגדול הוא הניתוק – ולא נפתח עכשיו כאן את כל הדיון – ההפך הוא הנכון.

איתן כבל: העניין שאתה צריך לשלוח לו את ההתראה צריכה להיות חלק מאותו מערך שבו אתה מנסה לחבק אותו ולהגיד לו: הנה, יש לך פה חוב ותבוא.

איתן כבל: לכן, החודש הזה מבחינתי למי שהוא מה שנקרא לא משלם סדרתי, כי מה הנחת העבודה?

איתן כבל: גם בשיח שקיימנו, פרי, מולכם, שיש את העבריינים הסדרתיים, באלה צריך לטפל.

איתן כבל: אתה מכיר אותם, אתה יודע אותם.

איתן כבל: אתה יכול לשלוח לו פעם אחת את הסיפור.

איתן כבל: כמעט כל גוף יודע פחות או יותר אחרי לוח זמנים כזה או אחר לזהות אותם.

יעקב פרי: מצאתי הרבה הגיון בהערה שלו.

איתן כבל: כן, היא הגיונית.

יעקב פרי: אבל מצד שני, הסיכוי שחברה, אפילו חאפר, ישלח מכתב התראה ובמקביל יפתח באמצעים משפטיים היא לא גדולה.

יעקב פרי: זה תמיד יכול לקרות.

איתן כבל: פרי, אגיד לך מה הבעיה, שהמציאות כל פעם מפתיעה אותנו.

איתן כבל: הרי "איקיוטק", אם היינו מקיימים דיון על "איקיוטק" חודש לפני - -

יואל חסון: זה נולד בגלל זה.

<וגיף אליאב: אם יורשה לי.

איתן כבל: כבר אמרת, ואמרת מצוין.

<וגיף אליאב: רק משפט אחד.

<וגיף אליאב: אם להקיש ממצבים דומים בחקיקה, מדובר בדרך כלל בחודש.

<וגיף אליאב: אני חושב שחודש זה זמן סביר.

אורי מקלב: רק מילה אחת לחבר הכנסת פרי.

אורי מקלב: מה שאתה אומר נכון.

אורי מקלב: גם אם נצא מנקודת הנחה שחברות לא עושות את זה, אבל היום יש עורכי-דין חיצוניים שמומרצים, שרוצים להגיש, הם מקבלים על כל - - -

יעקב פרי: עורכי-הדין פועלים על-פי הנחיה של החברות.

אורי מקלב: אבל הם מקבלים, השכר שלהם תלוי במכתבים שהם שולחים.

אורי מקלב: הצרכן בטוח משלם.

אורי מקלב: התשלום שלהם זה על-ידי הלקוח.

איתן כבל: פרי, אתה יודע מה הבעיה עם עורכי-דין?

<ליאור שפירא: אין בעיה.

איתן כבל: הנקודה שמהרגע שעשו אתם את החוזה, בעל הבית לא יכול לעצור אותם, כי זה כבר חלק מאיזה – אני מבין את זה, הוא חתם אתו חוזה להוציא מן הכוח אל הפועל את הגבייה.

איתן כבל: אם הוא מונע ממנו את האפשרות לגבות, הוא פוגע בעצם בהליך ההתקשרות.

<ליאור שפירא: אדוני, אנחנו משרתם של אדונים, אנחנו לא קובעים.

איתן כבל: מה, השמצתי?

<ליאור שפירא: עוד לא.

<ליאור שפירא: אבל אני רואה את זה בא.

יעקב פרי: זה מגיע, מגיע.

יואל חסון: יש טיעון מרכזי פה שצריך לזכור מה הוליד את הצעת החוק הזאת.

יואל חסון: את הצעת החוק הזאת הולידה התנהלות של חברות לא מהוגנות, לא הגונות, שלא פועלות בצורה נקייה ותמימה.

יואל חסון: רוב החברות לא כאלה, אבל אנחנו עדיין גם מחוקקים את החוק הזה כדי שבעתיד לא יהיו חברות שישתמשו בחוק הזה לרעה.

יואל חסון: לכן אסור שנעשה מכשול בידינו.

אורי מקלב: ממה נפשך?

אורי מקלב: אומרים בלשון הגמרא.

יואל חסון: אז אני חושב ש-30 יום זה סביר לחלוטין.

אורי מקלב: כל מי שמתנהג בסדר אז לא אכפת לו מכזה חוק, וכל מי שלא מתנהג בסדר ילמד.

אורי מקלב: אבל להניח את דעתה של רשות המים - - -

איתן כבל: העניין ברור.

איתן כבל: חברים, אתם רוצים להתקדם או לא?

אורי מקלב: פשוט להניח את דעתה של רשות המים.

אורי מקלב: התאגידים גם היום, גם לפני ניתוק וגם לפני גבייה שולחים מכתב התראה.

אורי מקלב: כשאדם לא משלם חשבון מים הם לא מנתקים לו, או לחילופין אתה עומד בפני – את המכתב הזה הם שולחים.

איתן כבל: חברים, אני רוצה להזכיר למציעים, הכנס הזה הוא רק 11 שבועות.

איתן כבל: אז אם לא נתקדם מאוד היום אנחנו עלולים למצוא את עצמנו בלו"ז בעייתי, מקלב.

איתן כבל: אז ככל שתהיה פה חפירה, היכולת שלנו להתקדם תהיה קטנה יותר.

יואל חסון: אז בוא נתקדם.

אורי מקלב: תהיה קבועה.

אורי מקלב: בסדר.

<אתי בנדלר: יש לך רעיון יותר טוב?

<אתי בנדלר: אני מוכנה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: יש קושי עם זמן סביר מבחינת העיצום הכספי.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: כשזה משהו שהוא לא מוגדר ולא ודאי אני יכולה לבדוק את זה, אבל אני יודעת כעניין של מדיניות - - -

<לאה ורון: אשר על כן מה את מציעה?

<אתי בנדלר: אז יש לך הצעה טובה מזאת?

<אתי בנדלר: בבקשה.

<וגיף אליאב: 30.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: העמדה שלי, שוב, לא גיבשנו בינינו, העמדה שלי שלא - - -

איתן כבל: סליחה.

איתן כבל: אני רוצה ככה, או עד סוף הדיון הזה לקבל לזה התייחסות, תחשבו על זה, אם צריך תצאו ונחשוב על זה.

איתן כבל: אני רוצה לסיים את התהליך הזה.

יואל חסון: תחשבו, תציעו לנו משהו.

איתן כבל: כבר התקדמנו.

איתן כבל: חנה והילה, אנחנו רוצים לגמור את זה.

איתן כבל: בואו, אנחנו על זה, אז בואו נמצא את הדרך המשתפת והמאזנת בתהליך הזה.

איתן כבל: בבקשה, הלאה.

איתן כבל: לא נצביע על (ב), אלא אם כן תגידי לי שאפשר להצביע על בלי צורך בתוספת עכשיו ונחזור לאחר מכן.

<אתי בנדלר: לא.

<אתי בנדלר: אם אתה רוצה עד סוף הישיבה את התוספת, אז - - -

איתן כבל: (ג), הלאה.

איתן כבל: עוסק לא יחייב.

<אתי בנדלר: נכתוב כרגע "בדין", ואני ברמה של נוסח אחליט אם להשאיר דין או חיקוק בשני המקרים.

איתן כבל: חנה, בבקשה, מה אמר המחוקק?

<חנה וינשטוק טירי: מה שאנחנו אומרים בעצם זה שצריך להקדים משלוח להודעת חוב.

איתן כבל: אותו דבר בדיוק, זה דומה ל-(ב).

<חנה וינשטוק טירי: ולא צריך לחייב את הצרכן בהוצאות גבייה, אלא אם הוא שלח לו הודעות חוב.

<חנה וינשטוק טירי: כשבהגדרה של הוצאות גבייה כללנו גם תשלום כלשהו בשל משלוח הודעת החוב, אבל מיעטנו – תוספת של הפרשי הצמדה בריבית על-פי דין או על-פי הסכם, ודיברנו על זה הרבה בדיון הקודם.

<חנה וינשטוק טירי: בעצם, אנחנו רואים את זה כחלק מהחוב.

<חנה וינשטוק טירי: והוספנו גם עוד תוספת אחרת "שסכומה או שיעורה נקבעו בדין", שזה בעצם היה כל מה שאמרתי בתחילת הדיון, שהוספנו את זה כדי שלא לסתור חיקוק אחר שמקנה תוספות מסוימות מרגע התגבשות החוב.

<חנה וינשטוק טירי: ולכן, מיעטנו את זה מההגדרה של הוצאות גבייה.

<חנה וינשטוק טירי: כלומר, את זה אפשר להוסיף לחוב המקורי.

איתן כבל: גברתי.

<אתי בנדלר: אני רוצה לחזור על הערה שהושמעה בדיון הקודם, ולסייג אותה לאחר מכן.

<אתי בנדלר: לא רואים כהוצאות גבייה, כפי שמוצע כאן, למעט חיוב הצרכן בהפרשי הצמדה וריבית על-פי הסכם.

<אתי בנדלר: על-פי הסכם אפשר לחייב צרכן בהפרשי הצמדה ובריבית מאוד מאוד גבוהה, ועל-ידי כך לעקוף או לעקר בדרך מסוימת את הכוונה בהצעת חוק כזאת, כי העוסק יכתיב ריבית הסכמית מאוד מאוד גבוהה.

