הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 48, 2016-02-22 11:00

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: האמת שקצת מאוורר פה היום ביחס לפעם הקודמת שככה גדשו כולם את האולם.

יפעת שאשא ביטון: אני ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם מבקש לפתוח את דיון הוועדה בנושא זמן מסך וקרינה – בריאות ילדינו בסכנה.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אתן הקדמה קטנה.

יפעת שאשא ביטון: זה בעצם דיון המשך לדיון קודם שהיה כאן, אחד הדיונים היותר טובים, מוצלחים ואינטנסיביים שעסקו בכל הנושא של קרינה וזמן מסך.

יפעת שאשא ביטון: מאד חשוב לנו לראות איך אנחנו בעצם כן נותנים מקום לטכנולוגיה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא באים לעצור את הקדמה, אנחנו לא באים לעצור את הטכנולוגיה, היא חשובה לנו ככלי, בין אם זה בחיים ובין אם זה בתהליכי למידה, אבל חשוב מאד לשים את הדגש על כך שהטכנולוגיה היא רק כלי שאמור לסייע לנו בעצם להשיג את מה שאנחנו רוצים; ומצד שאני אנחנו גם צריכים ללמוד להתנהג איתו ולהתנהל איתו בצורה הנכונה, ולמזער את הפגיעה הבריאותית, בעיקר כשמדובר בילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: המטרה של המפגש היום זה לראות בעצם מה קרה ועד היום מבחינת מערכת החינוך, היישום של חוזר מנכ"ל, ההתכנסות למקום שבו אנחנו בעצם אומרים באיזה היקפים אנחנו רוצים את הטכנולוגיה, עד כמה אנחנו מאפשרים רשת אלחוטית, מה ההשלכות שלה ומה ההשלכות של ארונות החשמל לצורך העניין, שגם בהם, במיוחד לנוכח הדו"חות שקיבלנו מהמשרד לאיכות הסביבה, אנחנו רואים שעיקר הקרינה היא דווקא מארונות החשמל וגם להם צריך לתת מענה וגם על זה משרד החינוך בעצם ייתן את הדעת.

יפעת שאשא ביטון: ולראות איך אנחנו מתקדמים מכאן להעלאת המודעות, גם בקרב אנשי חינוך, מנהלי בתי ספר שאמורים ליישם את חוזר מנכ"ל ולצערי הרב לא כולם מיישמים אותו, בלשון המעטה.

יפעת שאשא ביטון: נציג משרד החינוך שאמור היה להציג את הנתונים של התהליך שעברנו מאז הדיון הקודם ועד היום יאחר מעט, אז אנחנו נתחיל ברשותכם עם אחד המומחים שהגיע לדיון וידבר בעצם על הנזקים הבריאותיים כתוצאה מזמן מסך, פרופסור איתן כרם.

יפעת שאשא ביטון: איתן בבקשה, רשות הדיבור היא שלך.

<איתן כרם: בוקר טוב.

<איתן כרם: אני פרופסור איתן כרם, אני מנהל אגף הילדים בהדסה ואני מייצג כאן גם את עמדת איגוד רופאי הילדים בישראל.

<איתן כרם: אנחנו נכנסנו לנושא של היבטים בריאותיים של חשיפת ילדים למסך בשנים האחרונות.

<איתן כרם: הוצאנו נייר עמדה ואנחנו שוקדים על הוצאה של ניירות עמדה נוספים.

<איתן כרם: בעיקרון, אנחנו נמצאים בעיצומה של מהפכה באנושות, המהפכה הדיגיטלית, וכמו בזמן המהפכה התעשייתית שקדמה את האנושות רבות, אבל ילדים שילמו מחיר כבד מאד בהתחלה, אם זה בניצול לעבודה זולה, אם זה בבתים שהתפרקו, ולקח עשרות שנים לאנושות להתעשת ולחוקק חוקים שיגנו על הילדים.

<איתן כרם: אנחנו נמצאים היום בעיצומה של מהפכה טכנולוגית דיגיטאלית, שבה הילדים משלמים מחיר כבד, שישפיע על דמותה של החברה שלנו בעתיד ואני אתייחס בעיקר לזמן חשיפה למסך.

<איתן כרם: מנתונים שיש בידינו גם מהארץ וגם מארצות המערב, בממוצע, ילדים בני 8 עד 18 חשופים כ-7 עד 8 שעות ביום למסכים.

<איתן כרם: במחקר שנעשה על 34 מדינות במערב, ישראל היא במקום השלישי באחוז הילדים שנחשפים למעלה מ-4 שעות למסכים.

<איתן כרם: מה ההשלכות הבריאותיות?

<איתן כרם: קודם כל יש עליה וקשר ישיר בין כל שעת חשיפת מסך להפרעת קשב וריכוז.

<איתן כרם: כל שעת חשיפת מסך בגיל 3-4, מעלה ב-10% את השכיחות של הפרעת קשב וריכוז.

<איתן כרם: דבר שני, יש לכך השפעה מאד גדולה על איכות השינה.

<איתן כרם: אם אנחנו מסתכלים מתי מתחילים ילדים להיחשף למסך, אנחנו רואים שחלק מהילדים, קרוב ל-20%, נחשפים כבר בשנתיים הראשונות לחיים.

<איתן כרם: עד גיל 6 כמעט כל הילדים נחשפים למסך ואחוז גבוה מאד מבלה - ילדי גן ותינוקות - מעל שעתיים ביום בחשיפה למסך.

<איתן כרם: איגוד רופאי הילדים הוציא הנחיה ברורה למנוע חשיפה למסכים בתינוקות מתחת לגיל שנתיים.

<איתן כרם: נמצא בצורה חד משמעית שאין לכך שום ערך חינוכי, שום ערך התפתחותי, אלא להיפך, יש יותר נזקים באיחור בהתפתחות, באיחור בהתפתחות שפה, באיחור בהתפתחות קוגניטיבית לתינוקות שנחשפו יותר זמן למסך.

<איתן כרם: דיברתי על עלייה בשכיחות של הפרעת קשב וריכוז, דיברתי על הפרעות שינה.

<איתן כרם: הפרעות שינה אנחנו רואים בעיקר בילדים מעל גיל 12, שהם נחשפים בעצם למסך בשעות הלילה.

<איתן כרם: לרוב בשעות שההורים ישנים כבר, הילדים בחדר שלהם, לרובם היום כבר יש טלוויזיות בחדר, אבל מי שאין לו יש לו גם מחשבים ואינטרנט והם משוטטים ומבלים בלילות באתרים.

<איתן כרם: עכשיו, הנזקים הגדולים ביותר, החוויות הקשות ביותר לילדים הם לא מאתרים שאנשים מפוקפקים נמצאים שם, אלא דווקא מאתרים בהם נמצאים ילדים בני גילם.

<איתן כרם: הרבה מאד ילדים חווים השפלות, העלבות, תוקפנות, בזמן שהם נמצאים באתרים הללו.

<איתן כרם: רובם נמצאים לבד והם לא מוגנים ולא מוכנים.

<איתן כרם: זאת אומרת אנחנו מגדלים דור שהוא לא מוכן להיות חשוף לתכנים שנמצאים ברשתות והתוצאה היא נזקים בהתפתחות האישית הרגשית שלהם והקוגניטיבית שלהם.

<איתן כרם: נקודה נוספת, זה שיש קשר ישיר בין חשיפה לתכנים אלימים לבין התנהגות אלימה גם בגיל בית הספר וגם בגילאים מאוחרים יותר, ונעשו על זה עבודות בארצות הברית, באוסטרליה ובניו זילנד, שעקבו במשך כ-30 שנה על ילדים שנחשפו בגיל צעיר למעלה משעתיים למסך, בצורה לא מבוקרת ואנחנו יודעים שיש הרבה מאד תכנים אלימים בתכניות, אפילו בתכניות למשפחה ובתכניות בשעות הערב.

<איתן כרם: תכנים אלימים שלנו כמבוגרים נראים קלים, אבל לילדים הם תכנים לא מובנים, וילדים מה שהם רואים, בייחוד בגילאים הצעירים, מתחת לגיל 8, מה שהם רואים הם לא מבינים שזה משהו וירטואלי שלא קיים.

<איתן כרם: מבחינתם זאת המציאות וככה צריך להיות אחת הבעיות בתכנים האלימים שמופיעים, אם זה בטלוויזיה, אם זה במשחקי הוידיאו או אם זה במקומות אחרים, זה שאין מחיר לאלימות.

<איתן כרם: כלומר, אם אדם נהרג בטלוויזיה בסרט אלים, אנחנו אף פעם לא נראה אלמנה, לא נראה יתומים ולא נראה אמהות שכולות שבוכות על אותו גיבור או רשע שנהרג.

<איתן כרם: במשחקי הוידיאו, כל אדם שנהרג, אחר כך מתחילים מחדש וקם מחדש.

<איתן כרם: הילדים גדלים בידיעה שלא תמיד יש מחיר כבד לאלימות.

<איתן כרם: ושוב, יש לנו כאן בעיה כחברה, איך אנחנו מגדלים ילדים בצורה כזאת.

<איתן כרם: אם אני אסכם, החשיפה של תינוקות מתחת לגיל שנתיים – אנחנו מציעים לאסור את זה, לבקש מההורים למנוע.

<איתן כרם: אין לזה שום ערך.

<איתן כרם: בגיל הגן – אנחנו ממליצים להגיע לעד שעה ביום חשיפה למסכים, יחד עם ההורים, לא לבד, לבחור את התכנים שאליהם נחשפים ולשוחח על מה שרואים.

<איתן כרם: אנחנו בשלב הבא ניכנס להמלצות של איגוד רופאי הילדים בחשיפה מעבר לגיל הגן וגיל בית הספר, שזו בעצם מטרת הישיבה היום, אבל אנחנו בהחלט מודאגים מהתוצאות של חשיפת יתר של הילדים למסכים, מבחינת ההשפעות ההתפתחותיות שלהם.

<איתן כרם: ואני אציין כאן שאנחנו שוקדים לאסוף נתונים על נושא הקרינה.

<איתן כרם: אין לנו מספיק נתונים בעבודות ארוכות טווח על ההשלכות של קרינה, אבל זה דבר שאנחנו מודאגים ממנו וחושבים שגם על זה אנחנו צריכים לשים את הדגש.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה פרופסור איתן כרם.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם שתי הערות ביניים.

יפעת שאשא ביטון: האחת, מאד חשוב שננסה להתייחס להיבטים הפיזיולוגיים, ההתפתחותיים כתוצאה מזמן מסך כזמן מסך.

יפעת שאשא ביטון: אני ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם לא אכנס לסוגית התכנים, כיוון שהיא קשורה ושייכת לדיונים אחרים שעסקנו בהם ארוכות ולכן אני מאד ארצה שנמקד את הדיון באמת בהיבטים הראשונים שאתה הצגת, וזה באמת כל הנושא של קשב וריכוז, הפרעות שינה, התפתחות קוגניטיבית, רגשית וכו', מעצם השהייה מול מסך לאורך זמן.

יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף, אנחנו לא דנים כאן בסוגית הטאבלטים.

יפעת שאשא ביטון: ראיתי בקשות דיבור לגבי סוגית הטאבלטים – כן לרכוש, לא לרכוש, מה ביקשה מערכת החינוך, נושא של תשלומי הורים.

יפעת שאשא ביטון: זה שייך לדיון שיתקיים בוועדת החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אני באמת מאד רוצה לזקק ולמקד את הדיון בהשלכות של הקרינה ושל זמן מסך בבית הספר, כדי שאנחנו נראה איך אנחנו מקיימים את הטכנולוגיה בצורה נכונה ועם כמה שפחות נזקים.

יפעת שאשא ביטון: ד"ר יעל שטיין, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: בואי תציגי את הדברים.

<יעל שטיין: אז אני ביקשתי רק כמה דקות שיחה ברשותכם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<יעקב לומברג: אפשר לשאול?

<יעקב לומברג: שלום, אני יעקב לומברג, ממונה קרינה בלתי מייננת, המשרד לאיכות הסביבה, מי שנותן את האישורים לאנטנות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז תיכף ניתן גם לך את רשות הדיבור.

<יעקב לומברג: השאלה מה עמדת משרד הבריאות בנושא רגישות יתר לקרינה לילדים.

<יעקב לומברג: זה נקרא סינדרום EHS.

<יעקב לומברג: אנחנו רוצים לשמוע מה העמדה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז אנחנו תיכף ניכנס לזה, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס לנתונים שבעצם המשרד לאיכות הסביבה הציג, הוא הגיש לנו דו"חות.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, ד"ר יעל שטיין.

<יעל שטיין: אז קוראים לי יעל שטיין, אני רופאה.

<יעל שטיין: אני לא מציגה את עצמי כסמכות למשהו, רופאה רגילה, מתעניינת ועוסקת במחקר בתחום של קרינה אלקטרו מגנטית כבר בערך 9 שנים.

<יעל שטיין: פגשתי הרבה מאד מטופלים, גם אנשים רגישים לקרינה, גם אנשים שנחשפו במקום העבודה שלהם לרמות מאד גבוהות של קרינה, וגם כאלה שנחשפו לרמות נמוכות ומכל הסוגים.

<יעל שטיין: פגשתי הרבה מאד אנשים.

<יעל שטיין: אני רוצה להגיד לכם שלושה דברים.

<יעל שטיין: הדבר הראשון הוא בכמה מילים סיפור אישי על הבן שלי, כי התחילו בבית הספר של הבן שלי, הכניסו טאבלטים עם WIFI, ויצא שאיך שהוא אני שנה שעברה הייתי בהריון, לא הייתי באסיפות הורים, לא שמתי לב.

<יעל שטיין: הם לא הביאו את זה להצבעה בפני כל ההורים, גיליתי את זה מאוחר מדי כשאי אפשר היה לעצור את זה.

<יעל שטיין: אז אמרתי בסדר, אני אשתף פעולה ונראה בפועל מה קורה – האם יש בעיות, האם אין בעיות, האם סתם מתנגדים.

<יעל שטיין: הבן שלי הוא תלמיד מצטיין.

<יעל שטיין: מתמטיקה בעתודה טכנולוגית וכל הדברים האלה.

<יעל שטיין: אין לו ADHD ואין לו בעיות לימודיות ולא היו לא אף פעם.

<יעל שטיין: בחודשיים האחרונה באופן ברור הציונים שלו במתמטיקה יורדים והמורה למתמטיקה התקשרה אלי לפני שבועיים והיא אמרה לי תשמעי, הבן שלך לא מקשיב בשיעור, הוא לא מרוכז, הוא מתעסק בטאלבט כל הזמן וגם אני שמה לב, הילד לא מצליח להבין את החומר החדש.

<יעל שטיין: הוא ביקש שיעורים פרטיים, אפילו שלחתי אותו למרכז למידה של התלמידים החלשים.

<יעל שטיין: המורה למתמטיקה אמרה לי שיש עוד ילדים בכיתה שיש איתם בעיה והיא גם שמעה התלמידים החלשים בטאבלטים הרבה מאד שעות אחר הצהריים, אז אמרתי לה שאצלי בבית זה לא יכול לקרות כי לי אין WIFI בבית, אז אין לו מה לעשות עם הטאבלט, למרות שכן סידרנו חיבור עם מתאם כזה, הוא יכול לחבר, אבל הוא לא משתמש בטאבלט בבית.

<יעל שטיין: ניסיתי לתחקר את הילד לשאול מה מפריע לו.

<יעל שטיין: יכול להיות לא מסתדר עם המורה, חומר חדש, אבל זה לא משהו חדש.

<יעל שטיין: אז קודם כל הוא בוכה.

<יעל שטיין: כשילד בן 14, בן בן 14 בוכה – זה כבר חשוד, אז ממש, ולא אמרתי לו אף פעם על השפעות קוגניטיביות של WIFI, אמרתי לו לגבי פוריות אבל לגבי קוגניטיביות לא רציתי להגיד לו בשביל שהוא לא יפחד להיות עם זה בכיתה.

<יעל שטיין: אז שאלתי אותו מה בדיוק הדבר, האם יש הבדל בין מה שהיה קודם לבין איך שאתה עכשיו בכיתה.

<יעל שטיין: אז הוא אומר זה שכל המחשבים פועלים, זה עושה לי – הוא אמר – זה מרצד לי בעיניים וזה מבלבל אותי ואני לא מצליח להתרכז, אני לא מצליח להבין את ההסברים של המורה.

<יעל שטיין: הוא גם אומר – הילדים יותר משתוללים בכיתה וצועקים וזה מפריע לי ואני לא מבין.

<יעל שטיין: אז ביקשתי מהמורה שתיתן לו ללמוד מספר.

<יעל שטיין: אמרתי – לו נוח לו בטאבלט.

<יעל שטיין: שאלתי אותו – מה אתה עושה בטאבלט, מה שהמורה אומרת אתה מתעסק?

<יעל שטיין: הוא אומר אני מחפש את המקום בספר כי קשה לי למצוא את זה, כי זה קטן ורואים כל פעם חלק מהעמוד ואני לא מוצא.

<יעל שטיין: אז אמרתי למורה שתיתן לו לעבוד בספר, אז היא אומרת אסור לי, יש להם פרויקט טבאלטים, הם חייבים ללמוד בטאבלט, אני לא יכולה לתת לו ללמוד מהספר.

<יעל שטיין: ואני אומרת לך שהדבר הזה פשוט הרגיז אותי בצורה בלתי רגילה.