<אתי בנדלר: משרד המשפטים, מטעמים נכונים שלא אכנס אליהם כרגע, אינו רוצה להגביל כאן בחקיקה את הנושא של הריבית ההסכמית, ולכן ניסיתי לגבש איזשהו פתרון.

<אתי בנדלר: אבל אני מוכרחה לומר שהמוח היצירתי שלי לא היה מספיק יצירתי כדי להציע איזשהו תיקון לעניין.

יעקב פרי: זה היה במושב הקודם, אבל עכשיו זה צריך להשתנות.

<אתי בנדלר: לא, במושב הקודם בכלל לא התעסקתי.

<אתי בנדלר: אני פשוט שמה את הדברים על השולחן.

<אתי בנדלר: לכן, אני מציעה לוועדה, לבקשת חברי הכנסת המציעים, בכל זאת לאשר את הנוסח המוצע בהקשר הזה.

<אתי בנדלר: אני מציעה שיהיה איזשהו מעקב, אם אפשר, האם ההחרגה של ריבית הסכמית מהגדרה של הוצאות גבייה איננה פוגעת או מעקרת את החוק, ואם כן, לא תהיה ברירה אלא בעתיד להציע תיקון לנוסח.

איתן כבל: אני חושב שכדאי לקבל את זה, אני מציע.

יואל חסון: כן.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: הערות או שאני מצביע.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: מי בעד 13 ב13ב2(ג)?

איתן כבל: ירים את ידו.

איתן כבל: בעד – פה אחד

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אושר.

איתן כבל: (ד).

<חנה וינשטוק טירי: אני מקריאה עם התיקונים שהצענו.

<חנה וינשטוק טירי: "(ד) הודעת חוב כאמור בסעיף קטן (א) – (1) תשלח לצרכן, בכתב, על-ידי העוסק במישרין, ובמסמך בנפרד למען הרשום אצל העוסק ואם אין מען כאמור, למען הרשום במרשם האוכלוסין; על אף האמור, עוסק רשאי לשלוח הודעת חוב במסרון או בדרך ממוחשבת שהצרכן נתן להם את הסכמתו המפורשת מראש לקבלת דברי דואר מהעוסק; נטל ההוכחה כי העוסק שלח את הודעת החוב לצרכן הוא על העוסק;

תכלול פרטים אלה: (א) שם העוסק, לרבות שמו המסחרי; (ב) פרטי העסקה לרבות מועד עשייתה, תוקפה ומהותה; (ג) פירוט החוב ואופן חישובו; (ד) דרכי התקשרות עם העוסק לבירור החוב.

תכלול פרטים אלה: " הוספנו באמת את האפשרות לשלוח את הודעת החוב גם במסרון כדי להוסיף אופציה נוספת, אולי להוריד עלויות ולאפשר שליחה קלה יותר של הודעת החוב.

תכלול פרטים אלה: ועשינו גם תיקונים קטנים לאור ההערה של הרשות הממונה של כביש 6, שאפשר יהיה לשלוח את הודעת החוב במסמך נפרד אבל באותה מעטפה.

תכלול פרטים אלה: זאת אומרת, לא חייבים לשלוח את זה בשני דברי דואר.

יואל חסון: יש לי שאלה.

יואל חסון: כשכתוב כאן "או", זה באמת או?

יואל חסון: לא עדיף שיהיה ו/או, או/ו.

יואל חסון: זאת אומרת, אם עוסק רוצה לשלוח גם במסרון וגם במעטפה.

יעקב פרי: מותר לו.

<חנה וינשטוק טירי: "או" בחקיקה זה גם וגם.

<חנה וינשטוק טירי: זה או/ו.

<חנה וינשטוק טירי: לדעתי חוק הפרשנות אומר את זה, מתייחס למשמעות של המילה או.

יעקב פרי: אתה יכול לשלוח גם בדואר אלקטרוני, גם במסרון.

איתן כבל: לפני שאני נותן לרן להתייחס, אני מבקש שייכתב כאן – למרות שאני כבר יודע מה רוצה רן להגיד, יש לי הרגשה כזאת – אני רק מבקש שזה יהיה כתוב בצורה ברורה.

יעקב פרי: ברור ובהיר.

איתן כבל: ושזה ייכתב באופן הזה.

איתן כבל: גם הברור מאליו מוטב שייאמר חד-משמעית.

<אתי בנדלר: בפסקה (2) שיהיה כתוב – אני מבינה, אדוני, שזה מה שאתה מציע – "תכלול פרטים אלה, והכול באופן ברור".

איתן כבל: כן, בדיוק.

יעקב פרי: ברור ונהיר.

<חנה וינשטוק טירי: תכלול פרטים אלה באופן ברור.

<חנה וינשטוק טירי: אפשר.

אורי מקלב: יש לנו ניסוחים כאלה בהצעות חוק בעבר.

<רן מלמד: פשוט וברור.

<אתי בנדלר: אני לא יודעת מה זה פשוט.

<אתי בנדלר: ניצמד למילים שכבר יש לנו בחוק הגנת הצרכן, לא נמציא משהו אחר.

<חנה וינשטוק טירי: אנחנו תמיד מדברים על באופן ברור ומובלט, זה המונח שקיים לאורך כל חוק הגנת הצרכן.

<אתי בנדלר: מובלט אין לי כי זאת הודעה נפרדת.

<אתי בנדלר: הרי זה מה שההודעה מכילה.

<חנה וינשטוק טירי: באופן ברור.

<רן מלמד: כמו שאומר עורך-דין שפירא, אם יהיה כתוב פשוט לא תהיה לו עבודה.

<רן מלמד: כנראה שלפשוט יש משמעות.

<חנה וינשטוק טירי: מה זה פשוט?

<חנה וינשטוק טירי: אני לא יודעת.

איתן כבל: מה ההגדרה של – גם בין עורכי-דין זה עניין של פשוט יותר, פשוט.

איתן כבל: בקיצור, חנה, תמצאו את הנוסח שיודע לתת את המענה.

<אתי בנדלר: באופן ברור.

<לאה ורון: תכלול פרטים אלה, והכול באופן ברור.

<יהב דרורי: עוד לפני שאנחנו עוברים לפסקה (2) רציתי להעיר לרישה לפסקה 2(ד)(1).

<יהב דרורי: אתם מתנים את משלוח המסרון בהסמכה מפורשת לדרך המשלוח הזו.

<יהב דרורי: אם המטרה שלכם היא לשלוח את הודעת החוב הצורה היעילה ביותר, המהירה ביותר, הפשוטה ביותר, כשמתנים את זה בעצם מציבים בפנינו מכשול לדרך הזאת.

<יהב דרורי: בדרך כלל כשמבקשים הסכמה מפורשת למשלוח מסרון זה מסרון פרסומי או מסרון מטריד או מסרון כזה שאף אחד לא רוצה לקבל אותו.

<יהב דרורי: אבל פה גם החייבים וגם העוסקים רוצים שזה יישלח בדרך הכי פשוטה והכי מהירה.

<יהב דרורי: לכן, היינו רוצים להחריג את המסרון מהדרישה הזאת להסכמה מפורשת.

<יהב דרורי: זה לא מסרון פרסומי, זה לא ספאם, זה לא טורדני.

<יהב דרורי: זה משהו ששנינו רוצים לעשות בצורה הכי מהירה, החוב לא יצבור ריבית, הוא יקבל את זה מייד למכשיר שלו, אנחנו יודעים שהוא מקבל את זה למכשיר שלו.

<יהב דרורי: זאת נראית לי הדרך הפשוטה ביותר.

אורי מקלב: גם מי שלא הסכים?

איתן כבל: כן, רן.

<רן מלמד: אני רוצה להתחיל מהדברים שנציג "פרטנר" אמר, אני מסכים אתו.

<רן מלמד: אני חושב שלקבל את ההודעה המפורשת מראש יסבך.

<רן מלמד: היום חברת חשמל, תאגידי המים ואחרים, כשמישהו צובר חוב הם שולחים לו מסרון, ואני חושב שזה כלי מצוין כדי באמת לעזור לאנשים שאולי שכחו לשלם או אולי קרה משהו.

<רן מלמד: לכן, אני חושב שהחרגה הזאת מוצדקת.

<רן מלמד: אני כן רוצה להגיד על המסרון, שמכיוון שיש גופים לא מעטים שמחזיקים מוקדי שירות בשפות שונות וביישובים שונים, שכשרוצים לשלוח מסרונים אפשר יהיה לשלוח אותם בשפות שונות.

<רן מלמד: זאת אומרת, שאם יש מוקד של "פרטנר" שהלקוחות שלו הם בעיר נצרת, למשל, שמסרונים יישלחו בשפה הערבית ולא בשפה אחרת.

<יהב דרורי: לגיטימי לגמרי.

<רן מלמד: זאת הערה אחת.

<רן מלמד: יש לי הערה לגבי סעיף (2)(ד).

<רן מלמד: הייתי מבקש שבנושא ההתקשרות יהיה מאוד ברור, התקשרות לפחות חייבת להיעשות גם בטלפון.

<רן מלמד: יש היום לא מעט עוסקים שדרך ההתקשרות אתם היא באמצעות אתר או עדיין במשלוח פקס.

<רן מלמד: כשאין מוקד טלפוני שאפשר להגיע אליו בן-אדם צריך לשלוח פקס או להיכנס דרך האתר ולשלוח הודעה דרך האתר.

<רן מלמד: אני חושב שצריך להיות ברור שחייב להיות מספר טלפון שאפשר להגיע אליו.