<יעל שטיין: גם יצא לי ללכת, יש ועדה טכנית של עיריית ירושלים, של מנח"י, שיושבים שם לראות מה הדברים הטכניים שקשורים לציוד שמכניסים.

<יעל שטיין: וקיבלתי מהם את המפרט הטכני של הראוטר הספציפי שהותקן בבית הספר, עוד לפני כמה חודשים, בלי קשר לסיפור של הבן שלי.

<יעל שטיין: אז רשמתי לך את המפרט של הראוטר.

<יעל שטיין: הראוטר הזה עובד על פרוטוקול סטנדרטי של IE802.

<יעל שטיין: 11 ומה שהוא עושה, יש לו טווח תדרים של 2.4 ג'יגה הרץ ושל 5 ג'יגה הרץ, למרות שהם טוענים שאת ה-5 ג'יגה הרץ הם ביטלו, אבל זה ראטור שמוציא הספקים גבוהים; וחוץ מזה, ראוטר רגיל שעובד בפרוטוקול הזה, מוציא כל 100 מילי שניות, 102 מילי שניות לשם דיוק, איזה שהוא פולס של בערך 10 הרץ, שהפולס הזה משדר לכל המחשבים שבסביבה – יש אינטרנט זמין, אם אתם רוצים אתם יכולים להתחבר.

<יעל שטיין: אז אמר לי הבחור בעירייה, הבחור הטכני שמתקין, הוא אמר אף פעם לא מכבים את הראוטר.

<יעל שטיין: הראוטר דלוק כל היום, כל שעות הלימודים - - -

יפעת שאשא ביטון: שזה בניגוד לחוזר מנכ"ל, אגב.

<יעל שטיין: בוודאי.

<יעל שטיין: ורק בזמן שהמחשבים מתחברים, אז הוא משדר קרינה.

<יעל שטיין: אבל זה לא נכון, הוא משדר קרינה כל 100 מילי שניות כל הזמן.

<יעל שטיין: עכשיו, ה-10 הרץ זה הוא בדיוק מקביל לגלי אלפא של המוח, שהם הגלים שברגיל אנחנו משתמשים בגלי בטא ויש לנו קצת גלי אלפא.

<יעל שטיין: גלי אלפא זה כשבן אדם שוכב במיטה ועוצם עיניים והוא מנסה להירגע לפני השנה, או כשמישהו צריך להתאמץ מאד ולהתרכז ללמוד משהו חדש.

<יעל שטיין: למשל מתמטיקה.

<יעל שטיין: אז שאלתי את הבן שלי – במקצועות אחרים אין לו בעיה – כי קל לו בלימודים והוא לא צריך להתאמץ, אין שום בעיה.

<יעל שטיין: אבל כשהוא צריך ללמוד חומר חדש והוא צריך להתרכז, כשה-WIFI דולק הוא פשוט כנראה לא מסוגל להתרכז.

<יעל שטיין: אז הבעיה כאן, שמתי לכם כמה מאמרים, אני לא הולכת לעבור עליהם בכלל, את יכולה להסתכל.

יפעת שאשא ביטון: בואי, במשפט סיכום בבקשה.

<יעל שטיין: העמוד השלישי פה זה העניין.

<יעל שטיין: יש לי בקשה מאד חשובה מהוועדה.

<יעל שטיין: עד עכשיו אני באמת נמנעתי מלצאת כנגד הסמכות של משרד הבריאות, לצאת כנגד פרופסור סדצקי, שהיא הממונה בעניין.

<יעל שטיין: אני באמת מכבדת אותה מבחינה מקצועית ואף פעם לא אמרתי שום דבר נגדה.

<יעל שטיין: אבל הפעם אני חושבת שמדובר כאן בבורות מצד משרד הבריאות.

<יעל שטיין: אני חושבת שמשרד הבריאות מתחבא מאחורי פרופסור סדצקי.

<יעל שטיין: אני שאלתי אנשים במשרד הבריאות, אין להם שמץ של מושג בספרות, אין להם שמץ של מושג בהשפעות הבריאותיות.

<יעל שטיין: הם אומרים - - -

יפעת שאשא ביטון: זו הכללה מאד קשה.

יפעת שאשא ביטון: אני

<יעל שטיין: לא, אני לא אומרת על 100 אחוז - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, בואי תציגי את הדברים כמו שאת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן פה לנציג משרד הבריאות.

<יעל שטיין: בדיונים קודמים נציגי משרד הבריאות באו ודיברו ומה היא אמרה, פרופסור קרקיס?

<יעל שטיין: היא אמרה – אני מודה שאני לא כל כך מכירה את התחום, מי שממונה על התחום זו פרופסור סדצקי.

<יעל שטיין: משרד הבריאות נתן את כל התחום של קרינה לגורם חוץ.

<יעל שטיין: זאת אומרת שבעצם פרופסור סדצקי היא הבן היחיד בארץ, ושוב, אני לא מזלזלת ביכולות שלה, אבל היא בן אדם אחד בארץ שיש לו שלטון טוטליטארי, מונופול על כל מה שקשור בקרינה במדינת ישראל.

<יעל שטיין: זאת אומרת ה-WIFI בבתי ספר, ה-WIFI באוטובוסים, ברכבות, המונים החכמים, אנטנות סלולאריות של דור 4, פרסומות בטלוויזיה שמעודדות WIEI לילדים בחדרי ילדים.

<יעל שטיין: פרופסור סדקצי נתנה פעם אחר פעם המלצות טובות למשרד הבריאות לזהירות מונעת ובפועל לא מקיימים את ההמלצות האלה ומצפצפים עליהן ואז היא צריכה לתת מחדש המלצות חדשות.

<יעל שטיין: חוץ מזה, פרופסור סדקצי מאד עסוקה, היא הכינה אתר אינטרנט והיא עושה כל מיני דברים, אבל היא לא רופאה עם מרפאה.

<יעל שטיין: אין אף רופא מטעם משרד הבריאות היום, שאני יכולה להפנות אליו ילד שלדעתי הוא נפגע קרינה.

<יעל שטיין: אין אף רופא שנותן שירות כזה.

<יעל שטיין: אין אף רופא שמכיר את הנושא, שמכיר את הספרות, שמוכן להתייחס ברצינות.

<יעל שטיין: הרופאים שולחים את הילדים לפסיכיאטרים.

<יעל שטיין: כשפונים לפרופסור סדצקי היא אומרת תסתכלו באתר האינטרנט של תנודע, וסליחה, זאת לא תשובה.

<יעל שטיין: אז יש לי שתי בקשות מהוועדה.

<יעל שטיין: דבר ראשון, אני חושבת שהוועדה הזאת צריכה לדרוש ממשרד הבריאות למנות באופן מיידי רופא ילדים בכיר שיקבל לידע את כל הספרות, לא רק במה שפרופסור סדקצי בוחרת לתת לו.

<יעל שטיין: את כל הספרות ולשמוע את הדעות ושיהיה אפשר להפנות ילדים נפגעים למישהו, למישהו מטעם משרד הבריאות.

<יעל שטיין: אי אפשר להתחבא כל הזמן מאחורי אתר אינטרנט.

<יעל שטיין: דבר שני, ובזה אני מסיימת, פרופסור סדקצי עובדת מאד מאד בצמידות ממש ביחסי עבודה הדוקים עם חברות הסלולר.

<יעל שטיין: מה שאומר שגם אם היא רוצה לקדם דברים נגדם, בעצם יש לה ניגוד אינטרסים.

<יעל שטיין: אין בתוך משרקד הבריאות אף אחד שעומד כנגד חברות הסלולר.

<יעל שטיין: וגם היא, כאפידמיולוגית וכמומחית בסרטן, שזה המקצוע שלה, לא השפעות בריאותיות של קרינה – סרטן – אז כאפידמיולוגית הייתי מצפה שהיא תערוך מחקר אפידמיולוגי בבתי הספר.

<יעל שטיין: יש היום מאות אלפי ילדים באלפי בתי ספר שחשופים ל-WIFI כל היום.

<יעל שטיין: אני הייתי מצפה שפרופסור סדקצי תערוך במסגרת ההתמחות שלה, מחקר אפידמיולוגי בילדים האלה, והיא בחרה לא לעשות את זה פעם אחר פעם, למרות שדיברו איתה על זה.

<יעל שטיין: אני חושבת שזה מאד יהיה ראוי אם הוועדה תעזור לי או למישהו אחר מהמומחים כאן שמעוניין, לקבל אישור ממשרד הבריאות וממשרד החינוך לערוך מחקר אפדימיולוגי באופן עצמאי, בלי קשר לפרופסור סדקצי, בשביל לראות האם יש איזה ניגוד אינטרסים או יש איזה שהן הטיות, שאנחנו נערוך עם מודד קרינה עצמאי ושהיא לא תשפיע על התוצאות ועל הפרסום, וחברות הסלולר לא יהיה להן דיבור בזה.

<יעל שטיין: כי מי שמרוויח מהטאבלטים ומה-WIFI, זה בפירוש חברות התקשורת שממכרות את הציבור לדברים האלה.

<יעל שטיין: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ד"ר יעל שטיין.

יפעת שאשא ביטון: פרופסור אליהו ריכטר, מומחה בבריאות הציבור.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, שתיים-שלוש דקות לרשותך.

<אליהו ריכטר: טוב.

<אליהו ריכטר: אני נמצא כאן בעצם כמי שנגרר לכל הנושא הזה עקב פעולות של קולגות אחרים, במיוחד ד"ר שטיין ואני חייב לומר שחרף הספקנות שלי לאורך השנים, אני נאלץ להודות שיש בעיה קשה.

<אליהו ריכטר: אני אתחיל מיד עם ההמלצות שלנו.

<אליהו ריכטר: stop the exposure - אל תחכה בשביל תוצאות של מחקר.

<אליהו ריכטר: יש מספיק מידע וידע שמצטבר לאורך השנים האחרונות, במיוחד בשנה-שנתיים האחרונות, שנותנים לנו את הקייס להפסיק את החשיפות בתוך בתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: ה-OECD אגב פועלים לפי ההמלצות שאתה מציג עכשיו והם באמת ניקו את ה - - -

<אליהו ריכטר: יפה.

<אליהו ריכטר: או במילים, טוב אני אוהב לדבר בבומבר סטיקרס.

<אליהו ריכטר: אנחנו הולכים עכשיו מ-precaution ל-prevention.

<אליהו ריכטר: Precaution – כאשר יש לך ספק לגבי סיכון.

<אליהו ריכטר: Prevention – כאשר אנחנו משוכנעים שיש סיכון ושניתן למנוע אותו.

<קריאה: אם אפשר רק הבהרה, מדובר על הקרינה או על מסך?

<אליהו ריכטר: קודם כל על הקרינה ולגבי הסיפור של המסך, זה סיפור חדש ומפחיד.

<אליהו ריכטר: אגב, אני רוצה להוסיף עוד פן לכל הסיפור הזה שמעניין אותי.

<אליהו ריכטר: אני מתעניין בכל הנושא של הסתה ואם יש לנו חשיפה של הנערים והנערות בפייסבוק לכל ההסתה ולאלימות על המסך, ויש גם כן חשיפה על המסך בעצמו וגם כן לוקחים כמה תרופות מן הצד, איזו השפעה יש על זה על כל האינתיפאדה הנוכחית.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל ברשותך, פרופסור ריכטר, אני באמת שמה את הנושא של התכנים בצד.

יפעת שאשא ביטון: בוא נצא מנקודת הנחה שבית הספר הוא סטרילי, התכנים הם נקיים, הם לימודיים, פדגוגיים, הכל בסדר.

יפעת שאשא ביטון: האם אנחנו חשופים לסכנה רק מעצם זה שהם יושבים מול מסך כל כך הרבה שעות - - -

<אליהו ריכטר: עצם החשיפה לזמן מסך הוא בדיוק כמו שד"ר איתן אמר.

<אליהו ריכטר: יש כאן בעיה הולכת וגוברת.

<אליהו ריכטר: אני רואה את זה בהרבה ילדים.

<אליהו ריכטר: ואני רוצה לומר משהו נוסף.

<אליהו ריכטר: כרופא בבריאות הציבור, יש הבדל בין מצב שאתה מתעניין בו, מפני שאתה הולך לחפש אותו, אבל הסיפור הוא שונה לחלוטין כאשר אנשים מתחילים לדפוק על הדלת שלך בלי שאתה מחפש אותו.

<אליהו ריכטר: זה מצב שונה לחלוטין וזה אומר דרשני.

<אליהו ריכטר: נכון הוא שיש הרבה גורמים לכל התופעות האלה ואכן יש הכרחיות בהקמת צוות שבודק את כל הילדים שמתלוננים על הבעיות האלה, לא רק בשביל חשיפותיהם למסך ולקרינה, אלא גם כן לשלול אבחנות אחרות.

<אליהו ריכטר: לעתים קרובות אנחנו יודעים שיש הרבה דברים שרצים ביחד.

<אליהו ריכטר: וזה הוא אכן התרחיש שמחייב הקמת סדרה או מנגנון שאכן יבדוק את הילדים האלה בצורה מבוקרת, רופא ילדים ביחד עם אפידמיולוגים, פרוטוקול וכו' וכו'.

<אליהו ריכטר: אני לגמרי תומך בהמלצות של ד"ר איתן וד"ר יעל.

<אליהו ריכטר: מה עוד?

<אליהו ריכטר: זהו בעצם.

<גדעון לייכנר: מה מניסיונך לגבי ילדים שנפגעו.

<אליהו ריכטר: האמת היא - - -

<יעל שטיין: לא שמענו את השאלה.

<יעל שטיין: מה שאלת?

<גדעון לייכנר: מה מניסיון הפרופסור לגבי ילדים שנפגעים מקרינה, נפגעו מקרינה או הסכנה של ילדים שחשופים היום לקרינה בבית הספר.

<גדעון לייכנר: שהפרופסור יספר מהניסיון שלו.

<אליהו ריכטר: אני חייב לומר שאני מאד נזהר מלהיכנס לנושא הזה על בסיס פציינט פציינט בשל כמה סיבות.

<אליהו ריכטר: אני לא רופא ילדים, קודם כל.

<אליהו ריכטר: בלי שזה יהיה ביחד עם רופא ילדים, אני לא אכנס לנושא הזה באופן אישי, אבל הסיפורים באים אלי והם אומרים דרשני.

<אליהו ריכטר: אני מנסה להקים איזה מנגנון מאולתר, מאד מאד פשוט, אבל זה רק לשים את האצבע וזהו.

<גדעון לייכנר: באים אליך ילדים שנפגעו?

<אליהו ריכטר: דופקים על הדלת שלי, כן.

<אליהו ריכטר: או אומרים שהם נפגעים.

<אליהו ריכטר: אני לא בדקתי אותם באופן יסודי ואני לא בדקתי על פי אנמנזה יסודית.

<גדעון לייכנר: ומבוגרים?

<אליהו ריכטר: מבוגרים היו - - -

יפעת שאשא ביטון: הם לא יודעים, זה הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: הוא אומר, הם דופקים לו על הדלת והוא לא יודעת לטפל.

<אליהו ריכטר: ואני מאד נזהר להיכנס לנושא באופן אישי, מפני - - -

יפעת שאשא ביטון: ולמה?

<אליהו ריכטר: אני לא רופא ילדים.

<גדעון לייכנר: ולגבי מבוגרים, הניסיון שלך לגבי מבוגרים.

יפעת שאשא ביטון: רגע שנייה, בואו נשמור על סדר בשיח.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: פרופסור ריכטר, בכל זאת, מה המאפיינים של מי שפונה אליך, מבלי לתת את האבחון הרפואי המלא של פידיאטריס, זאת אומרת של רופא ילדים.

<אליהו ריכטר: תופעות של הפרעות בריכוז, בעיות בשינה, כאבי ראש, אולי סחרחורת, חוסר תאבון, שינוי במצב רוח, אבל הן לא תלונות ספציפיות.

<אליהו ריכטר: אנחנו רואים אותן גם כן בקרב אנשים וילדים עם חשיפות אחרות, במיוחד סלובנטים.

<אליהו ריכטר: ותמיד צריכים לעשות אבחנה מבדלת.

איילת נחמיאס ורבין: במיוחד?

<יעל שטיין: במיוחד מה?

<אליהו ריכטר: סלובנטים אורגנים.

<אליהו ריכטר: ויש אמנם פרוטוקולים שרושמים את כל התופעות האלה על פי שאלונים מסודרים, ועל בסיס הפרוטוקולים האלה חייבים לעבוד.

יעל כהן-פארן: יש לי שאלה אליך פרופסור ריכטר, שלום.

<אליהו ריכטר: אני מצטער שאני כל כך - - -

יעל כהן-פארן: אתה זהיר.

איילת נחמיאס ורבין: נזהר.

יעל כהן-פארן: אבל יש לי שאלה, האם בספרות המדעית - - -

<אליהו ריכטר: אבל אני חושב שיש חובה לקהילת רופאי הילדים, ביחד עם משרד הבריאות והקופות, להירתם לנושא.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לשאול אותך מעבר לעיסוק הפרטני שלך, אתה ראש בית הספר לבריאות הציבור - - -

<אליהו ריכטר: אני לא.

יעל כהן-פארן: אה, כבר לא, סליחה.

<אליהו ריכטר: הייתי ראש היחידה.

יעל כהן-פארן: היית, אני זוכרת.

<אליהו ריכטר: זו היחידה הסביבתית.

<אליהו ריכטר: אני גם פנסיונר.

יעל כהן-פארן: האם בספרות המקצועית מדובר על הנושאים האלה, האם זה משהו שהוא בשיח המדעי, בשיח בין הרופאים, כתבי עת אקדמאיים וכו', זה בשיח?

<אליהו ריכטר: שאלה מצוינת.

<אליהו ריכטר: יש כבר ספרות מכובדת אבל קטנה לגבי ההשפעות על הילדים באופן קליני, אבל יש כבר ספרות מכובדת.

<אליהו ריכטר: יש הרבה ספרות פיזיולוגית על הנזקים ועל מודלים ביולוגיים שמסבירים את התופעות.

<אליהו ריכטר: אבל אני חייב לומר לכם שאם הייתי הולך היום עם כל הספרות הזו ודיווחי המקרים ובתי המשפט, אני יודע בדיוק נגד איזה קריירה אני הולך.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לפנות למשרד להגנת הסביבה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו קיבלנו דו"חות לגבי בדיקות שנערכו בבתי ספר.

יפעת שאשא ביטון: זיהינו שמעבר ל-WIFI, שאנחנו עוד קצת חלוקים לגבי רמות הקרינה שנבדקות ומותרות אל מול אלה שאסורות, זאת אומרת נדמה לפחות גם בשיח שהיה פה בפעם הקודמת, שאנחנו פחות מחמירים מבחינת התקינה אל מול מקומות אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אבל מה שכן זיהינו באופן מובהק זה שהקרינה מארונות החשמל היא מאד מאד גבוהה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת בדו"ח שאני קיבלתי ראיתי בתי ספר שבהם ממליצים שילדים יישבו במרחק כזה וכזה מהקיר כי, או מחוץ לכיתה כזו ואחרת.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת היו שם הנחיות מאד מאד ברורות לגבי איפה לילדים אסור להיות כי יש שם רמת קרינה מאד גבוהה.

איילת נחמיאס ורבין: את מדברת על ארונות חשמל רגילים?

יפעת שאשא ביטון: אני מדברת, כן, על ארונות - - -

איילת נחמיאס ורבין: לא על מתקנים?

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, על ארונות חשמל.

<קריאה: שזה בכלל לא קשור אם יש מחשבים או אין מחשבים, זה קשור למערכות אחרות של הסדרת - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, נכון.

יפעת שאשא ביטון: וזה לא מנקה את המקום של המחשבים כמו שאנחנו רואים, אבל כן.

<קריאה: זה לא קשור דבר לדבר.

יפעת שאשא ביטון: זה רק מוסיף לכל סוגית הקרינה וזה גם משהו שנבחן, ואמרנו, אנחנו מדברים על הקרינה בבתי הספר ועל זמן מסך בלי לגעת במקור הספציפי.

יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה.

<גיל כהן: כן, זה נכון, בבדיקות שעשינו, גם בבדיקות שהמשרד עשה, גם בבדיקות שמשרד החינוך עשה, לא מצאנו חריגות מהקרינה ממוקדי השידור של ה-WIFI, מצאנו הרבה חריגות ב-60% מבתי הספר מהחשמל.

<גיל כהן: הטיפול בחשמל הוא יחסית פשוט.

<גיל כהן: יש בכל דו"ח שמודד עשה, הוא הביא גם המלצות לטיפול שהועבר לרשויות המקומיות – איך לטפל בזה.

<גיל כהן: בדרך כלל זה לא טיפול יקר, זה טיפול מאד פשוט שמונע את החשיפה של מעל 4 מיליגאוס, זה התקן לילדים שנמצאים בבתי הספר.

איילת נחמיאס ורבין: מה עושים?

איילת נחמיאס ורבין: מה הטיפול הנפוץ?

<גיל כהן: בדרך כלל זה הרחקה.

איילת נחמיאס ורבין: הרחקה – זאת אומרת לקחת את הארון ולהרחיק אותו - - -

יפעת שאשא ביטון: את הארון אי אפשר להרחיק.

<קריאה: לקחת את הילדים ולהרחיק אותם.

<גיל כהן: לא, הארון נמצא - - -

איילת נחמיאס ורבין: הארקה או הרחקה?

<גיל כהן: הרחקה של הילדים מארון החשמל.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל מה קורה אם זה בקרבת כיתה?

<גיל כהן: אם זה בקרבת כיתה, צריך לשים ולמקם במרחק של מטר מארון החשמל, כי הקרינה כבר יורדת מתחת לסף, בדרך כלל.

<קריאה: יש גם התקנה של מיגון.

יפעת שאשא ביטון: בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: כן, זהו, אני חשבתי שיש פתרון יותר - - -

יפעת שאשא ביטון: איילת, באת עם מרץ הבוקר.

איילת נחמיאס ורבין: יום שני, חמודה.

<קריאה: יש מתכות כבדות שמונעות קרינה.

<גיל כהן: המיגון זה הפתרון האחרון שאנחנו ממליצים, כי זה פתרון מאד מאד יקר.

יפעת שאשא ביטון: מה זה יקר?

יפעת שאשא ביטון: תגיד לי, יש משהו יותר יקר מהילדים שלנו?

יפעת שאשא ביטון: מה זה פתרון יקר?

איילת נחמיאס ורבין: כן, גם אני לא ממש מבינה.

<גיל כהן: אם אפשר להוריד את הקרינה בפתרון הרבה יותר זול, אז זה עדיף.

יפעת שאשא ביטון: ומי מקפיד שבאמת לצורך העניין - - -

איילת נחמיאס ורבין: מבחינת ה - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יפעת שאשא ביטון: מי מבטיח לי שבאמת אנחנו אומרים לילד תהיה במרחק של מטר, מי מבטיח לי שהוא יהיה במרחק של מטר, שתוך כדי שיעור אין זליגה לתוך המרחב שהוא כן מסוכן.

יפעת שאשא ביטון: בהפסקות אין לנו שליטה עליהם.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אני מנסה להבין עד כמה אנחנו יכולים לקחת אחריות בזה שאנחנו אומרים תהיו רחוקים במטר, וגם מי בודק את המטר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: כשממילא, ופה את מדברת, וסליחה שאני עוצרת אותך, ממילא את מדברת רק על החשמל בנטרול כל האפקטים האחרים של הקרינה.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת פה גם יש לך פתרון טכנולוגי.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת יש לך פתרון טכני.

<קריאה: גם מבני וגם טכני.

איילת נחמיאס ורבין: כן, כן.

<גיל כהן: יש כמה רמות של פתרונות.

<גיל כהן: מתחילים מהכי פשוט שזה להרחיק.

<גיל כהן: אם אפשר למקם ארון קבוע מאחורי ארון חשמל ולמנוע ככה את הגישה לילדים, מעולה.

<גיל כהן: אז אפשר לעשות סידור של כבלים בתוך הארונות, להוריד את הקרינה.

<גיל כהן: השלב הבא זה מיגון.

<גיל כהן: עוד פעם, מיגון הוא מאד מאד יקר.

יפעת שאשא ביטון: אני הבנתי ממשרד החינוך שהוא לא כזה דרמטי מבחינת העלויות.

איילת נחמיאס ורבין: אני מצטרפת אליך .

איילת נחמיאס ורבין: אני חייבת להבין מה זה מאד יקר?

<קריאה: זה לא האנשים שנמצאים פה ממשרד החינוך.

<קריאה: למשרד החינוך יש גוף אחר שעוסק בבינוי, זה לא האנשים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בואו נתקדם.

<גיל כהן: למגן קיר של כיתה זה לא - - -

יפעת שאשא ביטון: בואו נתקדם לממצאים עצמם.

יפעת שאשא ביטון: ראינו שבעצם בלא מעט בתי ספר יש לנו חריגה של קרינה שנפלטת בעצם מארונות החשמל.

<גיל כהן: נכון, והדו"ח בא עם המלצה.

<גיל כהן: קודם כל הדו"ח עובר גם לרשות המקומית שאחראית ליישם את הדו"ח הזה.

יפעת שאשא ביטון: מי מפקח כדי לוודא שאכן זה נעשה?

<גיל כהן: אני יודע שגם יש את משרד החינוך שמפקח וגם היחידות הסביבתיות שיש למשרד שם בודקים, אז גם הם הונחו לעשות פיקוח על כל דו"ח אני יודע שהרבה רשויות עשו באמת פיקוח על כל דו"ח שהגיע ותיקנו את כל הליקויים.

יפעת שאשא ביטון: יש גוף שעובר אחר כך?

יפעת שאשא ביטון: once יש דו"ח, הגשנו אותו לרשויות המקומיות, יש פרק זמן אחר כך שמישהו עובר ובודק שאכן הליקויים תוקנו, או שאנחנו סומכים על הרשות המקומית?

<גיל כהן: לא, לא סומכים על הרשות המקומית, אבל כל הדו"חות, אין לנו, למשרד להגנת הסביבה אין יכולת ממש לפקח דו"ח-דו"ח – אנחנו שני אנשים בנושא של הקרינה בארץ.

<גיל כהן: מה שאנחנו עושים - - -

יפעת שאשא ביטון: שיתופי פעולה עם משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך גם צריך לדעת מה קורה בתוך הכיתות שלו.

<גיל כהן: נכון.

<גיל כהן: משרד החינוך יודע, הם מקבלים את הבדיקות, הם מעבירים את זה לרשויות המקומיות, מעבירים את זה למשרד.

<גיל כהן: כל הדו"חות האלה מתפרסמים באתר שכל ההורים יוכלו לראות, כל הרשויות.

<גיל כהן: יש פיקוח - - -

<קריאה: זה שזה נמצא באתר זה לא אומר שמישהו מכם הסתכל עליהם.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אתה גם מתפרץ וגם תוקף.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך תוכל לקבל את זכות הדיבור ותאמר את כל שעל ליבך.

<גיל כהן: יש פיקוח של הרשויות המקומיות לנושא הזה, יש פיקוח של משרד החינוך לנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: מה לגבי ה-WIFI?

יפעת שאשא ביטון: מצד אחד אתה אומר שאין חריגה מבחינת הקרינה שאתם בדקתם.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול האם אתם בדקתם את זה בזמן שכל מערכת המחשבים פועלת?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יכול להיות שאם אתה בא בזמן רגיל, נכנס לכיתה, בודק, אין קרינה.

יפעת שאשא ביטון: אבל אם אתה תיכנס לשיעור שבו כל 30 המחשבים או 60 מחשבים, כי יש גם 30 נוספים בכיתה אחרת פועלים ומקרינים, אז רמת הקרינה היא אחרת.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להוסיף משהו לשאלה שלך, אם אפשר.

יפעת שאשא ביטון: לשאלה הזו?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: כן.

איילת נחמיאס ורבין: תראו, חלק מהסיפור עם ה-WIFI - - -

יפעת שאשא ביטון: שאלה, לא הסבר.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך תגידי.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא, אני שואלת.

איילת נחמיאס ורבין: תני לי לסיים.

איילת נחמיאס ורבין: אחר כך תנזפי בי.

איילת נחמיאס ורבין: הרבה פעמים הבעיה ב-WIFI היא הצורך בריפיטרים.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, בגלל הגודל הרבה פעמים של מבנים, ה-WIFI לא נקלט בכל מקום ולכן יש דבר שנקרא ריפיטר שמעצים, הוא מן מגפון ל-WIFI.

<דרור אלוני: בכיתה של 53 מטר יש 2 ראוטרים אחודים.

<דרור אלוני: לא צריך מגברים בחלל הזה.

<דרור אלוני: בחלל של כיתה לא צריך מגברים.

<דרור אלוני: משתמשים בראוטר אחד או שנים.

איילת נחמיאס ורבין: לרוב.

איילת נחמיאס ורבין: אז זה אומר שבבתי ספר לרוב לא יהיה ריפיטרים?

<דרור אלוני: אין ריפיטרים.

<דרור אלוני: אין צורך.

<גיא לוי: משתמשים בראוטרים תעשייתיים שמסוגלים להפיץ עוצמות מאד מאד גבוהות.

איילת נחמיאס ורבין: אז אתה אומר לא צריך את הריפיטר בשביל הקרינה, יש מה-WIFI קרינה.

איילת נחמיאס ורבין: הבנתי.

<גיא לוי: הראוטר הזה הוא כזה תעשייתי - - -

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני חוזרת לשאלה המקורית, למרות שתודי שהייתי נחמדה ונתתי לך להצטרף.

<קריאה: תן דוגמאות בודדות ואל תעשה מהפרט את הכלל.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה באמת שתהיה התייחסות מתי נעשתה בדיקה ועל פי איזה תקן אנחנו בוחנים, כי התפיסה אומרת, גם ממחקרים שאני קראתי ומדו"חות שהגיעו אלי, שרמות הקרינה שנבחנות, נבדקות ומותרות כאן במערכת החינוך, הן גבוהות בעצם מהתקן במקומות אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח לדעת בעצם את ההתייחסות.

<גיל כהן: אני אתייחס גם לזה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בבקשה.

<גיל כהן: אז קודם כל בנושא קרינה, עוד לפני השלב שנחשפים לקרינה, זה גם המשפט הראשון בחוק הקרינה הבלתי מייננת, שאומר שלפני שחושפים את הבן לקרינה, צריך קודם כל שתהיה הצדקה, זה השלב הראשון.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<גיל כהן: ואם יש הצדקה לחשוף או אין הצדקה לחשוף.

<גיל כהן: השלב השני זה אופטימיזציה, לעשות את זה בחשיפה של המינימום האפשרי.

<גיל כהן: השלב השלישי זה רק עמידה בספים.

<גיל כהן: כמובן שספי הקרינה הם גבוהים, הם עוד פעם, זה השלב השלישי.

<גיל כהן: קודם כל צריך שתהיה הצדקה ולהבנתי יש הצדקה לפרישה של WIFI בבתי הספר.

<גיל כהן: האופטימיזציה זה לעשות את זה ככה שהחשיפה תהיה במינימום האפשרי, בלי שום קשר לספים.

<גיל כהן: יכול להיות שהספים גבוהים, נמוכים, החשיפה שמדדנו היא בערך מאית מהספים שמותרים, אבל עדיין לעשות את זה הכי נמוך שאפשר.

<גיל כהן: שלב שלישי זה עמידה בספים, עוד פעם, שלא הגענו לשלב הזה.

<גיל כהן: למה עוד רצית שאני אתייחס?

יפעת שאשא ביטון: אם אתם בדקתם את זה בזמן שבעצם הייתה פעילות של כמות מחשבים.

יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין כיתה פועלת או שמרחב סטטי.

<גיל כהן: כן, במסמך שהעברתי אליך זה 135 בדיקות שהמשרד עשה, המשרד פיקח עליהן.

<גיל כהן: כל הבדיקות האלה, כל כיתה שנכנסו לעשות בדיקות של WIFI, כל המחשבים באותה כיתה פעלו.

<גיל כהן: אני הייתי עד, בבדיקות הראשונות הייתי נוכח, הדרכתי איך לעשות.

<גיל כהן: כל הבדיקות פה, כן.

<גיל כהן: עוד פעם, לא פיקחנו על אלפי בדיקות שנעשו עכשיו בבית ספר, אבל אלה ההנחיות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מאה אחוז, תודה רבה.

<קריאה: לאיזה מדידות הגיעו?

<גיא לוי: אפשר שאלה בבקשה?

<גיא לוי: אפשר לבקש מגיל כהן שיתייחס לפגישה ב-22 באוקטובר?

<מיכאל קופפרשמיד: אפשר לשאול את נציג הגנת הסביבה שאלה בבקשה?

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, אתם לא שואלים כולכם ביחד.

יפעת שאשא ביטון: אני מאפשרת את הדיון כי הוא חשוב, אבל בואו נעשה את זה אחד-אחד.

<מיכאל קופרשמידט: יש לי שאלה בבקשה.

<מיכאל קופרשמידט: שמי מיקי קופרשמידט.

<מיכאל קופרשמידט: יש לי שאלה לנציג של המשרד להגנת הסביבה.

<מיכאל קופרשמידט: בנוגע למדידת קרינת ELF, יש מסמך הנחיות מאד ברור.

<מיכאל קופרשמידט: בנוגע למדידת WIFI, אין מסמך הנחיות ברור.

<מיכאל קופרשמידט: אתם שולחים את המודדים למדוד על סמך מסמך שהוא מ-1 בינואר 2006, שהוא נוגע לסלולר.

<מיכאל קופרשמידט: מדוע המשרד להגנת הסביבה לא מנפיק מסמך הנחיות כיצד מודדים WIFI, מכיוון שכל מודד עושה כהבנתו וראות עיניו.

<מיכאל קופרשמידט: ורואים את זה בדו"חות שאתם מפרסמים באתר של המשרד להגנת הסביבה.

<מיכאל קופרשמידט: מדוע אתם לא מפרסמים מסמך הנחיות איך צריך למדוד WIFI?

<גיל כהן: אני אענה.

<גיל כהן: ככה, הטכנולוגיה לא קשורה לחשיפה לקרינה.

<גיל כהן: הקרינה נמדדת לפי התדר ולפי העוצמה.

<גיל כהן: באיזה פרוטוקול אני מעביר את המידע על גבי הגלים האלה, זה לא רלבנטי לנושא של קרינה.