יואל חסון: אני רוצה להעיר, אדוני היושב-ראש, על עניין המסרון.

יואל חסון: העניין כאן לגבי הסכמה שזה יבוא במסרון באה גם מתוך המקום שלאדם יש את הדבר הזה.

יואל חסון: אני יודע שבציבור החרדי אין בכלל מסרונים.

אורי מקלב: עוד לא הגעתי לזה בכלל.

<יהב דרורי: במקרה של הציבור החרדי נשלח מכתב.

יואל חסון: לא.

יואל חסון: אבל אין במקרה.

יואל חסון: אם הוא לא אמר מראש - - -

איתן כבל: חברים, חברים, סליחה.

איתן כבל: העניין כזה, אני חושב שהנוסח הזה הוא נוסח נכון.

איתן כבל: אם האינטרס שלך, ואני חושב שגם האינטרס של הלקוח תמיד להגיד לו: אדוני, אם נגיע למצב של צבירת חוב אני מבקש ממך לשלוח לך בזה.

אורי מקלב: אם הוא מסכים עם מה שאתה אומר, בסדר.

איתן כבל: לא אמרתי מה הוא אמר.

איתן כבל: אמרתי מה כתוב פה.

יואל חסון: זה רק בהסכמת הלקוח.

איתן כבל: אמרתי מה שכתוב פה.

איתן כבל: לא אמרתי שאני מסכים אתו.

יעקב פרי: איתן, אבל מה שכתוב פה זה גם מסרון, או בדרך ממוחשבת, שהצרכן נתן להם את הסכמתו המפורשת לקבלת דברי דואר מהעוסק.

יעקב פרי: מהרגע שאני שולח חשבונית של חברה סלולרית זאת ההסכמה לקבל דברי דואר, לא?

<יהב דרורי: אז אפשר להוריד את המילה "מפורשת".

יעקב פרי: למה?

יעקב פרי: אני חושב שזה מכסה.

<יהב דרורי: למה לא מכסה?

<יהב דרורי: אם נמצא את עצמנו נדרשים להציג מסמכים - - -

איתן כבל: מר "פרטנר", מר "פרטנר", מר "פרטנר".

אורי מקלב: רוצה להיות פרטנר שלנו?

איתן כבל: עשיתי לך כבר עכשיו פה פרסום שלוש פעמים.

איתן כבל: תקשיב, הסיפור הסתיים.

איתן כבל: עוד לא הבנת?

איתן כבל: נגמר.

יואל חסון: מר "פרטנר", אל תהיה אורנג'.

יואל חסון: נו, די.

יעקב פרי: לפי דעתי זה מכסה.

איתן כבל: גם אני חושב.

איתן כבל: אנחנו במקום אחר.

יואל חסון: יאללה, בסדר.

יואל חסון: אבל ההערה לגבי הנושא של הטלפון, דרכי ההתקשרות עם העוסק לבירור החוב, העניין של טלפון זאת הערה חשובה לדעתי.

<יהב דרורי: אדוני, רק הערה אחת.

איתן כבל: בבקשה.

<יהב דרורי: גם אנחנו וגם ארגוני החייבים והארגונים שמייצגים את החייבים מסכימים שזו הדרך הפשוטה, היעילה והנוחה ביותר לעשות את זה.

<יהב דרורי: ככל שאתם מרימים - - -

איתן כבל: אבל יסלח לי, אדוני, האם שמעת אותי מתייצב ועומד לידך ואומר לך: אל תשאל אותם אם לתת להם את זה במסרון?

<יהב דרורי: כשאתה דורש ממני לקבל הסכמה מפורשת - - -

יואל חסון: אתה מבקש מהם הסכמות נוספות כל הזמן.

איתן כבל: אדוני, בוודאי.

איתן כבל: אתה כל הזמן מבקש.

איתן כבל: הוא לא מבין בכלל מה אתה אומר לו, רק אחרי שהוא קיבל את ה"חזוק" הוא הבין.

איתן כבל: מה שאני אומר לך, אתה אומר לו: זה פה שם, אנחנו אומרים: כן, כן.

איתן כבל: עזוב, נו, מה עכשיו אנחנו מתווכחים על זה?

איתן כבל: אני לא מקבל את זה.

איתן כבל: דרך אגב, אני בעד שזה יהיה במסרונים, לי אין בעיה.

איתן כבל: אני אומר שתשאל, תקבל ממנו את זה כמו שאתה מקבל ממנו הסכמות לעוד 1,001 דברים שאין לו מושג בהם, והוא אומר לך כן.

איתן כבל: דווקא על הדבר הכי קל שאתה מצפה ממנו, להגיד לו: האם אפשר לשלוח לך את זה במסרון?

איתן כבל: את זה אתה חושש.

איתן כבל: תגיד לו גם את זה.

<יהב דרורי: אם זאת גישתו של היושב-ראש.

<יהב דרורי: רק צריך להוריד את המילה "מפורשת", זה הכול.

יואל חסון: אנחנו מתנגדים לזה.

איתן כבל: אפשר להצביע על זה?

<אתי בנדלר: לא, כי היו עוד הערות.

איתן כבל: מה עוד ההערות שהיו?

יואל חסון: לגבי סעיף (ד).

<אתי בנדלר: האם גם בערבית?

<אתי בנדלר: האם דרכי ההתקשרות עם העוסק צריכות לכלול טלפון?

<אתי בנדלר: החוק שלך עם טלפון עדיין לא התקבל, נכון?

איתן כבל: לא.

<אתי בנדלר: זה בעייתי בשלב זה.

יואל חסון: אז אני מוותר.

<אתי בנדלר: אגיד לך גם למה.

<אתי בנדלר: זאת הערה מאוד חשובה, אבל כרגע כל עוד לא התקבלה הצעת החוק של חבר הכנסת כבל בעניין התקשרות טלפונית, מה שיקרה, אני אתקשר בטלפון - -

איתן כבל: את צודקת, את צודקת.

יואל חסון: אני מקבל את זה.

<אתי בנדלר: - - ואז אם אתה רוצה שזה, לחץ כך, אם אתה רוצה כך.

איתן כבל: גברתי צודקת.

יואל חסון: שכנעת אותנו ברגע שאמרת את החוק הזה.

אורי מקלב: רוצה לשמוע סיפור מהחיים?

איתן כבל: אין זמן.

אורי מקלב: אין לנו זמן.

אורי מקלב: נעזוב את זה.

אורי מקלב: זה סיפור מהחיים.

יואל חסון: שלח לנו באס.

יואל חסון: אם.

יואל חסון: אס.

איתן כבל: אני מציע לאדוני שאם יש הסכמה מפורשת - - -

אורי מקלב: לפני שבוע לקוח עבר מחברה סלולרית אחת לשנייה.

אורי מקלב: הוא מקבל, או היא, במקרה זאת הייתה היא, היא מקבלת הודעה בערבית – דרך אגב היא נמצאת בקומה הכשרה כך שלא צריך לחשוש שבדיוק בערבית – במקרה היא הייתה באמצע ההחתלה של הילדים אז היא לא סגרה את זה, ואז זה עבר לעברית, ואז אומרים לה – אחרת הייתה סוגרת את זה – עברת חברה, אם לא תחזירי את ה-SIM שלקחת מהחברה שלנו תוך תקופה תחויבי ב-70 או 100 שקלים, לא זוכר בדיוק.

אורי מקלב: ואז אני חושב שהיא הלכה, שלחה בדואר, ואחרי זה בכל אופן היה חיוב.

אורי מקלב: אני רק אומר לך איזה הודעות טלפוניות.

אורי מקלב: ואכן היה חיוב, ולא משנה אם היא המתינה עשר דקות, ואז כשהרימו שתיקה, היא המתיחה עוד עשר דקות, היא אמרה: אבל מה אתם רוצים?

אורי מקלב: שלחתי, וזה מס' הדואר הרשום, וכן הלאה וכן הלאה.

אורי מקלב: אז אני אומר לך כבר שהודעות – אתה יודע מה, אנשים לא פותחים אס.

אורי מקלב: אם.

אורי מקלב: אס?

אורי מקלב: אם אתה לא מחייב אותו לפתוח אס.

אורי מקלב: אם.

אורי מקלב: אס הוא לא יתקשר.

אורי מקלב: יש אנשים שבכלל לא פותחים אס.

אורי מקלב: אם.

אורי מקלב: אסים.

אורי מקלב: איך אתה יכול להגיד שחייבו?

אורי מקלב: אתה מעביר אותנו למקומות שאנחנו לא רוצים להגיע אליהם.

אורי מקלב: אז תכתוב בחוק "ובתנאי שהוא קיבל את זה".

אורי מקלב: לא נגמור עם זה.

איתן כבל: חבר הכנסת מקלב.

יעקב פרי: היום אתה רואה, חבר הכנסת מקלב, אם הלקוח קיבל את האס.

יעקב פרי: אם.

יעקב פרי: אס.

אורי מקלב: אתה מחייב אותו בחוק?

אורי מקלב: יכול להיות שאתה צודק, אבל אתה לא מחייב אותו בחוק.

<קריאות: - - -

<אתי בנדלר: לדעתי רואים רק בווטסאפ.

איתן כבל: דרך אגב, זה יותר טוב, חבר הכנסת מקלב, מאשר שביום שבת אני יושב לי בשעת אחרי הצהריים לתומי ומקבל פתאום הודעה שנכנסתי לחניון באותו רגע, ולהפעלת ה"פנגו" - - -

יעקב פרי: זה היה נכון, רק לא שמת לב.