<גיל כהן: גם כשאני מודד דור שלישי, רביעי, אני לא מתייחס לפרוטוקול שהמידע מועבר בו, ולכן אין הבדל בין אנטנות בחשיפה לקרינה שהן אנטנות סלולאריות ושל WIFI שמשדרים באותם תדרים או באותו סיכון של תדרים.

<גיל כהן: לגבי למה אין מסמך - - -

<מיכאל קופרשמידט: אבל זה מודד בלי - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, למה?

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה לגיטימי מה שהוא עונה מהבחינה הזו שאותנו מעניין לדעת, וזה גם עלה לפני רגע בשיח של ארונות חשמל אל מול מחשבים.

יפעת שאשא ביטון: איילת, בבקשה, בלי טלפון פה בוועדה.

יפעת שאשא ביטון: אותנו מעניין איזה רמות קרינה יש בבית הספר.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך אנחנו בודקים מהיכן הן מגיעות ואיך אנחנו יכולים למזער את זה ולטפל בזה.

<מיכאל קופרשמידט: וזו בדיוק הנקודה, כי נכנס מודד ומודד מטר מהאקסס פוינט, כאשר הוא לא מתייחס בכלל למכשירים, אם הם מופעלים או לא.

<מיכאל קופרשמידט: רואים את זה בדו"חות - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל האדון אמר לפני רגע שהם נכנסים ובודקים את זה - - -

<מיכאל קופרשמידט: סליחה, ה - - -

יפעת שאשא ביטון: סליחה רגע, לא.

יפעת שאשא ביטון: שנייה.

<מיכאל קופפרשמיד: סליחה, אני עברתי על מאות דו"חות ויש לי התכתבות ענפה עם מר גיל כהן לנושא הזה שמציגים באתר שלהם דו"חות.

<מיכאל קופפרשמיד: יתרה מכך, בדו"חות, אם תכנסי בבקשה ותראי גם בדו"חות שנוגעים לארונות חשמל, המשרד להגנת הסביבה שם חותמת – הדו"ח טרם נבדק על ידי גורמי המקצוע שלו.

<מיכאל קופפרשמיד: זה הדו"חות שקיימים באתר של המשרד להגנת הסביבה, כולל דו"חות משנת 2011 ומשנת 2012 ועד עצם היום הזה.

<מיכאל קופפרשמיד: מספר הדו"חות שהמשרד להגנת הסביבה עשה בקרה עליהם, ניתן למנות אותו, זה כמה עשרות בודדות.

<מיכאל קופפרשמיד: עכשיו בפועל, אנחנו מתייחסים שאין נוהל למדידת WIFI.

<מיכאל קופפרשמיד: כל מודד מפרש את ההנחיות איך שבא לו.

<מיכאל קופפרשמיד: יש מודד שנכנס, שם את החצובה מול האקסס פוינט שבתקרה, מודד והולך.

<מיכאל קופפרשמיד: יש מודד שנכנס, אומר טוב, תפעילו את הסמארט פונים.

<מיכאל קופפרשמיד: יש מודד שנכנס, אין נוהל.

<מיכאל קופפרשמיד: אז כל המדידות האלה - - -

יפעת שאשא ביטון: גיל, הנוהל לא מעודכן?

<מיכאל קופרשמידט: אין נוהל.

<מיכאל קופרשמידט: זה לא רלבנטי.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, נתתי לך לשאול, נכון?

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך אחר כך את רשות הדיבור.

יפעת שאשא ביטון: הבנו את השאלה, הרעיון ברור.

<קריאה: אין נוהל בהנחיות כי הם לא - - -

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם תשבי, תהי רגועה, הכל בסדר.

יפעת שאשא ביטון: גיל, אין נוהל מעודכן?

<גיל כהן: המשרד להגנת הסביבה אחראי ומפקח על כל מה שהוא נותן לו היתר.

<גיל כהן: WIFI בבתי הספר, בגלל שרמות הקרינה שלו הן מאד מאד נמוכות, זה לא בסמכות המשרד להגנת הסביבה.

<גיל כהן: זה קבוע בחוק הקרינה שזה פטור מהיתר.

<גיל כהן: אנחנו לא מפקחים על זה, ובגלל זה גם אין נוהל לבדוק WIFI - - -

יפעת שאשא ביטון: אז על סמך מה קבעתם בדו"חות שיש רמות נמוכות או גבוהות של WIFI אם לא בדקתם את זה?

<גיל כהן: עוד הפעם, המדידות שהן WIFI, לא שונות ממדידות של סלולר, כי מדובר על אותם תדרים - - -

<מיכאל קופרשמידט: זה שונה מאד.

<גיל כהן: ואותן המלצות לחשיפה של תדרים.

<גיל כהן: אין הבדלים.

<גיל כהן: אבל אין לנו משהו ספציפית.

<גיל כהן: תראי, לא התעלמנו לגמרי מהנושא של ה-WIFI וכן ישבנו עם משרד החינוך כדי לתת המלצות, אבל זה כמו, בואי נגיד ככה, מבחינת המשרד להגנת הסביבה, כמו שבן אדם מפעיל WIFI בבית שלו והוא לא צריך היתר מהמשרד כדי להפעיל את זה, בשונה מאנטנה סלולארית - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים על ההיתרים, אנחנו מנסים להבין באיזו סביבה נמצאים הילדים שלנו וממה הם מושפעים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זאת השאלה שעומדת במרכז.

יפעת שאשא ביטון: זה לא אם מותר להם או אסור להם, כי זו לא שאלה של מותר ואסור.

<גיל כהן: אז מבחינת מדידות הקרינה, מדידות הקרינה לא שונות אם זה משודר ממודם כזה קטן בפרוטוקול כזה, או מאנטנה סלולארית בפרוטוקול אחר.

<גיל כהן: קרינה זה אותה קרינה.

איילת נחמיאס ורבין: מה זאת אומרת?

<גדעון לייכנר: זה שונה מאד.

<גיל כהן: אין הבדל.

<גדעון לייכנר: זה לא נכון.

<גדעון לייכנר: זה שונה מאד.

<גדעון לייכנר: שונה מאד.

יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא בן אדם טכנולוגי בעליל וזה נשמע לי מוזר.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, מה זה זה שונה מאד?

יפעת שאשא ביטון: לא, אל תגיד לי אתה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רשות הדיבור, שתי דקות, תסביר לי מה זה – "זה שונה מאד".

<גדעון לייכנר: אני מבקש להסביר.

<גדעון לייכנר: מר גיל כהן מוליך שולל.

יפעת שאשא ביטון: אה, אה, לא!

<גדעון לייכנר: סליחה, אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אתה תסביר לי עכשיו למה יש הבדל.

<גדעון לייכנר: השוני בין שידור סלולארי לבין שידור WIFI הוא בכך ש-WIFI משדר שידור רציף וסלולארי משודר בפולסים.

<קריאה: הפוך.

<קריאה: הפוך.

<גדעון לייכנר: סלולארי רציף ו-WIFI משדר בפולסים שמשתנים.

<גדעון לייכנר: אי אפשר לבדוק את שתי הטכנולוגיות האלה באותה צורת מדידה.

<גדעון לייכנר: אני אנסה להמחיש - - -

יפעת שאשא ביטון: מה זה – ואני בכוונה פה מחדדת – מה זה אי אפשר לבדוק באותה צורת מדידה?

יפעת שאשא ביטון: מה זה משנה כרגע, בשביל לחדד את השאלה, מה זה משנה אם זה בפולסים או רציף, אם אני נכנסת עכשיו לחדר הזה ובוחנת במד מדידה שבודק גם את זה וגם את זה לצורך העניין, את רמת הקרינה שיש לי בחדר.

<גדעון לייכנר: אני אסביר לך את זה.

<גדעון לייכנר: מד המדידה, הטובים שביניהם, שהמודדים משתמשים בהם, מודדים יודעים לדגום 3,000 פולסים בשנייה.

<גדעון לייכנר: ה-WIFI ב-2.4 ג'יגה, משרד 2.4 מיליארד פולסים בשנייה.

<גדעון לייכנר: זאת אומרת, הוא דוגם פולס כל 800,000 פעם.

<גדעון לייכנר: זאת אומרת הרבה מאד פולסים שה-WIEI משרד, למעשה מכשיר המדידה בכלל לא דוגם אותו.

<גדעון לייכנר: לא דוגם אותו.

יפעת שאשא ביטון: וזה למה, כי המדידה לא נעשית לאורך-.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אני רוצה להבין, ברשותכם.

יפעת שאשא ביטון: אני לא באה מהתחום.

יפעת שאשא ביטון: אני עושה את זה כי להבין.

<גדעון לייכנר: כי מכשיר המדידה הוא בצורת - - -

איילת נחמיאס ורבין: חברה, חברה, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: אולי אני אנהל את הישיבה?

יפעת שאשא ביטון: בואו, זה נראה לי הרבה יותר הגיוני.

<גדעון לייכנר: מכשיר המדידה והצורה שמהמודדים עובדים, הם למעשה לא מודדים את כל הפולסים שמשודרים, והרבה מאד - - -

יפעת שאשא ביטון: שוב, למה?

יפעת שאשא ביטון: כי צריך לעשות את זה לאורך זמן ארוך יותר?

<גדעון לייכנר: צריך צורה אחרת.

<קריאה: מכשיר אחר.

יפעת שאשא ביטון: מכשיר אחר?

<גדעון לייכנר: צריך מכשיר אחר, צורה אחרת של מדידה.

<גדעון לייכנר: אני רוצה להמשיל לך את זה.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא צריך להמשיל לי.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה תשובות פשוטות.

יפעת שאשא ביטון: אני אחר כך צריכה לעשות עם זה משהו מעשי.

<גדעון לייכנר: כבוד יושבת הראש, אז אני רוצה להסביר - - -

יפעת שאשא ביטון: שנייה.

יפעת שאשא ביטון: צריך מכשיר אחר למדידת WIFI ולמדידת קרינה מסלולר?

<גדעון לייכנר: כן, כן.

<גדעון לייכנר: או בצורת מדידה אחרת - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם רוצים להישאר פה או שאני אשאיר את מי שמתאים לי לנהל איתו את השיח ואנחנו נעשה את זה בצורה מתורבתת.

יפעת שאשא ביטון: באמת.

<גדעון לייכנר: אז רק תרשי לי עוד משפט אחד לסיים מה שרציתי להגיד בעניין הזה.

<גדעון לייכנר: או צורת מדידה אחרת שתבדיל, וגם פרופסור סדצקי ביקש - - -

יפעת שאשא ביטון: ביקשה.

<גדעון לייכנר: פרופסור סטיליאן ביקש במסמך סיכום שהיה ב-22 באוקטובר, ממפגש ב-22 באוקטובר, להפריד את מדידות הסלולר ממדידות ה-WIFI.

<גדעון לייכנר: אתה היית בפגישה הזאת, גיל כהן.

<גיל כהן: זה לא להפריד.

<גדעון לייכנר: הוא ביקש להפריד.

<גדעון לייכנר: זה כתוב במסמך.

<גדעון לייכנר: עכשיו אני רוצה, אני מבקש ברשותך, זה כמו שישלחו לבדוק עומס תנועה בכביש 2 כדי להחליט אם לשים - - -

יפעת שאשא ביטון: אני לא צריכה משל.

יפעת שאשא ביטון: הנושא מאד מאד ברור לי.

יפעת שאשא ביטון: השאלה שלי הייתה פשוטה.

יפעת שאשא ביטון: האם נדרש פה מכשיר אחר למדידה של קרינה מסלולר אל מול קרינה מ-WIFI.

<גדעון לייכנר: נדרשת הנחיה והטכנולוגיה של הסלולר וה-WIFI היא שונה, וגיל כהן, אני מבקש ממך - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נותנים ביקורת לאף אחד.

יפעת שאשא ביטון: סליחה.

יפעת שאשא ביטון: אני אוציא אותך החוצה.

<גדעון לייכנר: תגיד את חוות דעתך.

<גיל כהן: אמרתי את חוות דעתי.

<גדעון לייכנר: אבל היא לא נכונה.

<גיל כהן: לטענתך.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: סליחה.

<גדעון לייכנר: יש פה מהנדסים.

יפעת שאשא ביטון: ברוכים הבאים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמשיך בדיון כפי שאנחנו תכננו אותו.

יפעת שאשא ביטון: הגיע עופר רימון ממשרד החינוך.

<עופר רימון: כן, מצטער על האיחור.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי עופר, ראשית אתם התבקשתם להציג פה נתונים ממה שהתקדם מאז הפגישה האחרונה ועד היום.

יפעת שאשא ביטון: היו כמה סוגיות בוערות.

יפעת שאשא ביטון: אחת זה הנושא של יישום חוזר מנכ"ל שדיברנו עליו ואני אשמח לדעת מה קורה מאז ואיך אנחנו בעצם מקפידים על הנושא של יישום החוזר.

יפעת שאשא ביטון: מוסיפים לזה את הנושא של אכיפה ופיקוח ואני אשמח אם אתה תתייחס לכך, ולכל הסוגיה של קרינה מארונות חשמל.

יפעת שאשא ביטון: יצא לנו גם לדבר על זה ככה במהלך התקופה האחרונה.

יפעת שאשא ביטון: אתה אמרת שיש פתרונות לתת לא רק בצורת הרחקה, אלא גם בצורות אחרות כדי למנוע את הקרינה הגבוהה הזו.

יפעת שאשא ביטון: אשמח להתייחסות ואני אשמח לראות את הנתונים.

<עופר רימון: אוקיי.

<עופר רימון: אז קודם כל אנחנו, כמו שהצגנו כמה פעמים, מפעילים תכנית תקשוב ב-1800 בתי ספר, 1,600 בדגם בסיסי, שבו לכל מורה יש מחשב ומקרן בכיתה ו-200 בתי ספר בדגם מתקדם.

<עופר רימון: כל בתי ספר בתכנית שלנו מקבלים תמיכה פדגוגית, תמיכה טכנית, אינטרנט בפס רחב וכו'.

<עופר רימון: אנחנו הוצאנו חוזר מנכ"ל שהתייחסת אליו, שבחוזר המנכ"ל ניסינו להסדיר בין השאר גם את נושא הקרינה האלחוטית, הקרינה שנובעת כתוצאה מה-WIFI בבתי ספר.

<עופר רימון: לצורך כתיבת חוזר מנכ"ל אנחנו גיבשנו ועדה בין משרדית, שהחברים בה, חוץ ממשרד החינוך כמובן, זה משרד הבריאות, איכות הסביבה, תקשורת, מדע, עוד חברים.

<עופר רימון: עכשיו צרפנו גם את השלטון המקומי.

<עופר רימון: קבענו שהוועדה המשרדית תתכנס פעמיים בשנה לצורך בחינת אכיפת חוזר מנכ"ל ולעדכונו בהתאם לצורך.

<עופר רימון: זאת אומרת אנחנו כל הזמן עם הפנים למשרד להגנת הסביבה, כי הוא הרגולטור בתחום הזה.

<עופר רימון: משנה איזה שהוא משהו כתוצאה ממחקרים, כתוצאה ממשהו אחר, אנחנו משנים את חוזר המנכ"ל.

<עופר רימון: עכשיו, ההנחיות כרגע שאנחנו נותני, זה קודם כל רשת אלחוטית מיועדת לתלמידי כיתה א' ומעלה בלבד.

<עופר רימון: אנחנו אוסרים התקנה של רשת אלחוטית בגנים ובחטיבות צעירות.

<עופר רימון: ההתקנה וההפעלה בכפוף לבדיקות קרינה ויישום תכנית להקניית ידע בנוגע לשימוש מושכל ברשתות אלחוטיות.

<עופר רימון: בכל כיתה תותקן נקודה לגישה חוטית בעמדת המורה והמורה ישתמש בה בלבד בכל עת שאין צורך בהפעלת הרשת האלחוטית.

<עופר רימון: הוצאנו הנחיות בנוגע לאופן ההתקנה הנכון של הרשת, נתבים מנוהלים, מרחק בין נתבים, מיקום נתבים, כל הדברים האלה יש לנו הגדרות שגם אותן אנחנו קיבלנו ממומחים.

<עופר רימון: והוצאנו גם הנחיות שהן קשורות יותר, הן גם קשורות לעניין הזה של הניסיון שלנו להגביל את זמן המסך, מה שדיברנו קודם.

<עופר רימון: עד שלושה ימים בשבוע בכיתות א'-ב'.

<עופר רימון: בכיתות ג' עד שתי שעות לימוד ולא יותר מארבעה ימים בשבוע.

<עופר רימון: זה בעניין הזה.

<עופר רימון: חוץ מזה, הנושא הזה נידון בבג"ץ.

יפעת שאשא ביטון: טוב, זה פחות.

יפעת שאשא ביטון: בוא לא ניכנס לזה.

<עופר רימון: אין בעיה.

<עופר רימון: עוד נתון שרצינו להציג כאן בוועדה.

<עופר רימון: אנחנו מדברים בעיקר על הנושא של בתי ספר שבהם מתקיימים שיעורים באחד על אחד.

<עופר רימון: זאת אומרת שילדים נמצאים עם לאפ טופים או טאבלטים בבית ספר.

<עופר רימון: אז נגיד כאן רק שבסך הכל ההערכה שלנו בסקר שעשינו בבתי ספר, שיש קצת מעל ל-500 בתי ספר במערכת שמפעילים בצורה כזאת או אחרת שיעורים באחד על אחד, מהם מהווים בערך 20% מבתי הספר.

<עופר רימון: אנחנו לא מכניסים פה פנימה את כל המגזר החרדי, שזה פחות רלבנטי לגביו.

<עופר רימון: הם בכלל נגד הסיפור הזה.

<עופר רימון: אנחנו לא מכניסים כאן את בתי הספר של החינוך המיוחד, כי הם מבחינה סטטיסטית מתנהגים קצת אחרת מבתי ספר אחרים.

<עופר רימון: אפשר בדיון אחר לדבר על בתי ספר של חינוך מיוחד.

<עופר רימון: מה שאנחנו המשכנו לעשות מאז הפעם האחרונה שאנחנו הצגנו את הדברים, אנחנו ממשיכים לבצע בדיקות.

<עופר רימון: אנחנו מבצעים שני סוגים של בדיקות.

<עופר רימון: בדיקה אחת זו בדיקת קרינה והבדיקה השנייה זה בדיקת יישום חוזר המנכ"ל, שאלה הם שני דברים שונים, כי יכול להיות מצב שלא תהיה לך בעיה מבחינת רמת הקרינה, אבל עדיין לא מוטמעת תכנית החינוך או עדיין אין עמדה בכיתה, אין עמדה חוטית בכיתה.

<עופר רימון: אני רק רוצה להגיד לכם שאני לא מכיר תקדים במשרד החינוך שהוא הוציא חוזר בטיחות כלשהו – ויש לנו עשרות, אם לא מאות הנחיות בטיחות – יש בטיחות לגבי נקודת אש בבית ספר ויש הנחיות בטיחות בנוגע למעקים במסדרונות, ויש הנחיות לגבי החלקות ויש הנחיות לגבי גגות של בית ספר ורשתות על החלונות ומיליון הנחיות.

<עופר רימון: אני לא מכיר מקרה במשרד החינוך שהוציא, כלומר לי לא ידוע, שהוציא הנחיות לגבי איזה שהוא משהו שקשור לבטיחות הילדים וגם ביצע לא בדיקה מדגמית, אלא בדיקה בכל אחד מבתי הספר.

<עופר רימון: בעניין הזה זה תקדים.

<עופר רימון: גם העלות מאד גבוהה, כמו שאתם מבינים, כי זה לשלוח שני בודקים לבתי הספר.

<עופר רימון: אחד שבודק קרינה ואחד שבודק יישום של חוזר מנכ"ל.

<עופר רימון: זאת אומרת כל מה שאני רק רוצה להגיד, שאני גם מאד שמח על הדיון הזה ושאנחנו לוקחים את זה מאד ברצינות, וברור לנו שיש לנו עוד הרבה מה לעשות, אבל המטרה שלנו גם לטפל בזה, גם לשמור על בטיחות הילדים, גם להעלות את המודעות.

<עופר רימון: למרות שהיחידה שלנו לא מטפלת, כמו שצוין, בכל הנושא של חשמל, אנחנו בחרנו גם לבדוק בבתי הספר את נושא החשמל ולא רק את נושא הקרינה, למרות שהבג"ץ לא אסר את הנושא הזה בכלל ולמרות שה - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עושים לא בשביל בג"ץ, אנחנו עושים בשביל הילדים, אז זה מבורך כשלעצמו שלקחתם גם את זה.

<עופר רימון: בדיוק, בדיוק.

<עופר רימון: ואת כל תוצאות בדיקות הקרינה אנחנו מעבירים למשרד לאיכות הסביבה.

<עופר רימון: אנחנו דואגים שזה יתפרסם שם.

<עופר רימון: הסיבה שזה מתפרסם שם ולא אצלנו, כי אנחנו לא מרגישים את עצמנו כמומחים בתחום הזה ואז דיונים כאלה, של איך בדקו ומה זה אומר ומה הפרשנות ומה אומר החוק, אנחנו מעדיפים שהמומחה לתחום הזה יענה על השאלות ולא אנחנו, אבל כן חשוב לנו שזה יפורסם.

<עופר רימון: בכל מקרה, מבחינת כמויות בדיקות, אנחנו ביצענו כבר, אתם רואים כאן את המספרים, 2,250 בדיקות בערך - - -

איילת נחמיאס ורבין: רגע עופר, 2,250 זה מתוך כמה בתי ספר שאמורים להיבדק?

<עופר רימון: אמרתי ככה, אנחנו דרך אגב בודקים בית ספר בין אם הוא בתכנית, בין אם הוא לא בתכנית – WIFI וחשמל, זה לא משנה לנו.

<עופר רימון: יש בערך 3,000 בתי ספר רלבנטיים, כי הורדתי כאן את הנושא - - -

איילת נחמיאס ורבין: כן, את החרדי.

<עופר רימון: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: אז רק 3,000 בתי ספר צריכים להיבדק?

<עופר רימון: כן.

<עופר רימון: זה לא רק.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא, זה המון, אבל זה עדין מפתיע.

איילת נחמיאס ורבין: הכמות מפתיעה אותי כלפי מטה.

<עופר רימון: כלפי מטה?

איילת נחמיאס ורבין: כן.

<עופר רימון: יש בערך 4,000 - - -

<קריאה: אני - - - מנהל בית ספר שהם היו אצלי פעמיים בשנתיים ובדקו.

יפעת שאשא ביטון: אתה מיישם חוזר מנכ"ל כמו שכתוב פה?

<קריאה: כן, כן.

יפעת שאשא ביטון: בואו רק נסיים את הסקירה.

<עופר רימון: אני תיכף אראה לך, כי התמונה היא לא ורודה.

<עופר רימון: יש לנו עוד הרבה עבודה לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: כן, ברור.

<עופר רימון: אני אראה לכם את כל התוצאות של הבדיקות.

<עופר רימון: אני רק אומר שיש לנו בסך הכל 2,200 בתי ספר שכבר ביצענו את שתי הבדיקות.

<עופר רימון: בעוד חלק מבתי הספר ביצענו רק בדיקות בטיחות, רק את זה, אבל בסופו של דבר זה עניין של חודשים עד שנשלים את הכל.

<עופר רימון: בסך הכל מבחינת קרינה, כבר אמרו את זה ככה, כל בדיקות הקרינה שעשינו – אפס חריגות קרינה לפי התקנים שמפרסם המשרד להגנת הסביבה.

<עופר רימון: אני לא נכנס פה פנימה אם זה התקן, לא התקן.

<עופר רימון: אני רק יכול להגיד לכם שבקרינות לא רק שלא מצאנו חריגות, אלא היינו מאד מאד מאד רחוקים מהספים.

איילת נחמיאס ורבין: עופר, שאלה קטנה לי אליך.

איילת נחמיאס ורבין: המטרה בתכנית שלכם, אתה יודע, אני חושבת על תכנית ביקורת, המטרה היא בעצם מתי לחזור על הבדיקות?

<עופר רימון: אז הנה, אז אני אראה לך.

<עופר רימון: הדבר היותר מעניין, כי בקרינה את רואה שלא היו חריגות.

<עופר רימון: מה שאנחנו עושים זה יותר הנושא של - - -

איילת נחמיאס ורבין: נכון, בדיקת הליקויים, נכון.

<עופר רימון: הבדיקה של יישום חוזר מנכ"ל.

<עופר רימון: כאן אנחנו מחלקים בתי ספר לירוק, צהוב, אדום.

<עופר רימון: ירוק זה בית ספר שהכל פיקס מבחינתו.

<עופר רימון: זאת אומרת שהנתבים מותקנים כמו שצריך, שיש בבית ספר תכנית ליישום הסיפור הזה של חוזר מנכ"ל, שבכל כיתה יש לא רק רשת אלחוטית, אלא שיש גם רשת קווית, בגלל שאם אנחנו אומרים למורה שכשמורה עומד מול כיתה אז אין סיבה להפעיל את הרשת האלחוטית.

<עופר רימון: נכון, אם הוא עומד מול כיתה עם מקרן ומחשב, אבל אם אין לו עמדה קווית ויש לו רק רשת אלחוטית, אז גם אם הוא ירצה הוא לא יוכל ליישם את העניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: והמשרד מחייב את זה לצורך העניין.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת מי שירוק זה מי שלחלוטין עומד בכל הדרישות.

<עופר רימון: מי שירוק הוא לחלוטין עומד בכל הדרישות.

<עופר רימון: לכל אחד שלא עומד בדרישות רשום לנו על מה הוא לא עמד בדרישה.

<עופר רימון: אנחנו חילקנו את זה לדברים שנראים לנו יותר קריטיים, פחות קריטיים, רק בשביל לעשות לנו פריוריטי, כי את יודעת, את ניהלת מערכת חינוך, את יודעת שבסופו של דבר גם אם אתה רוצה, אתה חייב לייצר לעצמך עדיפויות ולעבוד לפיהן; אבל בהחלט תכנית העבודה שלנו היא בסופו של דבר שכל בתי הספר יהפכו לירוקים.

יפעת שאשא ביטון: רגע, באדום אנחנו רואים שבדיקות בטיחות לא תקינות, הן בעצם 37% מהמערכת שזה לא מעט.

<עופר רימון: הכל זה לא מעט בעיני.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא מעט.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אדום - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: בעצם יש לנו עכשיו בתי ספר אדומים, זה אומר שהם לא עומדים בחוזר מנכ"ל, הנתבים אולי לא מותקנים כמו שצריך, אין את כל מה שדרשתם.

יפעת שאשא ביטון: לכמה זמן הם קיבלו לתקן את הסיפור הזה?

<עופר רימון: תראי, אנחנו בעיקרון רוצים שתוך שנה העסק הזה יתוקן לכל היותר.

<עופר רימון: יש בתי ספר שכבר תיקנו את הדברים, הם שולחים אלינו כל הזמן את הנתונים.

<עופר רימון: מאד מאד קשה לנו מבחינת מערכת בסדר גודל כמו שלנו, להגיע.

<עופר רימון: אני אומר לכם ככה, בשום מפגע בטיחות המשרד לא עובד ברזולוציה כזאת.

<עופר רימון: בסופו של דבר המשרד הוא גוף רגולטורי, הוא מוציא את ההנחיות, עושה מדי פעם בדיקות מדגמיות, מטיל את האחריות על מנהל בית הספר, על הרשות המקומית ועל הבעלות.

<עופר רימון: אנחנו כאן ממשיכים לנהל את זה, ברזולוציה של לבדוק שתוקנו הליקויים.

<עופר רימון: נגמור את הסבב ואז נקבל החלטה מה אנחנו עושים הלאה.

<עופר רימון: לגבי החשמל מה שאת שאלת - - -

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר לבקש מהם לנתק?

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהתמונה פה ברורה, אין פה איזה שהוא כסת"ח או משהו.

<יעל שטיין: אני רוצה לשאול שאלה ספציפית לגבי הראוטרים, לגבי מה שעופר רימון אמר.

<יעל שטיין: אם הותקן במסדרון ראוטר אחד על 5 כיתות, בכל רגע נתון כיתה אחרת עובדת עם הראוטר, אז אף פעם אי אפשר לכבות אותו.

<יעל שטיין: למה שלא תנחו שיעשו ראוטר חלש יותר בכל כיתה, ורק כאשר הכיתה עובדת ידליקו, כי ככה הראוטר, אומרים לי בעירייה, אף פעם לא מכבים.

<יעל שטיין: זה דלוק כל היום.

<עופר רימון: תראי, ההנחיות שלנו, שצריך להתקן נתב אחד לפחות לכל 25 תלמידים.

<יעל שטיין: אז בפועל - - -

<עופר רימון: אז תשמעי, בפועל - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה להיכנס לרזולוציה של איך עושים, כי זה פחות - - -

<עופר רימון: נכון.

<עופר רימון: גם בפועל תמיד את תמצאי במערכות גדולות, בית ספר אחד שלא מיישם הנחיות שלנו ו- - -

איילת נחמיאס ורבין: עופר, אבל אנחנו לא מודאגים מבית ספר אחד, אנחנו מודאגים מה-1,069 ו - - - 1,800.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, שנייה.

<עופר רימון: תראי, אני מוטרד מזה ופועל ונותן הנחיות כדי לתקן את זה.

יפעת שאשא ביטון: עופר, אי אפשר לבקש מהם להוריד את השאלטר?

יפעת שאשא ביטון: שלא יהיה WIFI בבתי הספר האלה, עד שהם יתקנו את כל הליקויים.

יפעת שאשא ביטון: כי אז זה בעצם יכניס אותם - - -

איילת נחמיאס ורבין: אבל את צריכה לבדוק שהם הורידו את השאלטר, יפעת.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אז אנחנו נבדוק.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, אנחנו לא יכולים עד הסוף - - -

איילת נחמיאס ורבין: אז לכן אני אומרת, הרבה יותר הגיוני לתמרץ אותם.

יפעת שאשא ביטון: אבל - - -

איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל יפעת שנייה.

איילת נחמיאס ורבין: הרבה יותר הגיוני לנסות ולתמרץ אותם בצורה שהיא מתקבלת על הדעת.

יפעת שאשא ביטון: מה זה צורה שמתקבלת על הדעת?

איילת נחמיאס ורבין: אז למשל לא להקציב להם שנה, אלא להגיד להם שבתוך חצי שנה, או אפילו פחות אני הייתי אומרת, אבל אני לא רוצה - - -

<עופר רימון: אני חושב שזה רעיון טוב.

איילת נחמיאס ורבין: נו?

איילת נחמיאס ורבין: תשמע, לבתי ספר עם העתק לרשות המקומית, שאני רואה בהם, תשמעו, זה חייב לעבוד בצורה של כלים שלובים, אי אפשר להתחמק מזה.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לעבוד בצורה של כלים שלובים עכשיו על העניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, זה לא איזה שהוא אתגר ענק, זה גם לא אתגר קטנטן ואני מקבלת באופן חלקי את מה שעופר אמר לגבי האופן שבו משרד החינוך צריך לתפקד, כי ליפעת ולי יש פה דיון ביום רביעי, דיון מאד קשה בנושא אכיפת חוזר מנכ"ל בנושא המזון בצהרונים.

איילת נחמיאס ורבין: אז אתה יודע, אני אומרת עד גבול מסוים אני יכולה לקבל את העובדה שמשרד החינוך לוקח כיסא אחורי.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לראות, צריך לתמרץ אותם באיזו שהיא צורה לתקן את זה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אבל אני שנייה ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם רוצה רגע כן להמשיך את מה שאני אמרתי.

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שאנחנו צריכים לתת פרק זמן שבו אנחנו מאפשרים לבתי הספר לתקן את הליקויים, אבל אני כן אומרת ולכם יש את המידע גם בתוך האדום הזה, מה אדום-אדום.

יפעת שאשא ביטון: אם לא כתמריץ, להוריד את השאלטר במקום.

יפעת שאשא ביטון: לומר להם – אתם לא מפעילים WIFI עד אשר אתם תתחילו.

יפעת שאשא ביטון: אני לא אומרת שהם יהיו ירוקים תוך חודשיים, אבל שהם יתחילו להיות יותר צהובים, כי אחרת פשוט לא תהיה לנו שום דבר לאכוף את זה.

<עופר רימון: תראי, אבל קודם כל עכשיו סם מתקן אותי שלגבי האדומים נתנו להם שלושה חודשים.

איילת נחמיאס ורבין: אה, או, זה תיקון חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: באמת.

יפעת שאשא ביטון: יפה מאד.

<עופר רימון: פשוט סם עושה את העבודה ביום יום, אני בעיקר מציג אותה.

יפעת שאשא ביטון: יפה.

<עופר רימון: שוב, אני רק אומרת, את יודעת, גם כשהוצאנו את הנתונים לגבי חריגות בחשמל, אז שוב, אתה לא יכול לעבוד בשיטה שתוריד את השאלטר.

<עופר רימון: זאת אומרת מאד קשה לנו לעבוד ומה, את יודעת, אני לא יודע לאיפה זה לוקח, כי שוב, אני לא מקבל ראש, אבל יש כל כך הרבה הנחיות בטיחות לבתי ספר.

<עופר רימון: יושבים כאן מהשלטון המקומי, שאם היו מורידים פה את השאלטר על כל מפגע בטיחות, אנחנו לא היינו יכולים - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אתה יודע למה אני מכוונת.

יפעת שאשא ביטון: כאילו ליצור איזו שהיא הרתעה שהם יבינו שאם הם לא עולים על המסלול, הם בחוץ.

<עופר רימון: כן, כן.

<דרור אלוני: לדעתי שלושה חודשים עברו, כבר השתפרנו?

<עופר רימון: אני בטוח.

<עופר רימון: אני בטוח, דרור.

יפעת שאשא ביטון: אין אפס חריגות.

<עופר רימון: אני לא מציג כאן את התמונה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, אנחנו מדברים רק על האדומים.

<עופר רימון: אבל שנייה.

<יעל שטיין: אפס חריגות - - -

יפעת שאשא ביטון: אין להם אפס חריגות.

יפעת שאשא ביטון: איפה את רואה אפס חריגות?

איילת נחמיאס ורבין: יש להם אפס חריגות, הוא אמר.

איילת נחמיאס ורבין: הוא אמר.

<עופר רימון: שנייה, כי אני אמרתי שאנחנו מבצעים - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל יש מעבר לנושא של הקרינה, יש גם עניינים בטיחותיים אחרים שהם - - -

<קריאה: מבלבלת שתי בדיקות שונות לגמרי.

איילת נחמיאס ורבין: כן, כן.

<עופר רימון: אנחנו עושים שתי בדיקות.