איתן כבל: לא, לא היה.

איתן כבל: להפעלת ה"פנגו" –אמרתי, אלוהים, יצאתי, אמרתי: אולי לקחו לי את האוטו.

איתן כבל: אתה גם לא יכול לחזור אליהם כדי לברר באותו רגע.

<לאה ורון: זה כבר חוק אחר.

איתן כבל: כן, זה חוק אחר.

איתן כבל: דבר.

איתן כבל: עשית לי פרצוף כזה, אמרתי לא תישן בלילה.

<ניר יוגב: נכון, לא הייתי ישן בלילה באמת, אדוני.

<ניר יוגב: סעיף (1) וגם רוב סעיפי (2) נראים לנו בסדר.

<ניר יוגב: הבעיה שלנו עם המילים בסעיף (2)(ב) ו-(2)(ג), עם "אופן חישובו".

<ניר יוגב: כמו שציינו קודם לכן, אנחנו בעוונותינו חברת תקשורת, אנחנו מספקים מגוון מאוד מאוד גדול של שירותים.

<ניר יוגב: ויכולה להיות סיטואציה שבה לקוח רכש כמה שירותים, הוא רכש מכשיר במועד אחד וחבילת גלישה במועד אחר, והוא היה בחו"ל וצרך שירותים, והוא נכנס לחוב בגין כמה שירותים.

<ניר יוגב: להתחיל להסביר ללקוח במכתב, שהוא התקשר במועד א' לגבי שירות א', ובמועד ב' לגבי שירות ב', ועל זה יש לו - - -

יואל חסון: קשה.

יואל חסון: קשה.

יואל חסון: החיים קשים, כן.

<ניר יוגב: לא, אני אומר, שנייה, אדוני, אדוני - - -

יואל חסון: בשביל זה באנו לפה.

יואל חסון: אתה יודע מה, טוב שהערת את ההערה הזאת לפרוטוקול.

<קריאות: - - -

יואל חסון: אתה יודע יפה מאוד לתת את השירות ולשאול שאלות ולפרט - -

<אהוד פלג: ולגבות את הכסף.

יואל חסון: - - אבל כשאתה צריך לפרט, וכשאתה צריך לתת מידע אז זה כבר קשה וזה לא ברור, ויש לי המון שירותים, ויש לי המון - - -

<ניר יוגב: אדוני, אנחנו - - -

יעקב פרי: תן לו לדבר, תן לו להבהיר.

יואל חסון: לא.

יואל חסון: נו, די, מספיק כבר.

יואל חסון: אתה יודע, אדוני, זה לא מכבד אותך בכלל.

<ניר יוגב: אבל לא נתת לי לסיים.

יואל חסון: לא, אני לא אתן לך לסיים.

יואל חסון: אם זה היה תלוי בי לא הייתי נותן לך לסיים, אבל זה לא תלוי בי.

<ניר יוגב: אני מבקש לסיים.

יואל חסון: באמת.

יואל חסון: כשזה בא אליכם אתם לא רוצים.

<לאה ורון: איזה מעצבן.

אורי מקלב: איתן, היא הנותנת.

<ניר יוגב: הדברים נשלחים במסגרת חשבונית ללקוח, וכל הפרטים שאתם מבקשים שיפורטו מפורטים בחשבונית שהוא מקבל.

<ניר יוגב: אנחנו חושבים שהמטרה של החוק של ליידע את הצרכן שיש לו חוב שהוא צריך להסדיר כדי שלא יינקטו המשך תהליכים שכרוכים בגבייה וכו' יכולה להיעשות מעצם זה שאנחנו שולחים את הפרטים ללא קשר לשאלה של איך מחושב החוב, עם ריבית כזאת או ריבית אחרת.

<ניר יוגב: הרי אנחנו רוצים לפתור את הבעיה שהלקוח לא יודע שיש לו חוב, נכון?

<ניר יוגב: אז עכשיו הוא קיבל חשבונית, הוא יכול להתקשר ולקבל את המידע גם במוקד שירות טלפוני.

<ניר יוגב: השאלה אם אופן החישוב יופיע במכתב או לא, אני חושב שהיא לא קריטית להצעת החוק, ואני חושב שהיא מטילה עלינו משימה מאוד מאוד מורכבת.

<וגיף אליאב: אם זה מסובך לכתוב, איך אפשר להסביר בטלפון?

יואל חסון: אתם יודעים להתמודד עם משימות מורכבות.

איתן כבל: אדוני, הקשבתי לך ברוב קשב.

איתן כבל: אני מתנצל, לא התרשמתי.

יואל חסון: גם אני לא.

<ניר יוגב: אני אשתדל בפעם הבאה יותר.

יואל חסון: ניסית.

יואל חסון: זה בסדר.

איתן כבל: אתה יודע, יש ימים טובים יותר, יש ימים כאלה.

יואל חסון: היום הוא קצת סגרירי.

איתן כבל: אני חוזר לאישור 13ב2(ד)(1)(2) עם התיקון, עם התוספת של "באופן ברור" – מי בעד?

איתן כבל: ירים את ידו.

איתן כבל: בעד – פה אחד

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אושר.

איתן כבל: (ה).

<חנה וינשטוק טירי: "(ה) בלי לגרוע מהוראות סעיף קטן (ד), עוסק ישלח לצרכן אסמכתה לקיומה של העסקה, אם ביקש זאת הצרכן בכתב או בעל-פה.

<חנה וינשטוק טירי: " במקור הנושא של האסמכתה היה חלק מהודעת החוב.

<חנה וינשטוק טירי: חשבנו שנכון לחייב אותם, לצרף את זה אם יש דרישה כזאת, או אם באמת יש איזושהי מחלוקת והצרכן לא מודע לעסקה ולא מבין באמת על מה מחייבים אותו, ולא כדבר שבשגרה כחלק מהודעת החוב.

יואל חסון: אוקיי.

יעקב פרי: זה מקובל.

איתן כבל: בסדר.

איתן כבל: כן, רן.

<רן מלמד: האם אנחנו לא רוצים לקבוע איזשהו משך זמן מקסימלי שבמסגרתו ההודעה הזאת צריכה להגיע?

<רן מלמד: ואל תשכחו שהליכי גבייה יימשכו וכדומה.

<רן מלמד: אולי צריך לקבע איזשהו פרק זמן מקסימלי שבמהלכו צריכים יהיו לשלוח את ההודעה.

<חנה וינשטוק טירי: את האסמכתה?

<רן מלמד: תוך כמה זמן צריך לשלוח את המכתב?

<רן מלמד: את האסמכתה?

דב חנין: או לחילופין, אדוני היושב-ראש, להחיל, גברתי היועצת המשפטית, אפשר פשוט להחיל פה את אותו מנגנון שנמצא בסעיף קטן (ב).

דב חנין: זאת אומרת שאם הייתה דרישה מצד הלקוח, או בקשה מצד הלקוח לקבל אסמכתה והיא לא נענתה, אז למעשה אותו עיקרון כללי שאנחנו קובעים בסעיף (ב) שאומר שאי-אפשר לפעול כדי לגבות את החוב לפני ששולחים הודעה, זה יחול גם על זה.

דב חנין: ואז, בסדר, בזמנם החופשי יביאו את האסמכתה.

דב חנין: אבל הם לא יכולים לעשות תהליך של גבייה לפני שהם מעבירים אסמכתה אם הלקוח ביקש את האסמכתה הזאת.

דב חנין: אני חושב שזה מייצר פתרון יותר נכון.

דב חנין: אולי קשה להם למצוא את האסמכתה.

דב חנין: בסדר, יחפשו את האסמכתה כמה שיחפשו, בינתיים הם לא יכולים לגבות את החוב אם הלקוח ביקש את האסמכתה והם לא הצליחו לספק אותה.

<אתי בנדלר: לכאורה זאת הצעה טובה, אבל יש בעיה, כי אתה לא מגביל את הלקוח במועד שבו הוא רשאי לדרוש את האסמכתה.

<אתי בנדלר: ייתכן ששלחו לו הודעת חוב והוא התעלם ממנה ופתחו כבר בהליכי גבייה, לצורך העניין, ואז הוא מבקש את האסמכתה, אז מה?

<אהוד פלג: אבל, אם אפשר, המנגנון שעומדים להסכים עליו לגבי משך הזמן שבו לא יינקטו הליכים אחרי משלוח ההודעה יכול לחול גם כאן, ואז התיקון של חבר הכנסת חנין יכול להיות באמת לסעיף קטן (ב): עוסק לא ינקוט פעולה בטרם שליחת הודעה כאמור או בטרם שליחת אסמכתה כאמור אם ביקש זאת הצרכן.

<אהוד פלג: ואז המועד שייקבע יהיה מועד גם לזה וגם לזה.

<אתי בנדלר: ואם הוא החל כבר בנקיטת הליכים כי הצרכן ביקש את האסמכתה אחרי?

<אהוד פלג: ובלבד שהצרכן ביקש את האסמכתה בתוך הזמן שייקבע שבמסגרתו לא יינקטו הליכים.

<אהוד פלג: זאת אומרת, מגבילים גם את הצרכן פה.

דב חנין: זה נכון שזה נראה קצת מסובך, אבל ברמה המהותית זה פתרון יותר נכון, כי המטרה שלנו היא שבעצם ברמה המהותית לא יוכלו לגבות כסף אם לא מסבירים לי על מה מדובר, זה בעצם הרציונל.