<עופר רימון: האחת אומרת האם יש חריגות קרינה.

<עופר רימון: אז קודם כל אני מרגיע אותך ואומר לך – באף בית ספר שבדקנו אין חריגת קרינה.

<קריאה: אתה לא מודד נכון.

<קריאה: ביחס למה?

יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע, חברים.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך לשאול, אני מבטיחה.

יפעת שאשא ביטון: הוא יסיים את ההצגה, אתה תשאל.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<עופר רימון: אני מדבר על קרינה בתדר RF וב-ELF מצאנו חריגות קרינה.

<עופר רימון: אלה שני דברים שונים מבחינתנו.

<עופר רימון: מבחינתנו קודם כל כשיש חריגת קרינה, זאת הבעיה הראשונה שצריך לטפל בה.

<עופר רימון: בגלל זה כל הבעיות של החשמל שנתגלו, הוערו ישירות לרשות המקומית ולאחראים הסביבתיים במשרד להגנת הסביבה.

<עופר רימון: ואני יודע שבכל מקום פעלו כדי לתקן את הליקויים.

<עופר רימון: לפעמים זה היה מיסוך, על ידי לוחות, אבל ממה שאני יודע הדברים האלה טופלו.

<עופר רימון: זה לא באחריות שלי, אבל זה עבר גם לאגף בטיחות אצלנו, כשאגף בטיחות מתייחס לזה כמו כל מפגע מבטיחות אחר.

<עופר רימון: קרי שהרישיון של בית ספר, מותנה בזה, חידוש רישיון של בית ספר מותנה בזה שהמפגע יטופל.

<עופר רימון: אבל את העניין הזה צריך להפנות לאגף בטיחות אצלנו, הם יסבירו יותר טוב איך הם עובדים, אבל זה הכיוון בגדול.

<עופר רימון: הבדיקה השנייה שאנחנו עושים היא בסך הכל בדיקה שנקראת זהירות מונעת.

<עופר רימון: נכון שהיא חשובה, אבל אם הייתה חריגת קרינה הייתי יותר מוטרד.

<עופר רימון: עדיין, אנחנו מנחים את בתי הספר, וזה בדיוק העיקרון שידידי מהמשרד להגנת הסביבה ציין, גיל, שזה לא מספיק אם אנחנו לא עוברים את הסף אנחנו יכולים לישון בשקט.

<עופר רימון: עדיין, אנחנו רוצים לוודא שבתי ספר חושפים את הילדים לקרינה כמה שפחות.

<עופר רימון: תראי, זה לא כל כך פשוט.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת.

<עופר רימון: כי בסופו של דבר הדברים האלה הם חינוך.

<עופר רימון: בסופו של דבר זה חינוך, ולכן אני - - -

איילת נחמיאס ורבין: תאמין לי, אנחנו מבינים את זה.

<עופר רימון: ולכן אני שמח על הדיון הזה, כי אני חושב שהמטרה שלנו היא משותפת.

<עופר רימון: המטרה שלנו דרך אגב, היא לא רק בבתי ספר.

<עופר רימון: אנחנו מבחינתנו, כשאנחנו מקנים תכנית חינוכית בנושא קרינה, אנחנו מצפים שהילדים גם בבית ישלימו את זה ויעירו להורים שלהם כשה-WIFI עובר כל הזמן בבית, כי מבחינתי זה לא משנה אם הילד חשוף לקרינה בבית הספר או בבית, הוא בסופו של דבר חשוף לקרינה נקודה, או ברכבת, או בכל מקום אחר.

<עופר רימון: בסופו של דבר אתם יודעים, Time is changing, העולם משתנה ואנחנו צריכים להתאים את עצמנו ולהבין איך העולם הזה עובד.

<עופר רימון: למה אני אוהב את הגישה גם כאן בוועדה ובכלל בדיון כאן?

<עופר רימון: כי לפעמים יש שיטה שאומרת שחור או לבן.

<עופר רימון: הניסיון שלי אומר שכשאנחנו עובדים בשיטות של שחור או לבן, אנחנו פשוט מתעלמים ממשהו שקיים ולא מתמודדים איתו.

<עופר רימון: בחינוך תמיד אנחנו מנסים ללכת לפתרון של אנחנו יודעים שהחיים הם לא שחור ולבן וכל החכמה היא איך בתוך עולם - - -

יפעת שאשא ביטון: מתנהלים נכון.

<עופר רימון: מתנהלים נכון, בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה עופר.

יפעת שאשא ביטון: בחור עם החולצה השחורה, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: רק שם בבקשה לפרוטוקול.

<רוני קלר: שמי רוני קלר, יושב ראש הפורום לסלולאריות שפויה.

<רוני קלר: אני אגיד כמה דברים ואני מפנה את השאלה - - -

<קריאה: הפורום למה?

<רוני קלר: הפורים לסלולאריות שפויה.

<רוני קלר: אנחנו הגשנו את הבג"ץ נגד ה-WIFI בבתי הספר.

<רוני קלר: למעשה יצאנו בתיקו בבג"ץ ובג"ץ למעשה לא סגר את הדלת.

<רוני קלר: יש לי שאלה לכבודו.

<רוני קלר: למעשה אנחנו ישבנו פה בשנת 2010 או בשנת 2011, אני לא זוכר בדיוק, בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

<רוני קלר: אני זוכר עם יושב הראש דב חנין, ישבה סיגל סדצקי, ישב סטיליאן גלבר ושניהם באו והצהירו שאין נהלים כדי לבוא ולמדוד את ה-WIFI ואמרו את זה, ומשרד החינוך ידע את זה, והם היו מה שנקרא, אז הם ישבו על המדוכה כדי לבוא איך להתחיל לבנות את היסודות של הכנסת ה-WIFI לבתי הספר.

<רוני קלר: והנה בא ואומר ד"ר רמון, אנחנו בדקנו ועשינו ויצא הכל בסדר.

<רוני קלר: מה בדקתם?

יפעת שאשא ביטון: הוא לא אמר יצא הכל בסדר.

יפעת שאשא ביטון: בואו נדייק.

יפעת שאשא ביטון: מאד חשוב לי שהדיון פה יישאר מדויק כמה שאנחנו יכולים בתוך כל בליל הדברים.

<רוני קלר: בסדר, אני אדייק, ברור, אני מקבל.

<רוני קלר: הוא אומר אנחנו, לפי מה שהמשרד להגנת הסביבה נתן לנו הנחיות, אנחנו בדקנו ויצא - - -

יפעת שאשא ביטון: יש דברים שהם בסדר ויש דברים שהם אדומים.

יפעת שאשא ביטון: בא משרד החינוך-.

יפעת שאשא ביטון: תקשיב, אני מופתעת, אני חייבת לומר.

יפעת שאשא ביטון: הוא אומר ביושר 37% מבתי הספר הם אדומים.

יפעת שאשא ביטון: תקשיב, זה נתון קשה.

<קריאה: הוא לא דיבר על הקרינה.

<רוני קלר: שנייה, אבל אני רוצה לדבר על - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים, אני מדברת פה על הקרינה.

יפעת שאשא ביטון: מי שפספס את הדיון, רגע, רגע, אני מדברת על הקרינה בכלל, לא רק על ה-WIFI.

יפעת שאשא ביטון: הדגשתי את זה גם בתחילת הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על זמן מסך בכלל, לא רק מחשב אלא בכלל ההשלכות ואנחנו אחר כך גם נשמע פה מומחה שיציג את זה.

יפעת שאשא ביטון: אז בואו נישאר בתוך המסגרת הזו ולא ננסה לקחת אותה למקומות מסוימים.

<רוני קלר: בסדר, אני מדבר על ה-WIFI, וכבר אז באנו והתרענו ואמרנו שיש בעיה.

<רוני קלר: וציפינו שמשרד החינוך ושומרי הסף, הרגולאטורים למיניהם, ילכו ויעשו את עבודתם נאמנה.

<רוני קלר: ומה אנחנו מגלים?

<רוני קלר: אנחנו מגלים שאנחנו כבר מתבחבשים עם הסיפור הזה כבר 6 שנים.

<רוני קלר: היינו בשתי ערכאות שיפוטיות ואנחנו ממשיכים להתבחבש.

<רוני קלר: אומר ד"ר רמון, מה שבדקנו יצא, מבחינת קרינת ה-WIFI - קרינת ה-WIFI - אני מדגיש, יצא הכל בסדר.

<רוני קלר: מה זה יצא הכל בסדר?

<רוני קלר: לא בדקת שום דבר.

<רוני קלר: אני יודע, ה-WIFI משדר בשני תדרים, ב-2.4 וב-5 ג'יגה.

<רוני קלר: ב-5 ג'יגה אפילו לא בדקו, אפילו לא בדקו.

<רוני קלר: המשרד להגנת הסביבה מדבר על הספקי שידור - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה מכיר את הסיפור של לבחון בתדר כזה ולבחון בתדר אחר?

<רוני קלר: הוא יודע.

<רוני קלר: שנייה, היום הוא יודע.

יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה, אני אתן לך להמשיך את הדברים, רק חשוב לי את הנקודה הזו רגע לברר.

יפעת שאשא ביטון: מה המשמעות של לבחון בשני התדרים והם באמת לא נעשית בחינה באחת מהתדרים.

<גיל כהן: יש WIFI בתדרים של 2.4 ו-5 ג'יגה הרץ.

<גיל כהן: רוב מכשירי המדידה זה באמת עד 3 ג'יגה.

<גיל כהן: בבתי ספר - - -

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאם יש רמה של 5 ג'יגה, אז זה בכלל לא קולט?

<גיל כהן: אז הוא לא קולט.

<גיל כהן: עכשיו, בכל המדידות שאנחנו עשינו, עוד פעם, יש מכשירים שמודדים גם עד 40 ו-50 ג'יגה הרץ, שזה פי עשרה יותר גבוה.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל זה אומר שאם בבית ספר יש רמה של 5 ג'יגה, בכלל אנחנו לא יודעים.

<גיל כהן: לא, יש מכשירים.

<גיל כהן: רוב המכשירים הם עד 3 ג'יגה, כי זה כולל את כל התדרים של ה-WIFI, של הסלולר, של הרדיו, טלוויזיה.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה.

יפעת שאשא ביטון: אם עכשיו בבתי הספר משדרים ב-5, המכשיר הזה לא קולט?

<גיל כהן: ב-135 בדיקות האלה, איפה שהיה 5 ג'יגה, שזה, עוד פעם, זה בדיקות שאנחנו ליווינו.

<גיל כהן: איפה שהיה 5 ג'יגה היה מכשיר שיודע לבדוק מעל 5 ג'יגה.

<גיל כהן: יש 8, יש 40, יש 50 - - -

<קריאה: בבית ספר רבין לא היה מכשיר שמדד עם 5 ג'יגה.

<גיל כהן: לא יודע - - -

<רוני קלר: אני רוצה לסיים את הדברים שלי.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בבקשה, תסיים.

<רוני קלר: אני מציג עוד נקודה.

<רוני קלר: ישנם נתבים שמשדרים בהספקי שידור של 200 מילי וואט.

<רוני קלר: האדון גיל אמר שהם מאשרים עד 100 מילי וואט.

<רוני קלר: אנחנו מצאנו 200 מילי וואט.

<רוני קלר: כלומר, משרד החינוך הכניס, בניגוד להנחיות, נתבים בהספקים לא מאושרים על ידי המשרד להגנת הסביבה והוא ממשיך להכניס.

<רוני קלר: ואנחנו, כשאנחנו באים ומבקשים שקיפות, לא נותנים לנו.

<רוני קלר: לא נותנים לנו.

יפעת שאשא ביטון: כן, יש נתונים כאלה?

<רוני קלר: רגע, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: רגע, תן לי לבדוק.

יפעת שאשא ביטון: אני מתייחסת ברצינות למה שאתה אומר.

יפעת שאשא ביטון: תקשיב, יכולתי לתת לך לדבר, היינו עובדים לבא בתור וסוגרים סיפור.

יפעת שאשא ביטון: נכון?

יפעת שאשא ביטון: אמרת משהו, אני רוצה לבדוק אותו.

<גיל כהן: אני מתכתב עם רוב האנשים פה באופן יומיומי.

<גיל כהן: המקרה הזה של ה-200 מילי וואט, לפי החוק הוא צריך היתר.

<גיל כהן: ופנינו לרשויות המקומיות שההפעלה של הרואטר מצריכה היתר ודרשנו מהם.

יפעת שאשא ביטון: אבל אם אנחנו מאשרים 100 מילי וואט, אז למה - - -

<אתי רימון: יפעת - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך, אני רואה שאת בוערת, אבל את חייבת לחכות בסבלנות.

<אתי רימון: כי אני הגשתי תלונה למשרד להגנת הסביבה לגבי - - -

יפעת שאשא ביטון: הכל בסדר, אבל רגע, סבלנות.

<אתי רימון: לגבי הנושא הזה.

<אתי רימון: ואני אגיד לך בדיוק - - -

יפעת שאשא ביטון: סבלנות.

יפעת שאשא ביטון: לא, את לא אומרת לי עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: שנייה, סבלנות.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא מאשרים להכניס למערכת החינוך 200 מילי וואט, מעל 100 מילי וואט, אז למה בכלל צריך היתר?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת מלכתחילה שלא יהיה שם.

<גיל כהן: נכון, אבל איפה שמצאנו שהיה, אז הודענו להם שהם חייבים בהיתר ועד שהם לא יסדרו את ההיתר של הדבר הזה, שיורידו את זה משידור באופן מיידי.

יפעת שאשא ביטון: ומה קרה עם זה?

<גיל כהן: אנחנו קיבלנו מהרשויות המקומיות או מהיצרנים, שאותו מודם, וכל האנשים פה מכירים את זה, שאותו מודם, לפני שהוא מגיע לארץ, בגלל שהם יודעים שהוא בא לארץ ובארץ מותר רק 100 מילי וואט ללא היתר, הוא עובר תהליך של גיור.

<גיל כהן: גיור זה אומר להוריד לו את ההספק, לחסום אותו להספק של עד 100 מילי וואט.

<גיל כהן: גם אם הוא יכול לשדר עד 200 מילי וואט, חסמו אותו לעד 100 מילי וואט.

<גיל כהן: היו לנו שני ראוטרים כאלה, עשינו את הבדיקות על שני הראוטרים האלה, זה התשובות - - -

יפעת שאשא ביטון: והם אכן משדרים רק ב-100?

<גיל כהן: אז זהו, אין דרך להתחבר למודם ולבדוק, אבל בבדיקות קרינה בכל בתי הספר, גם לראוטרים כאלה, לא מצאנו מדידות יותר - - -

<קריאה: 100 כפול 2.

<צביקה כספי: סליחה, זה על גבול ההטעיה מה שמר גיל כהן פה מצהיר, כי יש לי בכתב.

<צביקה כספי: אתה העברת לי בכתב שבתור ממוצע על פני 6 דקות, לא מצאתם מעל ל-100.

<צביקה כספי: לשון החוק היא מאד ברורה.

<צביקה כספי: צריך היתר לכל משדר מעל ל-100 מילי וואט.

<צביקה כספי: זה החוק.

<צביקה כספי: לא ממוצע, לא שש דקות.

<צביקה כספי: משדר מעל ל-100 מילי וואט צריך היתר של המשרד שלכם.

<צביקה כספי: פנינו אליכם, לא סיפקתם היתר, הוצאתם לנו מכתב של - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, הנקודה ברורה.

יפעת שאשא ביטון: כתבתי את הנקודה.

<גיל כהן: עוד פעם, הנושא הזה ספציפי.

יפעת שאשא ביטון: תודה גיל, באמת, הנקודה ברורה, אני אתייחס אליה בסיום.

יפעת שאשא ביטון: בואו ניתן לגברת קצת להירגע, כי אני רואה אותה בוערת.

יפעת שאשא ביטון: כן, שם.

<אתי רימון: קודם כל תודה רבה.

<אתי רימון: שמי אתי רימון, אני מיבנה ולא קשורה לד"ר עופר רימון.

<אתי רימון: ילדי לומדים בבית ספר רבין ביבנה.

<אתי רימון: אני פשוט נחשפת פה לכמה דברים שנאמרים ונזרקים, אז אני אגיד לכם בדיוק בשטח אצלנו מה קורה.

<אתי רימון: אצלנו ממוקמים בכל כיתה, החל מכיתות ב', משרדים שפועלים 24 שעות, שבעה ימים בשבוע.

<אתי רימון: נבדקו גם ביום כיפור, גם בכל מיני ימים כאלה ואחרים.

יפעת שאשא ביטון: מי בדק בכיפור?

<אתי רימון: זה באמצעות אפליקציות, אבל הראוטרים האלה פועלים כל הזמן.

<אתי רימון: הבת שלי לומדת בכיתה ה'.

<אתי רימון: הלמידה המתוקשבת מתבצעת, קודם כל זה לאפ טופים שאנחנו, לא אני רכשתי ספציפית, אבל ההורים, 60 הורים מתוך 70 רכשו את הלאפ טופים הללו.

<אתי רימון: בנוסף לזה שילמנו גם על השאלת הספרים.

יפעת שאשא ביטון: שימי את זה בצד.

<אתי רימון: בסדר.

<אתי רימון: מה שחשוב פה ליידע זה שהלמידה מתבצעת בכיתה, אצל הבת שלי בכיתה ה'.

<אתי רימון: הם לומדים בין 5 ל-6 שעות ביום, הם יושבים מול המסכים פתוחים.