דב חנין: למשל, במקרה שאנחנו מדברים עליו בכלל לא ברור לי, אני בכלל לא זוכר שהייתה עסקה כזאת.

דב חנין: אני חושב שהנכון הוא להחיל את אותו עיקרון שאנחנו קובעים בחוק בכלל, שלפני הפעולה של הגבייה חייבת לבוא ההודעה.

יעקב פרי: אבל פה זאת אסמכתה אם הייתה עסקה או לא הייתה עסקה.

דב חנין: כן.

יעקב פרי: הודעה על חוב אתה שולח anyway.

יעקב פרי: אז הוא מבקש את האסמכתה.

<וגיף אליאב: אם יורשה לי, זאת אחת הסיבות מדוע חשוב להגדיר בזמן, כי יש עוד דברים שהצרכן אמור לעשות: צריך לברר, לבקש אסמכתאות, זאת אחת הסיבות מדוע מדברים על תקופה שמאפשרים לצרכן לבדוק את זה.

<וגיף אליאב: כל ההודעות הן במסגרת אותו הזמן, אז באותו פרק זמן הוא יכול לבקש גם אסמכתאות.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אגיד לכם למה אני חושב שלעניין הזה יש משמעות.

איתן כבל: תראו, בסוף מה זה הסיפור של "איקיוטק"?

איתן כבל: שמצאת את עצמך מקבל הודעות חיובים, ואתה אומר: וואלה, אני בכלל לא התקשרתי, אין לי מושג על מה אתם בכלל מדברים.

יעקב פרי: את זה הסעיף הזה מכסה.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: ואז הצורך לקבל אסמכתה נהיה מאוד מאוד משמעותי.

איתן כבל: אם לא, אני אומר את זה לנו, אז הסדרנו את כל העניין וסידרנו את כל התהליכים שמסביב, אבל בסוף בסוף הדבר הכי חשוב שהוא האם בוצעה העסקה - כן או לא, אף אחד לא יודע להוכיח לי, אז למה יצאנו לדרך?

איתן כבל: פה אנחנו מצד אחד סוגרים המון פינות בהצעה הזו, אבל את הדבר - - -

איתן כבל: כן.

<עומר ורדי: אני חושב שאולי כדאי להבחין בין מקרה "איקיוטק" שמכווין את הוועדה לבין מקרים של חשבונות שוטפים, כמו למשל חשבונות המים.

<עומר ורדי: מאוד יכול להיות שדווקא בהודעה הנוספת שתישלח לצרכן, הרי כשצרכן יחלוק על העובדה שהוא צרכן מים זה לא אותו דבר כמו לחלוק על העובדה שהוא צרכן של חברה עסקית כזו או אחרת.

<עומר ורדי: עיכוב הליכי הגבייה משמעותי, צריך להתייחס אליו.

<עומר ורדי: ועוד עיכוב על עיכוב הוא יותר משמעותי, זה כפל משמעות.

<עומר ורדי: מאוד יכול להיות שאפשר להכניס בתוך ההודעה המקורית, אותה הודעה לפני הפעלת הליכי גבייה: דע לך כי הצרכן אחד-שתיים-שלוש, יש לך חוב ארבע-חמש-שש, זו כשלעצמה אסמכתה.

<עומר ורדי: אגב, אני לא יודע מה המשמעות של אסמכתה לעסקה, אבל מול חשבון מים, תאגיד מים כזה או אחר, או מול רשות מקומית, אני מניח שהאסמכתה היא מס' צרכן, מס' נכס, החלפת משלמים.

<אהוד פלג: אולי קריאת המונה?

<עומר ורדי: יכול להיות גם קריאת המונה, לא משנה, אלו נתונים שמופיעים בכל מקרה בחשבון המים.

<עומר ורדי: אבל אני חושב שכפל ההודעות וכפל עיכוב הליכי הגבייה זה קצת overkill ביחס לחברות שהן לא חברות - - -

<וגיף אליאב: אם אתה קובע מועד אחד אז באותו מועד אמורים לעשות הכול.

יואל חסון: תשלח אסמכתה במועד הזה.

<עומר ורדי: מאה אחוז.

<עומר ורדי: אז בהנחה שתהיה הודעה לפני הליכי גבייה יהיו פרטים מזהים, יהיו פרטי צרכן.

<וגיף אליאב: לא יהיה כפל עיכובים.

<וגיף אליאב: אז במקרה שלך בכלל לא יבקשו אסמכתה.

<וגיף אליאב: אבל יש מועד אחד ובמסגרת אותו מועד צריכים להשלים את כל הדברים.

<וגיף אליאב: במידה שיצטרכו את האסמכתאות, ימציאו אסמכתאות, אבל יש איזשהו מועד שסוגר את הפינה הזאת.

<עומר ורדי: מבחינתי זה בסדר.

<עומר ורדי: אני רק אומר שאני לא רואה איך כזאת אסמכתה יכולה להיות.

<אתי בנדלר: מה עמדת נציגי הממשלה?

<חנה וינשטוק טירי: לא ממש נכנסנו לרזולוציה של המועדים, אבל אנחנו יכולים להציע פתרון למה שדיברנו קודם.

<אתי בנדלר: לגבי המועדים?

איתן כבל: שמה?

איתן כבל: אם זאת שיחה פרטית, נצא.

איתן כבל: את מתלחשת אתם.

<חנה וינשטוק טירי: לא.

<אתי בנדלר: שאלתי אותם אם הם ביקשו עמדה.

<חנה וינשטוק טירי: לא דנו בסוגיה הזאת של המועדים - כמה זמן מיום שליחת הודעת החוב צריך לאפשר לו לשלם את החוב, ובעצם הוא לא יכול לנקוט הליכי גבייה.

<חנה וינשטוק טירי: צריך להגיע לאיזשהו איזון מסוים בחקיקה כדי לא לעכב יותר מדי את הליכי הגבייה, אבל מצד שני לא לרוקן מתוכן את החוק.

<חנה וינשטוק טירי: חשבנו שאולי בהודעת החוב הוא יציין מה המועד האחרון לתשלום חוב מרגע הודעת החוב.

<חנה וינשטוק טירי: הוא ייתן פרק זמן, אנחנו לא נתערב בפרק הזמן.

<וגיף אליאב: אבל איך?

<וגיף אליאב: אז יכול להיות שזה יום.

<חנה וינשטוק טירי: אבל הוא יצטרך לתת פרק זמן מסוים.

<אתי בנדלר: זה מאוד בעייתי, כי מדברים כאן לא על קבלת הודעה על-ידי הצרכן אלא על משלוח הודעה על-ידי העוסק.

<אתי בנדלר: משלוח הודעה על-ידי העוסק – נניח, לצורך העניין, שהוא שולח - מקלידים הודעה במשרדי העוסק וכותבים בה שתשלום בתוך שבוע, מאותו מועד זה המועד האחרון לתשלום לפני נקיטת הליכי גבייה, והמכתב הזה יגיע לצרכן בעוד חודש.

<אתי בנדלר: הרי זה לא תסריט דמיוני.

<אתי בנדלר: לכן, מאוד קשה להשאיר את זה לדעתי לשיקול דעת העוסק.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אבל מצד שני אני חושבת שכן צריך לזכור שבסוף זאת לא ההזדמנות הראשונה, אם לא נניח שכל המקרים זה "איקיוטק", שהוא רואה את קיומו של החוב.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: הרי שולחים לו חשבונית, יש לו תקופת זמן לשלם, עכשיו בעצם אנחנו רוצים להאריך ולתת לו עוד תקופת זמן.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: במקרים הסטנדרטיים בסוף זה חוב שלא שולם, אז אנחנו צריכים למצוא פה את האיזון.

איתן כבל: שנייה, סליחה.

איתן כבל: אני לא מקבל את האופן שבו את מציגה את הדברים.

איתן כבל: אני רוצה לחזור אל רוח החוק, אל מה שיצאנו עם החוק הזה.

איתן כבל: את מתייחסת לחוק כאילו אין חולק שחוב צריך לשלם.

איתן כבל: כל הצעת החוק הזאת מקורה היה, וכל ההתייחסות שלה לניסיון לגביית חוב שלטענת הצרכן איננו חוב ואין לו מושג.

איתן כבל: מה אנחנו בעצם מייצרים פה?

<אהוד פלג: שיטת מצליח.

איתן כבל: את לא יכולה לקחת אותי כל הזמן לכללים על הכללים הרגילים של גביית חוב רגיל.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: אנחנו לא פה.

איתן כבל: אנחנו מנסים לייצר - - -

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: הכללים חלים על כלל המשק.

איתן כבל: שנייה.

איתן כבל: אנחנו מנסים לייצר פה מצב שבו לא נחזור ל"איקיוטק" כזה או אחר.

איתן כבל: זה הכול.

איתן כבל: התקדמנו לא רע.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: אני מסכימה לגמרי.

איתן כבל: בסוף כל העניין הוא שלא ייווצר המצב שייצרנו חוק, אבל הוא לא שלם, כי אתה מוציא לו התראה ולמחרת נוקט הליכים.

איתן כבל: אתה צריך למצוא את נקודת האיזון.

איתן כבל: אני מאמין שצריך למצוא נקודת איזון.

איתן כבל: אני לא מחפש לתת לאיזשהו צד יתרון מיותר.

איתן כבל: אני בסך הכול מנסה למצוא זמן סביר שבו בן-אדם מקבל את זה ואומר: וואלה, הנה.

יעקב פרי: כן, איתן, עם כל הכבוד, ואני מקבל את הגישה, זמן סביר אצלך יכול לא להיות זמן סביר אצלו.

יעקב פרי: השאלה היא מה זה זמן סביר.

<חנה וינשטוק טירי: זמן סביר שנתון לפרשנות, או שקובעים זמן מוגדר מאוד.

יעקב פרי: יש פה הצעה קבועה.

<וגיף אליאב: חודש.

<חנה וינשטוק טירי: השאלה היא כמה זמן.

<חנה וינשטוק טירי: אין לי, אני לא יודעת לומר מה סביר.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: זה מתווסף על הזמן שהיה.

יעקב פרי: בבקשה, אדוני.

<וגיף אליאב: אם יורשה לי, יש דוגמה מצוינת.

<וגיף אליאב: לפני שמגישים תביעה לסכום קצוב להוצאה לפועל חייבים על-פי חוק לשלוח מכתב התראה, ונותנים חודש ימים.

<וגיף אליאב: גם במקרים דומים המחוקק סבר שחודש ימים זה זמן מספיק על מנת שהצרכן יקבל את הדרישה, ילמד אותה, ובמידת הצורך ישלם.

<וגיף אליאב: אז אנחנו מדברים על אותם 30 ימים.

<וגיף אליאב: ככל שהוא יצטרך אסמכתאות יש לו את הזמן הזה לבקש אסמכתאות, וגם כמובן לקבל אותן.

<וגיף אליאב: אז אנחנו חייבים מבלי שאנחנו קובעים מועד – ההצעה הזאת - - -

יעקב פרי: חנה, מה אתן אומרות לגבי הוספת 30 יום לעניין האסמכתה, לפחות בסעיף הזה?

<חנה וינשטוק טירי: אנחנו לא מגובשים בעניין הזה.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: לדעתי זה המון זמן.

<חנה וינשטוק טירי: קשה לי לומר אם זה זמן סביר או לא זמן סביר.

יעקב פרי: הוא לא מדבר על זמן סביר, הוא מדבר על 30 יום.

<חנה וינשטוק טירי: מאה אחוז.

<חנה וינשטוק טירי: אבל השאלה אם ה-30 יום האלו לא מאריכים יתר על המידה את האפשרות לגבות חובות, ומה המשמעות של זה.

<חנה וינשטוק טירי: אני לא יכולה לומר את זה.

<חנה וינשטוק טירי: אם זה יהיה 30 יום, 20 יום, קשה לי להביע עמדה במועדים האלה.

אורי מקלב: אפשר 14 יום.

יעקב פרי: כן, אדוני.

<ליאור שפירא: אני חושב שמטרת המחוקק הייתה כאן לתת התראה לפני שעושים הליך כלשהו, ולא לנהל מיני בוררות ולעשות: אז אתה תשלח לו, הוא ישלח לך, הוא יתקשר אליך עם שאלות, אתה צריך להעביר לו את ההודעה הזאת.

<ליאור שפירא: זה לא יגמר.

<ליאור שפירא: ולכן, אני חושב שברגע שאנחנו עושים את העניין של - - -

יעקב פרי: בבקשה, כן, תמשיך.

<ליאור שפירא: לדעתי מצאתם פתרון מעולה, אני מפחד להגיד את זה, שפותר את בעיית ההתראה לפני כל הליך.

<ליאור שפירא: זאת אומרת, גם במקרה של "איקיוטק" זה היה - כל בן-אדם לפני שיפתחו ויגבו ממנו הליכים הוא ידע שזה קרה.

<ליאור שפירא: עכשיו להתחיל לנהל בתוך החברה הפנימית הליכים: תביא לי את זה, תחזיר לי את זה, לא, את חשבונית 14 ולא את 18, ועד אז אי-אפשר לעשות הליכים, זה לא ייגמר לעולם.

<ליאור שפירא: בשביל זה יש את בתי-המשפט.

איתן כבל: כן, ודאי, וזו גם פרנסה.

יעקב פרי: היום העסק הוא קצת נגדך.

איתן כבל: אתה מייצג את המתפרנסים היום.

<ליאור שפירא: לא, ממש לא.

איתן כבל: בבקשה.

<אהוד פלג: כמו שאמר כבוד היושב-ראש, המטרה של החוק הזה היא לתת את זכות ההתגוננות הראויה לצרכן מפני דרישת חוב לא מוצדקת.

<אהוד פלג: אם לא ייתנו לו לבדוק את החוב הזה אם הוא מוצדק או לא כל החוק הזה עקר.

<אהוד פלג: ולכן, אני חולק על הדברים של חברי כאן.

<אהוד פלג: הרי כל המטרה היא שהצרכן יבדוק את החוב.

<אהוד פלג: לשלוח הודעה בלי להתכוון שלצרכן תהיה שהות לבדוק את אמיתותו של החוב הזה ולחשוף את שיטת מצליח – שלצערי חוגגת פעמים רבות מדי וסומכת על כך שהצרכן לא יבדוק או לא יבקש לבדוק אני חושב שבזה אנחנו מסכלים את הצעת החוק.

<אהוד פלג: הזמן צריך להספיק לצרכן לבדוק את אמיתות החוב.

איתן כבל: אז בואו נקבע זמן.

יעקב פרי: 14 יום.

אורי מקלב: 14 יום?

איתן כבל: אני חושב ש-14 יום זה זמן שאתה מקבל תשלום חוב והוא יודע שיש לו את שבועיים הימים, זה זמן סביר.

יואל חסון: מקובל עלי 14 יום.

איתן כבל: 14 יום זה זמן סביר.

<אתי בנדלר: דהיינו, אדוני, אתה מבקש בעצם להוסיף הוראה נוספת שתאמר - - -

יעקב פרי: בסעיף של האסמכתה.

<אתי בנדלר: לא רק.

<אתי בנדלר: לגבי שניהם.

<וגיף אליאב: גם לסעיף קטן (ב).

יואל חסון: שניהם 14 יום.

<אתי בנדלר: לעניין סעיף קטן (ב) ולעניין קטן (ה), לא ניתן יהיה להתחיל בהליכי הגבייה בטרם חלפו 14 יום ממועד משלוח ההודעה.

<אתי בנדלר: ולעניין סעיף קטן (ה), האסמכתה תישלח בתוך 14 ימים ממועד הבקשה.

יואל חסון: מועד בקשת הצרכן.

אורי מקלב: הגשנו, חברים, עוד הצעת חוק אחרת.

אורי מקלב: פעם הייתה הנחה שהדואר מגיע תוך כמה ימים, זה היה 14 יום.

אורי מקלב: היום, מכיוון שהדואר זה מינימום שלושה שבועות אז בהתאם נצטרך תיקון בחקיקה שלכל משלוח מתחילה הספירה אחרי הרבה יותר זמן.

איתן כבל: דיברתי על זה.

איתן כבל: תגיד להם שאחרי שהדואר יגיע מהר נתקן את החוק חזרה.

אורי מקלב: 14 יום.

אורי מקלב: רצינו את הנציגים של חברת חשמל, אבל לא מעט צרכנים מקבלים את המועד האחרון לחיוב כבר אחרי שעבר המועד לחיוב בגלל תקלות כאלה ואחרות.

<חנה וינשטוק טירי: צריך לאשר גם את זה.

<אתי בנדלר: אלו שני תיקונים שונים.

<אתי בנדלר: בכל מקרה כן.

אורי מקלב: על שניהם 14 יום.

איתן כבל: זה ב-2(ב) נכון?

<אהוד פלג: מה לגבי ההצעה של חבר הכנסת חנין שיהיה - - -

איתן כבל: לא, עזוב.

איתן כבל: התקדמנו.

איתן כבל: אמרנו שבועיים, סיכמנו את העניין הזה.

<אהוד פלג: בסדר.

<אהוד פלג: אבל מיום משלוח ההודעה או מיום משלוח האסמכתה אם ביקש זאת הצרכן, אחרת לא משאירים זמן אחרי משלוח האסמכתה.

<לאה ורון: ה-14 יום מתייחסים ל-13ב2(ב).

יעקב פרי: וגם ל-(ה).

<אתי בנדלר: וגם לעניין סעיף קטן (ה).

<קריאות: - - -

<אתי בנדלר: עכשיו מדובר על סעיף קטן (ה) שעדיין לא הצביעו עליו.

<אתי בנדלר: התוספת המתבקשת היא שעוסק ישלח לצרכן אסמכתה לקיומה של העסקה אם ביקש זאת הצרכן בכתב או בעל-פה, ויעשה זאת תוך 14 יום מיום הבקשה.

איתן כבל: כל הזמן 14, לאלה ולאלה.

<וגיף אליאב: אני חושב שעוסק שפונה להליכי גבייה בזמן שמבקשים ממנו אסמכתה זאת התנהגות בחוסר תום לב , ואני חושב שאת הדברים האלה אולי יהיה אפשר לטעון במסגרת הזאת.

איתן כבל: חברים, אנחנו לא בית-משפט.

<וגיף אליאב: הפוך.

<וגיף אליאב: אני הולך עם אדוני, אני אומר שאם מבקשים ממישהו אסמכתה והוא הולך לבית-משפט לפני שהוא ממציא אותה אז ייתכן ואפשר יהיה לתקוף את זה.

יואל חסון: אז תהיה לו בעיה בבית-המשפט.

אורי מקלב: לדעתי זה מיותר.