<קריאה: 5 שעות ביום מול מחשב?

<אתי רימון: 5 שעות ביום, לא במחשב, זה גם, אבל המסך דולק ופתוח.

<קריאה: כמה שעות מחשב יש?

<אתי רימון: אני לא יודעת - - -

יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע, בואו נהיה הוגנים.

יפעת שאשא ביטון: בוא נשמור על תרבות דיבור, חברה.

יפעת שאשא ביטון: מורים צריכים לוודא וזה התפקיד של המשרד.

יפעת שאשא ביטון: חברים, המשרד נתן פה הנחיות מאד ברורות ועל זה אני מברכת, של כמה שעות מותר שהם יהיו מול מחשב.

יפעת שאשא ביטון: פירושו שמעבר לשעות האלה הם לא אמורים להיות.

<אתי רימון: אז אני חייבת להביא לכם את זה מהשטח.

<עופר רימון: התכוונו אבל לזמן מצטבר.

<עופר רימון: זאת אומרת אם מורה חמש דקות - - -

יפעת שאשא ביטון: גם במצטבר, אם זה חמש שעות - - -

<עופר רימון: אם זה - - -

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אז צריך לכבות את זה.

<קריאה: אם חמש דקות בשיעור השתמש במחשב, אני לא מתכוון עכשיו - - -

<אתי רימון: המחשבים דולקים על השולחן.

<אתי רימון: ב-5-6 שעות הם מוצגים להם מול העיניים.

<אתי רימון: הם לא בתיקים סגורים.

<אתי רימון: בנוסף לזה - - -

<עופר רימון: אני לא מאמין.

<עופר רימון: אני לא מאמין ששש שעות ברצף המחשב הזה דולק.

יפעת שאשא ביטון: עופר, בסדר, אבל - - -

<אתי רימון: אבל אני אמא לילדה.

יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שצריך לבדוק את בית הספר ספציפית.

<אתי רימון: שמנהלת בית הספר במהלך בדיקה עם המשרד להגנת הסביבה ויש את זה בפרוטוקול רשום, המנהלת הצהירה שלומדים 5-6 שעות ביום.

<עופר רימון: אנחנו נבדוק את זה.

<אתי רימון: אתם יכולים לבדוק, אין בעיה.

<אתי רימון: בנוסף לכל זה, לילדים יש מייל.

<אתי רימון: בית הספר צייד כל ילד במייל, הילדים מקבלים הנחיות לשיעורים, ללמידה למבחנים, להיכנס לקלאס רום - - -

יפעת שאשא ביטון: בסדר גמור, אנחנו בעידן מתקדם.

<אתי רימון: לא, זה בסדר גמור, אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: כל עוד שזה ממוסד אז אין שום בעיה.

<אתי רימון: לא, סליחה, אבל את צריכה להבין שזה מתבצע אחרי שעות הלימודים.

<אתי רימון: זה מגיעים הביתה וממשיכים את המחשב בבית.

יפעת שאשא ביטון: אתי, הם לא מדליקים אצלך בבית בכלל מעבר לשעות הלימודים?

<אתי רימון: הם מדליקים, אבל יש הבדל.

<אתי רימון: יש הבדל.

<אתי רימון: הם הוסיפו שעות.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: מה זה משנה לי אם הוא קורא במייל משהו חינוכי או שהוא משחק באיזה שהוא משחק עם יריות?

<אתי רימון: אז בואי אני אגיד לך, בבקשה, סליחה.

<אתי רימון: בואי אני אומר לך.

<אתי רימון: אם אני כהורה מרשה לילדים שלי ביום שעה, נניח, או שעתיים, אני מגדירה פעם כן, פעם לא, לפי איך שנוח לי.

<אתי רימון: אבל עם זאת, בא משרד החינוך עכשיו ואומר רגע, עכשיו יש לכם גם שיעורים במחשב, להגיש עבודות במחשב, להתכונן למבחנים במחשב.

<אתי רימון: זאת אומרת שהם מגיעים הביתה ויושבים במחשב.

<אתי רימון: שלא לדבר על תחרות הסייבר, שהם הובילו או עדיין מובילים ואנחנו קיבלנו הנחיות מבית הספר, מהנהגת ההורים בווטסאפים לכל ההורים לעודד את הילדים לשחק.

יפעת שאשא ביטון: רגע, את יכולה בבית לא להיות ב-WIFI.

יפעת שאשא ביטון: אצלי הילדים בבית הם לא ב-WIFI, הם בנייחים.

<קריאה: היא מדברת על המסך.

<אתי רימון: אני מדברת על שעות מסך שמוסיפים להם.

<אתי רימון: ואני לא מסכימה, אז מה אני אעשה?

<אתי רימון: אז אני אגיד לילדה אל תעשי את השיעורים במחשב?

<אתי רימון: אבל המורה אמרה, היא צריכה לעשות.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל את לא תשחקי במשחק יריות ותווסתי את זה.

<אתי רימון: עדיין.

<אתי רימון: זה לא.

<אתי רימון: אז למה להוסיף?

<אתי רימון: שלא לדבר שיש להם גם - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, יש פה אנשים שלא דיברו והם הרימו את היד.

יפעת שאשא ביטון: הבחור עם החולצה האדומה כבר הרבה זמן.

<גדעון לייכנר: דילגנו על התקשורת הקווית.

<גדעון לייכנר: מה איתה?

יפעת שאשא ביטון: לא דילגנו על התקשורת הקווית.

יפעת שאשא ביטון: אני הזכרתי אותה כמה וכמה פעמים פה, רק אתה לא מקשיב לי.

<גדעון לייכנר: היא לא מיושמת בשטח.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בבקשה.

<ערן פוקס: שמי ערן פוקס מחולון.

<ערן פוקס: אני אדבר, אני אקרא לזה כהדיוט, ההורה ההדיוט, שלא יכול לעמוד פה עם כל הסוללה של כל המומחים משני הצדדים, אלא שבעד, אלא שנגד - - -

יפעת שאשא ביטון: בוא, בלי הקדמה.

יפעת שאשא ביטון: תיגש ישר לעניינים, כי פשוט אחר כך לא יהיה לנו זמן לאחרים.

<ערן פוקס: אני יודע, אני חייב את ההקדמה הזו כדי לבוא מהצד הלא מבין ולהסביר מה שאני כן מבין.

<ערן פוקס: ומה שאני כן מבין, זה שהשיטה פה אצלנו בארץ זה שיטת יהודה ברקן.

<ערן פוקס: עכשיו אני אסביר מה הכוונה.

<ערן פוקס: יהודה ברקן, באחד הסרטים שלו, כולנו די מבוגרים בגיל, בטוח ראו את זה, לקח פעם ניסיון, לקח קבוצה של ילדים עם בקבוק של משקה ושם להם פס למעלה.

<ערן פוקס: הוא אמר להם אתם רואים, תראו מה אני עושה עכשיו, אני מוריד את הפס טיפה ושותה, ועכשיו לא ישימו לב שבעצם המים הם עדיין בלבל שמתחת לפס ברמה בסדר.

<ערן פוקס: וכל פעם הוא היה מוריד קצת וקצת, ככה הילדים היו מורידים - - -

יפעת שאשא ביטון: לא נעים לי להגיד לך, כולנו לא מבינים.

יפעת שאשא ביטון: עד עכשיו רק אתה ועכשיו כולנו לא מבינים.

יפעת שאשא ביטון: בוא תגיד לי מה הסיפור.

<ערן פוקס: תיכף אני אסביר.

יפעת שאשא ביטון: תיגש לעניין.

<ערן פוקס: תיכף אני אסביר.

<ערן פוקס: מה הקטע פה היה?

<ערן פוקס: בעצם הוא גרם לאותם ילדים להוריד כל פעם את הקו המותר ובעצם הם שתו ושתו והורידו את הקו המותר.

<ערן פוקס: בישראל, הקו נמצא כל כך גבוה, שכל הבדיקות שנעשות פה על קרינה, הן לא משמעותיות בכלל.

<ערן פוקס: התקן פה הוא בכלל לא מסודר ברמה כזאת, בואו נגיד באירופה או בארצות הברית - - -

יפעת שאשא ביטון: ואומר את זה בן אדם שלא מבין?

<ערן פוקס: בתור בן אדם שלא מבין, כי אני קראתי.

<ערן פוקס: אני פשוט קראתי.

<קריאה: כל המומחים פה עומדים מאחורי האמירה הזאת.

<ערן פוקס: ומה שקורה, אני מסביר את מה שאני, כבן אדם פשוט, באמת בן אדם פשוט, אין לי שום מושג ב-WIFI, אני פשוט קורא מאמרים ואני מסתכל ואני רואה – שמו פה תקנים שהם לא מחמירים, אלא להיפך.

<ערן פוקס: הרף הוא כל כך גבוה, כל בדיקה שתעשו תמיד תצא בסדר.

<ערן פוקס: היא תמיד תצא תקינה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז בוא תן לי לברר את הסוגיה שלך.

<ערן פוקס: רגע, שנייה.

<ערן פוקס: עכשיו אני רוצה לדבר על נושא כזה, יצא בחוזר המנכ"ל - שגם אותו קראתי - שאומרים שהעדיפות היא, כשיש בית ספר, להתקין רשת קווית.

<ערן פוקס: הילדים שלי בחולון, הם נמצאים בבית ספר שהוא בסך הכל בן 4 וקצת שנים, ומראש התקינו אותו עם תקשורת אלחוטית.

יפעת שאשא ביטון: אין שם תקשורת קווית בכלל?

<ערן פוקס: יש שם כיתת מחשבים, כן, אבל חוץ ממנה, בכל הכיתות יש אקסס פויינטים – זה מושג חדש שלמדתי – אקסס פויינטים וראוטרים ועניינים.

<ערן פוקס: ואני אומר, הרי מה שאנחנו מדברים פה זה על הביצה והתרנגולת.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה מה זה מהר, באמת.

<ערן פוקס: לא, לא, אני יודע, בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אין לי הרבה יתרונות, אבל זה כן.

יפעת שאשא ביטון: עופר, אתה אומר שבכל עמדה של מורה צריך שתהיה נקודה קווית.

<עופר רימון: גם נקודה קווית, כן.

יפעת שאשא ביטון: אז מה קורה בבית ספר באמת שחלש ולא עשה את זה?

יפעת שאשא ביטון: צריך לחייב אותו.

<קריאה: הוא מדבר על עמדות התלמידים, לא המורים.

<עופר רימון: יש לנו דרך ללכת עד שנגיע למצב שכל כיתות האם יהיו עם רשת קווית.

<עופר רימון: אנחנו עוד לא נמצאים - - -

<ערן פוקס: למה - - -

יפעת שאשא ביטון: חברה לא, אני לא רוצה לשמוע.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, באמת.

יפעת שאשא ביטון: זה להתנתק מהמציאות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נמצאים בתוך איזו שהיא בועה.

יפעת שאשא ביטון: למה התקינו את ה-WIFI?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא חיים בוואקום.

יפעת שאשא ביטון: הילד יוצא מבית הספר, נמצא את השעות שלו בבית, לא בבית שלך, בסדר, בבית אחר, ושם יש WIFI.

יפעת שאשא ביטון: השאלה - - -

<אתי רימון: זה לא נכון, זה שונה.

יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, סליחה, חברים, שנייה - - -

<אתי רימון: יש שם 40 מחשבים.

יפעת שאשא ביטון: חברים, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: המטרה של הדיון הזה, למי שלא הבין, זה שאנחנו לא באים נגד הטכנולוגיה ואנחנו לא באים לבלום את הקדמה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו באים לראות איך אנחנו משתמשים בה בצורה שפויה, איך אנחנו ממזערים את הנזק של הילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור.

<אתי רימון: זה לא מה שקורה רגע.

יפעת שאשא ביטון: אבל לשם אנחנו חותרים, נכון?

יפעת שאשא ביטון: ובשביל זה אנחנו מקיימים את הדיון, כדי לשמוע את כל מה שקורה ולראות לאיזו דרך אנחנו רוצים לקחת את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור.

<אתי רימון: אבל יש הבדל בין ה-WIFI בבית, כשאת אחד על אחד עם המחשב שלך, לבין זה שיושבים בכיתה - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל זה כבר לא אחד על אחד, כבר יושבים 5-6 מחשבים בבית, כולם עם המכשירים הסלולאריים שלהם ומתקשרים.

<אתי רימון: פרופסור סטיליאן גלבר כתב ואמר, חזר כמה פעמים על הדברים - - -

<קריאה: סליחה, אפשר משפט?

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: אני הבטחתי לבחור הזה והוא חיכה בסבלנות, למרות שכל פעם פסחתי עליו בלי כוונה ובכל זאת הוא לא פצה פה, אז בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: רק שם לפרוטוקול.

<יוסף מאירוביץ: הבחור הזה זה פרופסור יואי מאירוביץ.

יפעת שאשא ביטון: התנצלותי.

<יוסף מאירוביץ: אני רכז רפואת ילדים בכללית.

<יוסף מאירוביץ: אני אנדוקרינולוג.

<יוסף מאירוביץ: רציתי, מכיוון שהנושא הוא שעות מסך של הילדים, להוסיף עוד היבט נוסף שנבדק, בניגוד להרבה דברים פה שצוינו ולא נבדקו, ששעות מסך מרובות, או שעות צפייה, הן גורמות לילדים להשמנה ולתופעה שהיא מאד מאד משמעותית בקרב הילדים בישראל, ואנחנו צריכים לנסות למנוע את התופעה הזאת.

<יוסף מאירוביץ: ולכן אחת הפעילויות שאנחנו עוסקים בה בהרבה מאד פורומים בכללית, זה הורדת שעות צפיית מסך גם בבית, על ידי הדרכת הורים, על ידי הדרכת הורים בכל הרמות וזה מעבר למה שפרופסור כרם הזכיר, שזה צפיית המסך בגילאים הצעירים מוסיפה לנושא של הפרעות קשב.

<צביקה כספי: זו הצגה מאד מאד חלקית של מה זה זמן מסך ומה זה צפייה.

<צביקה כספי: אני אשמח לדבר כשיהיה לי זמן.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: לא בטונים כאלה.

<צביקה כספי: לא, כי זה חוזר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מוסיפים נדבך על נדבך.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: הנדבך שהוא מוסיף הוא נדבך שלא עלה - - -

<צביקה כספי: לא, לא, בסדר.

<צביקה כספי: זה הצגה חלקית מאד.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<גדעון לייכנר: אתה יכולה לדבר על התקשורת הקווית?

יפעת שאשא ביטון: לא.

<יוסף מאירוביץ: גם בהתבסס על מחקרים שבחודשים האחרונים היו בארצות הברית.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אז אם אנחנו עוברים רגע לנושא של זמן מסך, למרות שלפני כן אני רציתי, אתה רואה מה קורה שאתה לא נותן לי להתייחס תוך כדי תנועה?

יפעת שאשא ביטון: הוא העלה פה את הנושא של סף הקרינה וזה הולך וחוזר על עצמו כל הזמן.

יפעת שאשא ביטון: אני ממש מבקשת ואני אגיד את זה גם בדברי הסיכום, אני רוצה לדעת מה סף הקרינה שנבדק כאן בארץ, אל מול ספי הקרינה שהם בתקן במקומות אחרים, כי אני רוצה שתהיה השוואה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: מאד מאד חשוב לי.

יפעת שאשא ביטון: אני אפילו אומרת את זה לפני הסיכום, כי אני רוצה שזה לא יתפספס לנו אם אנחנו נגיע מאוחר.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שיהיה לי האומדן הזה.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו עובדים לזמן מסך, אני רוצה לשמוע את גדי - - -

<עמיר בורנשטיין: סליחה, אם אפשר לגבי קרינה.

יפעת שאשא ביטון: לא, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: במשפט.

<עמיר בורנשטיין: לגבי בדיקות הקרינה.

<עמיר בורנשטיין: שמי עמיר בורנשטיין, אני מנהל את האתר ללא קרינה ב- - -, רגיש לקרינה ונפגע קרינה בעצמי.

<עמיר בורנשטיין: איש טכני ביסוד שלי.

<עמיר בורנשטיין: מדידות הקרינה של WIFI בבתי הספר הן לא סתם יוצאות תקינות, הן יוצאות תקינות משתי סיבות.

<עמיר בורנשטיין: סיבה ראשונה, והזכירו את זה קודם בצורה לא מדויקת – האות של ה-WIFI, בניגוד לאות של קרינה סלולארית, האות של קרינה סלולארית נמצא משהו כמו בין 50% ל-80% מהשנייה, הוא נמצא באוויר.

<עמיר בורנשטיין: לכן קל למדוד אותו, אפילו עם מדים שמודדים פעם-פעמיים בשנייה.

<עמיר בורנשטיין: אות של WIFI נמצא פחות מ-5% מהשנייה באוויר, אוקיי?

<עמיר בורנשטיין: יש אלפי פולסים שמשנים ומשפיעים על המערכת הביולוגית, אבל הם נמצאים שם 5% מהשנייה.

<עמיר בורנשטיין: ואז באים עם מדדים, והמדדים שהמשרד להגנת הסביבה מאשר היום, רוב המדדים, מדדי הקרינה, לא המדדים האנושיים, המכשירים בשוק מודדים פעמיים בשנייה.

<עמיר בורנשטיין: הם לא רואים כלום.

<עמיר בורנשטיין: שום דבר.