<ליאור שפירא: בבית-משפט אתה צריך בכל מקרה להציג את האסמכתה.

<וגיף אליאב: גם מי שלדעתי לא ממצא את ההליך.

איתן כבל: חברים, אני מבקש להצביע על (ב) ו-(ה) עם התוספות והתיקונים.

איתן כבל: מי בעד (ב) ו-(ה) עם התוספות והתיקונים?

איתן כבל: ירים את ידו.

איתן כבל: בעד – פה אחד

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אושר.

איתן כבל: הלאה.

<חנה וינשטוק טירי: "(ו) נקט עוסק הליכי גבייה נגד צרכן או הגיש נגדו תובענה לבית-המשפט או ללשכת ההוצאה לפועל ותבע במסגרתם גם הוצאות גבייה, רשאי בית-המשפט או רשם ההוצאה לפועל, לפי העניין, מיוזמתו או לבקשת הצרכן, להפחית מהחוב את הוצאות הגבייה כאמור אם נוכח כי העוסק לא שלח לצרכן את הודעת החוב כאמור בסעיף זה, ובלבד שיפחית את מלוא הוצאות הגבייה.

<חנה וינשטוק טירי: " זה סוג של סנקציה אזרחית בנושא שאם העוסק - - -

יואל חסון: חשוב מאוד, כן.

איתן כבל: כן, ברור.

<אתי בנדלר: לא הייתי בישיבה הקודמת.

<אתי בנדלר: עורכת-דין אביגל כספי אמרה לי שבעצם הציבו ברירה לפני רשם ההוצאה לפועל לא ברמה של החלטה אלא ברמה של דיבור, שאו שהוא יפחית את מלוא הוצאות הגבייה או שהוא יאשר כפי שנדרש.

<אתי בנדלר: והשאלה היא באמת האם זו הכוונה שיהיה מדובר ובלבד שיפחית את מלוא הוצאות הגבייה, או שהוא יכול להפחית פשוט את הריבית.

<אתי בנדלר: להפחית אבל לא לבטל אותה לגמרי.

<אביגל כספי: לא ריבית.

<אביגל כספי: הוצאות גבייה.

<אתי בנדלר: הוצאות גבייה, סליחה.

יואל חסון: מה הבעיה ב"מלוא"?

<אתי בנדלר: לא הייתי מגבילה את שיקול הדעת של הרשות המוסמכת בצורה כזאת.

<אתי בנדלר: מדוע זה או הכול או כלום?

יואל חסון: לא הבנתי שזה או הכול או כלום.

<חנה וינשטוק טירי: זה לא היה במקור.

<אתי בנדלר: זה מלוא, ובלבד שיפחית את מלוא הוצאות הגבייה.

<אביגל כספי: לא.

<אביגל כספי: במקור איך שזה היה מנוסח - - -

<חנה וינשטוק טירי: לא היה את "ובלבד".

<וגיף אליאב: אני לא מצליח להבין.

יואל חסון: המילה מלוא מודגשת.

<חנה וינשטוק טירי: לא הצענו את זה.

<חנה וינשטוק טירי: זאת לא הצעה מאתנו.

<אתי בנדלר: היא מודגשת כדי שנעלה את השאלה הזאת לדיון.

יואל חסון: אבל מי כתב את המלוא הזה?

<חנה וינשטוק טירי: זה לא אנחנו.

יעקב פרי: אפשר להוריד את "מלוא".

יעקב פרי: הוצאות הגבייה.

יואל חסון: מה ההבדל אם יהיה כתוב מלוא או לא יהיה כתוב מלוא?

<חנה וינשטוק טירי: לא היה לנו את ה"בלבד".

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: שהוא יכול גם חלק.

<חנה וינשטוק טירי: בדיוק.

<חנה וינשטוק טירי: יש לו שיקול דעת.

<אביגל כספי: במקור זה היה שהוא רשאי לא לכלול.

אורי מקלב: אם אתה מוחק את ה"מלוא" אז צריך להוציא את כל הסעיף.

אורי מקלב: את כל השורה הזאת למחוק.

יואל חסון: זאת אומרת, השופט, אם הוא לא יעשה את "מלוא" אז הוא לא יעשה בכלל.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: נכון, אנחנו רוצים לתת לו שיקול דעת.

<הילה דוידוביץ-בלומנטל: נראה לי שזו הייתה הכוונה.

יואל חסון: אנחנו רוצים לתת לו שיקול דעת.

אורי מקלב: אז צריך למחוק את כל השורה.

יואל חסון: לא את כל השורה, רק את ה"מלוא".

אורי מקלב: אם את "מלוא", אז אין לכך משמעות.

אורי מקלב: תקרא את זה.

<אתי בנדלר: אגיד לכם ממה זה נבע.

<אתי בנדלר: תסביר לכם עורכת-דין כספי שהייתה כאן בישיבה הקודמת.

יואל חסון: אז הוספתם "מלוא" כדי לשקף.

<אביגל כספי: כן.

<אתי בנדלר: כדי לברר את השאלה הזאת.

יואל חסון: הבנתי.

יואל חסון: ואם נוריד את ה"מלוא" אנחנו מאפשרים לשופט שיקול דעת.

<אתי בנדלר: נכון.

יעקב פרי: נכון.

יואל חסון: אני בעד שיקול הדעת.

יעקב פרי: כן, צריך להוריד את "מלוא".

יואל חסון: אני בעד להוריד את זה ה"מלוא".

יואל חסון: הבנתי מה עשיתם פה.

יואל חסון: בסדר.

יואל חסון: היא רצתה לשקף את מה שהיה קודם.

אורי מקלב: אבל המילה "להפחית" אומרת שאי-אפשר למחוק את הכול.

יעקב פרי: נכון.

אורי מקלב: לנסות להשאיר משהו או שאתה יכול להפחית מההוצאות.

<אביגל כספי: אפשר להפחית לאפס.

<קריאות: - - -

איתן כבל: בהפחתה אתה לא אומר כמה.

<אתי בנדלר: נברר את זה.

יואל חסון: ההפחתה יכולה להיות גם אפס מבחינת שופט?

<אתי בנדלר: אם ההנחיה של הוועדה היא שיהיה שיקול דעת לבית-המשפט או להוצאה לפועל להפחית עד כדי ביטול אנחנו נברר אם המילה הפחתה מכסה את זה, ואם לא, נסדר את זה בנוסח.

יואל חסון: זאת כוונת המחוקק.

אורי מקלב: אם כך, גברתי היועצת המשפטית, אז כל השורה אני חושב שבלבד שינקוט - - -

<אתי בנדלר: בוודאי.

<אתי בנדלר: היא תימחק.

איתן כבל: בוודאי.

איתן כבל: מי בעד (ה) ו-(ו) עם התיקון הנדרש?

אורי מקלב: התיקון לאחר הבירור.

איתן כבל: על (ה) כבר הצבענו.

איתן כבל: מי בעד (ו) עם התוספות והשינויים?

איתן כבל: בעד – פה אחד

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אושר.

<לאה ורון: חבר הכנסת חסון מצביע במקום חבר הכנסת יוסי יונה.

איתן כבל: הלאה, בואו נתקדם.

<חנה וינשטוק טירי: "תיקון סעיף 22ג 2.

<חנה וינשטוק טירי: בסעיף 22ג(א) לחוק העיקרי, אחרי פסקה (14) יבוא: "(14א) לא שלח הודעת חוב בהתאם להוראות סעיף 13ב2(א); (14ב) נקט פעולה שמטרתה גביית חוב או חייב בהוצאות גבייה בניגוד להוראות סעיף 13ב2(ב) ו(ג);"" זה סעיף העיצומים הכספיים.

יואל חסון: זה סיום העיצום.

<אתי בנדלר: אבל הייתה כאן ההערה, נדמה לי, של חבר הכנסת חנין.

יואל חסון: גם הערה שלי בעניין.

<אתי בנדלר: שלך, נכון.

<אתי בנדלר: להוסיף גם את סעיף קטן (ד).

יואל חסון: לעניין האסמכתה להוסיף את זה.

יואל חסון: גם האסמכתה כפופה לסעיף העיצום.

יואל חסון: אני חושב שזה הגיוני.

<אתי בנדלר: ברור שמדובר בהוספת סעיף קטן (ד).

איתן כבל: נמצא את הניסוח.

דב חנין: זה (ה), גברתי.

יואל חסון: לא, אנחנו לא ב-(ה).

<אתי בנדלר: (ה).

יואל חסון: ש-(ה) גם יכנס לעיצום.

יואל חסון: שאם אני מושך את האסמכתה אז זה מקובל.

איתן כבל: כן, בבקשה, "פרטנר".

<יהב דרורי: המשמעות של סעיף קטן (א) שאם לא שלחת – אפילו ביחס לאותם חובות זניחים שאנחנו לא רוצים לשלוח אליהם, אנחנו חייבים לשלוח אליהם.

<יהב דרורי: אחרת אנחנו מקבלים את הגבייה - - -

אורי מקלב: רק אם אתם גובים.

יואל חסון: אם אתה גובה.

יואל חסון: אם אתה לא גובה אף אחד לא יבוא בטענות.

<יהב דרורי: אבל אמרו את זה.

יואל חסון: לא, זה ברור.

<יהב דרורי: מהנוסח הזה משתמע שמי שלא שלח יוטלו עליו סנקציות.

<אתי בנדלר: תהיה לנו מדיניות אכיפה בנושא.

אורי מקלב: לנקוט אמצעי גבייה.

אורי מקלב: כל אחד מדבר מאיפה - - -

איתן כבל: חבר הכנסת מקלב, תודה.

יואל חסון: לא יהיו אמצעי אכיפה נגדך.

איתן כבל: חברים, יש לי עוד עשר דקות דיון אחר, ואתם בחצי - - -

יואל חסון: רק לאמצעי גבייה.

איתן כבל: סליחה.

איתן כבל: מי בעד 22 עם התוספת?

איתן כבל: ירים את ידו.

איתן כבל: בעד – פה אחד

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אושר.

<חנה וינשטוק טירי: "תחילה ותחולה 3.

<חנה וינשטוק טירי: תחילתו של חוק זה 30 ימים מיום פרסומו, והוא יחול על עסקאות שנכרתו לפני תחילתו ובלבד שהחוב על-פי ההסכם נוצר מיום פרסומו ואילך.

<חנה וינשטוק טירי: " זה העיקרון שאנחנו מציעים.

<חנה וינשטוק טירי: אפשר לדחות את התחילה כדי לתת יותר זמן להתארגנות.

איתן כבל: כמה לדעתכם?

איתן כבל: 60 יום?

איתן כבל: 90 יום?

<חנה וינשטוק טירי: אפשר לתת 60 ימים.

<ניר יוגב: אדוני, הפיתוחים בנוסח הנוכחי מבחינת מערכות מידע מאוד מורכבים, אנחנו מבקשים שתיקבע חצי שנה.

איתן כבל: אני ממליץ לעבור ל "סלקום".

איילת נחמיאס ורבין: אפשר להתערב?

איילת נחמיאס ורבין: לא התערבתי.

איתן כבל: שנייה.

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני לא אתערב.

איתן כבל: כן, גברתי.

<יפה חובב: אני מצטרפת לדבריו של נציג "סלקום".

<יפה חובב: אנחנו חושבים שאנחנו צריכים יותר זמן התארגנות ולא ברמה של 90 יום.

<יפה חובב: יש פה שינויים - - -

איתן כבל: חברים, אני מציע 60 יום.

יואל חסון: גם אני מציע 60 יום.

איתן כבל: מי בעד?

איתן כבל: ירים את ידו.

<יהב דרורי: לא מספיק, אדוני.

איתן כבל: כמה אתם?

איתן כבל: אתם עוד לא ערוכים?

איתן כבל: לא סידרתם את החניה בחוץ?

<יהב דרורי: 60 יום פשוט לא יספיקו.

<יפה חובב: 60 יום זה ממש קצר.

<יהב דרורי: בלית ברירה נהיה בהפרה שלא באשמתנו.

איתן כבל: חברים יקרים, 90 יום זאת ההצעה האחרונה.

איתן כבל: אני חושב שזה זמן סביר.

איתן כבל: "פרטנר", 90 יום סביר?

<יהב דרורי: 120 לפחות.

איתן כבל: לא, 90 יום.

אורי מקלב: עד 120.

איילת נחמיאס ורבין: אתם לא תקבלו 120.

איילת נחמיאס ורבין: חבל.

<אתי בנדלר: אני מציעה שלושה -ארבעה חודשים.

איילת נחמיאס ורבין: חבל שאתה לא נותן לי את זכות הדיבור כשאני מבקשת אותה.

איתן כבל: בבקשה.

איתן כבל: דברי.

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: אני כבר לא רוצה אותה.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: שלושה חודשים, חברים.

יואל חסון: אז בוא נקרא את הסעיף מהתחלה, שנהיה ברורים.

<חנה וינשטוק טירי: "תחילתו של חוק זה 90 ימים מיום פרסומו".

<אתי בנדלר: שלושה חודשים.

<חנה וינשטוק טירי: "שלושה חודשים מיום פרסומו, והוא יחול על עסקאות שנכרתו לפני תחילתו, ובלבד שהחוב על-פי ההסכם נוצר מיום פרסומו ואילך.

<חנה וינשטוק טירי: "

<אתי בנדלר: השאלה אם לפי ההסכם זה נכון כאן, כי לא תמיד יש הסכם כפי שראינו.

<חנה וינשטוק טירי: נכון.

<אתי בנדלר: ובלבד שהחוב נוצר מיום פרסומו ואילך.

<חנה וינשטוק טירי: נכון.

אורי מקלב: גם להסכמים ישנים.

איתן כבל: חברים, מי בעד עם התיקון?

איתן כבל: ירים את ידו.

איתן כבל: בעד – פה אחד

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: חברים, יש לנו עוד דבר לחזור אליו.

<קריאות: - - -

<אביגל כספי: לא, הצבעת.

איתן כבל: אה, הכרענו, כן.

איתן כבל: צודק.

איתן כבל: כן, בבקשה.

<אהוד פלג: אדוני, נדמה לי שלא שמנו לב לנקודה מסוימת, או שמנו אליה לב אבל בניסוח שכחנו אותה קצת.

<אהוד פלג: הפרוצדורה תהיה כזאת: נשלחה הודעת חוב בתוך הזמן כאמור, צריך להמתין 14 יום.

<אהוד פלג: אם בתוך 14 היום האלה הצרכן מבקש אסמכתה שתישלח אליו, אז צריך לשלוח אליו אסמכתה, אבל שם כבר אין מניין ימים שהצרכן - - -

<חנה וינשטוק טירי: למה?

<אתי בנדלר: 14 ימים.

<אתי בנדלר: צריכים לשלוח את האסמכתה בתוך 14 ימים.

איתן כבל: 14 ימים, כבר סיכמנו.

<אהוד פלג: צריך לשלוח את האסמכתה בתוך 14 ימים, אבל הצרכן יקבל אותה, נניח, כעבור עשרה ימים.

<חנה וינשטוק טירי: אתה רוצה לתת עוד ימים - - -

<אהוד פלג: כמה זמן יש לו לבדוק את האסמכתה הזאת ולפעול על פיה?

<אהוד פלג: הייתה הצעה של חבר הכנסת חנין ש-14 יום האלה יהיו גם מיום משלוח האסמכתה.

<אהוד פלג: אני חושב שכדאי לאמץ אותה אם המטרה היא לאפשר לצרכן לבדוק את האסמכתה.

<קריאות: - - -

איתן כבל: חברים.

איתן כבל: הערה?

אורי מקלב: אני רק רוצה הערה לפרוטוקול כדי להניח את דעתם של "פרטנר" ואחרים, שמה שכתוב כאן כולל בסעיף (ו), זה רק אם הוא נקט אמצעי גבייה.

אורי מקלב: אם הוא לא נקט אמצעי משפט, מי שרוצה לוותר על חוב ולא שלח מכתב ומוחל על החוב הזה, אף אחד לא יכול - - -

איתן כבל: ניסית, עזוב.

<יהב דרורי: זה חשוב שייאמר לפרוטוקול.

אורי מקלב: לפרוטוקול, מניח את דעתו אם ייאמר לפרוטוקול.

איתן כבל: גם זה בסדר.

יואל חסון: אני רוצה לומר משהו, אדוני.

איתן כבל: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: קודם כול אני רוצה להודות לשותפי חבר הכנסת אורי מקלב על החוק החשוב הזה שאנחנו מעבירים פה.

איתן כבל: עוד לא העברתי אותו.

יואל חסון: בסדר.

יואל חסון: אבל אני בכל זאת רוצה, כי אחרי ההצבעה זה כבר לא ייאמר.

יואל חסון: ואני רוצה להודות לך, אדוני.

איתן כבל: לצוות הוועדה.

יואל חסון: לך ולצוות של הוועדה, ליועצים המשפטיים, לצוות נציגי הממשלה שגם היה מגויס לזה מכל הכיוונים, ואני מודה לכם על הכול.

יואל חסון: המועצה לצרכנות, תודה רבה על ההערות החשובות שלכם.

אורי מקלב: הם היו היוזמים.

יואל חסון: ולכל מי שהשתתפו ושלחו - עמותת ידיד, וכל האנשים החשובים ששלחו הערות.

יואל חסון: ואני שמח.

דב חנין: ותודה לחבר הכנסת חסון.

איתן כבל: אני רוצה להודות לחברי הכנסת המציעים.

איתן כבל: אני חושב שהצעת החוק הזו היא הצעת חוק חשובה.

איתן כבל: ואני מקווה שבעזרת השם היא תדע לחסום באמת מגוון רחב של עניינים ובעיות עד שהראש היהודי או הלא יהודי, אין כאן פטנט יהודי או לא יהודי, ימציא את הפטנט הרע הבא, ונצטרך אחרי זה מרדף שאין לו סוף, לצערנו.

איתן כבל: כמובן אישרנו היום את החוק בקריאה שנייה ושלישית בוועדה וזה עולה למליאה לקריאה שנייה ושלישית, ואני מקווה שכבר יאושר בימים הקרובים.

יואל חסון: תודה נוספת שהיא גם חשובה לך, תודה לאור קשת העוזר הפרלמנטרי שלי שליווה את זה מההתחלה, שכחתי.

יואל חסון: זה חשוב.

אורי מקלב: גם דוד זוהר ברצינות בכל העניין הזה.

יואל חסון: העוזר שלך גם.

איתן כבל: מכל הכיוונים.

איתן כבל: אלה הטלפונים הכשרים ואלה הטלפונים שלא.

יואל חסון: הפחות כשרים.

איתן כבל: הישיבה נעולה.

איתן כבל: אני מודה לכם.