<עמיר בורנשטיין: אחרי זה עוד לוקחים ועושים ממוצע לשש דקות, ואחרי זה עוד משווים עם תקן שהוא מבוסס על תקן חומני.

<עמיר בורנשטיין: אז כמו שאבא שלי היה אומר, מפעמיים כלום יוצא שום דבר.

<עמיר בורנשטיין: וזאת הסיבה שבדיקות הקרינה יוצאות תקינות.

<עמיר בורנשטיין: לא שום סיבה אחרת.

<עמיר בורנשטיין: אוקיי, הדבר השני.

<עמיר בורנשטיין: לגבי התקן - - -

<יוסף מאירוביץ: או אולי עצם הבורות זו הבעיה.

<עמיר בורנשטיין: רגע, שנייה פרופסור.

<עמיר בורנשטיין: הדבר השנייה הוא לגבי התקן.

<עמיר בורנשטיין: התקן של קרינת רדיו מבוסס על הפרעות חום בלבד.

<עמיר בורנשטיין: הוא לא לוקח בחשבון שום דבר אחר.

<עמיר בורנשטיין: אם ניקח לרגע את התקן של קרינה מרשתות החשמל, שם יש תקן גבוה ויש המלצה של המשרד להגנת הסביבה שהיא פי 500 נמוכה מהתקן.

<עמיר בורנשטיין: ההמלצה בקרינת רדיו היא רק פי 10 נמוכה מהתקן עצמו.

<עמיר בורנשטיין: ולכן, כמו שאמרתי קודם, מודדים קרינה, כאילו מודדים קרינה אבל בעצם לא רואים כלום, רק אולי חצי מטר מהראוטר רואים משהו; ואז משווים את זה לתקן כל כך גבוה שברור שזה יהיה תקין.

<עמיר בורנשטיין: דבר שלישי - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בוא, בבקשה, כי יש פה עוד אנשים שרוצים לדבר ואני רוצה להתקדם בדיון.

<עמיר בורנשטיין: חצי דקה.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור של התקן ביקשתי בצורה מאד מפורשת.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת מה הסף שאנחנו בודקים לעומת הספים במקומות אחרים, כולל במחקרים וכאלה.

יפעת שאשא ביטון: אין יותר פשוט מזה.

<עמיר בורנשטיין: עוד משפט אחד בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<עמיר בורנשטיין: דבר נוסף, ילדים כבר היום נפגעים.

<עמיר בורנשטיין: זאת אומרת, גם אם בדיקות הקרינה שלכם בסדר, עופר רימון, הילדים כבר נפגעים ולא מקבלים שום אפשרות ללמוד בבית ספר.

<עמיר בורנשטיין: אם זה לא זכויות הילד, אז מה זה זכויות הילד?

<עמיר בורנשטיין: ילד שבא לכיתה ומרגיש רע ומדווח להורים שלו, מדווח למורים שלו ושולחים אותו לפה ולשם, בכל מיני טענות ושולחים אותו לפסיכולוגים ופסיכיאטרים ואומרים לו אתה לא בסדר, לא המערכת לא בסדר.

<עמיר בורנשטיין: ואז יוצא שיש ילדים שכבר פוחדים להתלונן.

יפעת שאשא ביטון: הנושא מובן.

<עמיר בורנשטיין: זה זכויות הילד, א', ב', ג', ד'.

יפעת שאשא ביטון: מסכימה איתך לחלוטין.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: נתיבי רשת, אני רוצה את ההתייחסות שלכם ממש בשתיים שלוש דקות, אין לנו זמן פה להצגה ארוכה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר ראינו מצגת מאד מרשימה שלכם ומלמדת, שהיא גם אחד הטריגרים בעצם להמשך השיח.

יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה ואחר כך אני אתן לכבודו.

<יונה פרסבורגר: נתחיל במה שאנחנו פוגשים ביום יום.

<יונה פרסבורגר: יש לנו קו חם.

יפעת שאשא ביטון: יונה, נכון?

<יונה פרסבורגר: כן, מנכ"ל עמותת נתיבי רשת.

<יונה פרסבורגר: אנחנו פועלים בכל הארץ.

<יונה פרסבורגר: מה שאנחנו שומעים יותר ויותר זה מקרים של ילדים קטנים שמתמכרים.

<יונה פרסבורגר: יותר ויותר ילדים קטנים שנחשפים לתכנים קשים כמו פורנוגרפיה או סרטי אימה - - -

יפעת שאשא ביטון: שאמרתי שהם מחוץ לשיח, כי אחרת אנחנו לא נצא מזה.

<יונה פרסבורגר: שאחת הסיבות, אני מדבר כרגע על הבריאות הנפשית של הילדים וזמן מסך.

<יונה פרסבורגר: אחת הסיבות, יש יותר ויותר אמצעי קצה בידיים של הילדים – זה סמארט פונים, זה טאבלטים.

<יונה פרסבורגר: אם פעם היה מחשב בסלון, מחובר לאינטרנט, אז יותר ויותר ילדים היום נמצאים עם הטאבלטים.

<יונה פרסבורגר: הטאבלטים יותר מסמארט פון, הם כלי יותר לצפייה ולצרוך מידע כמו סרטים.

<יונה פרסבורגר: ילדים יותר מחפשים סרטים.

<יונה פרסבורגר: הם יותר נפגשים.

<יונה פרסבורגר: עכשיו, מה שאנחנו ש ומעים בבתי הספר, שילדים שמקבלים את הטאבלטים בשביל ללמוד ומחייבים את ההורים, הסיפורים – יש לנו פה מכתב של אמא שביקשנו שתבוא להעיד, כי הסיפור שלה נוגע ללב.

<יונה פרסבורגר: יש פה מכתב שלם שאני חושבת שקיבלת.

<יונה פרסבורגר: הסיפורים הם קשים.

<יונה פרסבורגר: ילדים נשארים עם הטאבלט אחרי שעות הלימודים, הם לא מתנתקים ממנו.

<יונה פרסבורגר: זאת תופעה שהולכת וגדלה.

<יונה פרסבורגר: ההתמכרות היא הורסת להם בסופו של דבר את הלימודים, את הבריאות שלהם ואנחנו גם רואים בגלל זה יותר בעיות של צפייה בפורנוגרפיה.

<יונה פרסבורגר: יש לנו גם סיפורים תוך כדי לימודים, תוך כדי שיעורים של מעשי קונדס, להציג במסך.

<יונה פרסבורגר: אנחנו רואים פה שיש מצב של חוסר אחריות.

<יונה פרסבורגר: אם משר החינוך הוא זה שמחייב את הטאבלטים, הוא גם צריך לקחת אחריות מה קורה אחרי שעות הלימודים.

<יונה פרסבורגר: לא יכול להיות שנותנים חומר ממכר.

<יונה פרסבורגר: הטאבלט הוא ממכר.

<יונה פרסבורגר: הוא ממכר את המוח, ממכר את הילדים.

<יונה פרסבורגר: לא יכול להיות שנותנים משהו ממכר ליד של הילד, מחייבים אותו.

<יונה פרסבורגר: משרד החינוך ומשרד החינוך מסיר כל אחריות.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, הילדים לא צריכים את הטאבלט.

יפעת שאשא ביטון: לא לכולם יש טאבלט.

יפעת שאשא ביטון: מספיק שיש להם את הדבר הזה והם לא - - -

<יונה פרסבורגר: אז צריך להוסיף?

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אנחנו צריכים לראות איך אנחנו בעצם מלמדים אותם להיות כמה שפחות מכורים לזה, לטאבלט, למחשב הנייד בבית או למחשב הנייח.

<יונה פרסבורגר: אז צריך לעשות את זה בצורה אחראית, מבוקרת.

<יונה פרסבורגר: אם משרד החינוך עושה את זה, במקביל הוא צריך לבנות תכנית שבונה ביחד עם ההורים.

<יונה פרסבורגר: בתי הספר צריכים תכנית מובנת, איך שומרים על מסגרת מאוזנת של שימוש במסך.

<יונה פרסבורגר: יפעת, משרד החינוך, אם הוא נותן את המכשיר ומחייב, הוא צריך לקחת גם אחריות גם על מה שקורה אחרי שעות הלימודים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<גדעון לייכנר: כבוד יושבת הראש, אני לא מבין איך דילגנו, ועופר רימון מדבר על בדיקות של תקשורת אלחוטית.

<גדעון לייכנר: מה קורה עם התקשורת הקווית?

<גדעון לייכנר: גיל כהן דיבר על הדבר הראשון, הצדקה.

<גדעון לייכנר: פרופסור סטיליאן אומר צריך הצדקה להתקין תקשורת אלחוטית.

<גדעון לייכנר: גם הוועדה הבין משרדית, כשמדברים על עקרון הזהירות המונעת, הדבר הראשון שדיברו עליו, זה קודם כל להתקין תקשורת קווית.

<גדעון לייכנר: רק אם אי אפשר להתקין תקשורת קווית, רק אם יש הצדקה ללכת לתקשורת אלחוטית.

<גדעון לייכנר: עופר רימון בכלל לא מדבר על בתי ספר עם תקשורת קווית שמגיעה לשולחנות התלמידים בכיתות האם.

<גדעון לייכנר: אני לא מדבר על תקשורת קווית בשולחן המורה או במזכירות או בחדר מחשבים.

<גדעון לייכנר: שיספר לנו בכמה פרויקטי תקשוב שהוא מוליך ב-200 בתי ספר, יש תקשורת קווית בשולחנות התלמידים.

<גדעון לייכנר: על זה לא מדברים בכלל.

<גדעון לייכנר: דילגנו ישר לתקשורת האלחוטית.

<גדעון לייכנר: לבדיקות שהבדיקה לא שווה את הנייר שהיא מודפסת עליו, כי לא בודקים שם כלום.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: נושא חשוב.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<גיא לוי: אוקיי, אני גיא לוי, אני מוביל את החדשנות במרכז לטכנולוגיה חינוכית, במט"ח.

<גיא לוי: עוסק בפדגוגיה, טכנולוגיה וחינוך כבר 20 שנה ואני חושב שהיום, בשנת 2016, כשאנחנו מסתכלים על זמן מסך, אז כדאי לפרק ולשאול את עצמנו מה זה זמן מסך.

<גיא לוי: מחקר שנעשה בארצות הברית במהלך שנת 2015 בקרב אלפי ילדים, אכן מצא שהחשיפה למדיה או החשיפה למסך במשך יום, היא כשבע חמישים ומשהו דקות, כשמונה שעות.

<גיא לוי: אבל כשאנחנו מנתחים מה זו החשיפה למדיה, זה אכן צפייה בטלוויזיה ועשרות שנים אנחנו יודעים שצפייה בטלוויזיה מביאה לאוביסיטי וכו'.

<גיא לוי: אבל כאן מדובר על צפייה בטלוויזיה, מדובר על האזנה למוסיקה.

<גיא לוי: יו-טיוב היום הוא מרכז של האזנה למוסיקה.

<גיא לוי: מדובר על קריאה במכשירים דיגיטליים, מדובר על פעילות במשחקי וידיאו, מדובר על פעילות במשחקי און ליין, שזה בדרך כלל פעילות שיתופית קולוברטיבית, שאנחנו מאד מאד רוצים לטפח אותה ומדובר גם במשחק ואפליקציות בטלפון החכם; ופעילות ברשתות החברתיות.

<גיא לוי: זה מה שמכיל את ה-8 שעות.

<גיא לוי: עכשיו, כשאנחנו מסתכלים על המחקר אנחנו רואים שברקע סוציו אקונומי נמוך, זמן הצפייה בטלוויזיה או זמן המסך הפאסיבי, הוא הרבה יותר גדול מאשר ברקע סוציו אקונומי גבוה, ששם יש הרבה יותר מוסיקה ומשחקים שיתופיים וכו'.

<גיא לוי: עכשיו פה יש תפקיד מאד חשוב - - -

יפעת שאשא ביטון: לפעמים במשחקים שהם משחקים עדיף שהם יהיו פאסיביים מאשר אקטיביים.

יפעת שאשא ביטון: תאמין לי.

<גיא לוי: יכול להיות, אבל לא בטוח.

<גיא לוי: וגם על זה יש מחקרים, דרך אגב, שגם המשחקים שלכאורה אנחנו קוראים להם אלימים, הם משחקים שמפתחים יכולות שאנחנו רוצים אותן היום, יכולות של ללמוד מטעויות, יכולות של עבודה שיתופית, יכולות של להתחיל מחדש כל מה שאנחנו כל הזמן משבחים את הסטארט אפ ניישן, שאנחנו הישראלים נכשלים וקמים ומתחילים מחדש בניגוד לעמיתנו על הגלובוס.

<גיא לוי: אז לכן הדבר החשוב הוא להבחין בין זמן אקטיבי לזמן פאסיבי.

<גיא לוי: ברור לגמרי ששמונה שעות ביום זה המון.

<גיא לוי: אין בכלל ספק וברור לגמרי ששש שעות ביום בבית ספר זה המון.

<גיא לוי: צריך להיות הרבה יותר יעיל, והנקודה המרכזית כאן היא להבחין בין הסוגים.

<גיא לוי: יש תפקיד קריטי, קריטי להורים.

<גיא לוי: ההורים לא מודעים לסוג זמן המסך, לסוג הלמידה, לסוג הפעילות של הילדים ואנחנו לא דיברנו על זה, על החשיבות הגדולה של החינוך של ההורים, כי ההורים יש להם תפקיד מפתח בסיפור הזה לחלוטין.

<גיא לוי: אבל אני חושב שצריך להפסיק לדבר על זמן מסך כמקשה אחת ולהתחיל להתייחס לזמן מסך איכותי מול זמן מסך פאסיבי ולתת לזה את הדעת.

<גדעון לייכנר: כשהתלמיד חוזר הביתה ואומר שהטאבלט הוא כלי לימודי, ואז גולש בכל מיני אתרים לא ראויים.

<קריאה: אבל כאן ההורה מטפל.

<גדעון לייכנר: מה אתה רוצה, שההורה יהיה צמוד לילד 24 שעות?

<גדעון לייכנר: משרד החינוך - - -

<עופר רימון: אז המורה יהיה צמוד לילד?

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אתה עוזר לי?

יפעת שאשא ביטון: כי זה אורך זמן אז אתה מנסה לעכב?

יפעת שאשא ביטון: כי אני מסתדרת.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, תודה.

יפעת שאשא ביטון: גדי ליסק.

<גדי ליסק: שמי ד"ר גדי ליסק ואני מרכז את תחום השפעות זמן מסק בעמותת נתיבי רשת שיזמה את הדיון ביולי וזה דיון המעקב.

<גדי ליסק: המצגת היא בשיתוף פרופסור ריכטר שדיבר קודם ואת שאלת על ה-OECD ובוועדת החינוך עופר רימון טען שאירופה צועדת, מקדימה אותה והמצב הוא בדיוק הפוך.

<גדי ליסק: אתם מסתכלים פה כאן על המצגת.

<גדי ליסק: המלצת גופי המדע, קוראים להגן על הילדים שהם האוכלוסייה הרגישה יותר, במיוחד בחללים שהם צפויים להיות חשופים לקרינה שלא מבחירה.

<גדי ליסק: ההמלצה היא גורפת.

<גדי ליסק: על בתי הספר להימנע מהתקנת רשתות אינטרנט אלחוטיות ועל ילדים בכל גיל להימנע משימוש בטלפונים ניידים.

<גדי ליסק: אני אזכיר למה זה חשוב, כי זה לא רק הטאבלטים, זה גם הטלפונים שנמצאים.

<גדי ליסק: זה Bring your own device, מביאים גם טלפונים וזה פורץ לגמרי את העניין של שימוש בטלפונים.

<גדי ליסק: אי אפשר להגביל אותם יותר, כי אפשר להוציא אותם באופן רשמי מהכיס, מהתיק.

<גדעון לייכנר: Bring your own phone.

<גדי ליסק: כן, בדיוק.

<גדי ליסק: אירופה נסוגה משימוש ברשתות אלחוטיות, מועצת אירופה קראה לכל ממשלות אירופה לנקוט באמצעים להפחתת החשיפה של ילדים.

<גדי ליסק: יש פה רשימה של ארצות, אני לא אעבור על הכל, זו רשימה חלקית שמגבילה את השימוש ברשתות אלחוטיות בבתי ספר, אוסרת את זה וגם שימוש בטלפונים סלולאריים.

<גדי ליסק: המצב בישראל, אתם תיכף תראו, זה הטלפונים שהילדים שולפים ויכולים להשתמש באופן רשמי בשיעור.

<גדי ליסק: זה לא רק הטאבלטים.

<גדי ליסק: הם יכולים להשתמש גם בשני מכשירים בו זמנית וזה מגדיל הפרעת קשב.

<גדי ליסק: בבית הם נשארים, וזה הכל מערוץ 2 שתיעד את זה, הם ממשיכים, כפי שתיארו פה הרבה, עם הטאבלטים בבית ואני רוצה להגיד מה התוצאות של זה.

<גדי ליסק: אז המקרה שאם תיארה לנו, אם חד הורית, וזה חשוב, לילד בן 13, שמאז שהוא החל ללמוד באמצעות טאבלט הוא התדרדר בלימודים.

<גדי ליסק: הוא היה תלמיד אפילו מצטיין והתדרדר בחיים.

<גדי ליסק: ולמה הכוונה?

<גדי ליסק: אחרי בית הספר הוא שוכב רק במיטה ומשתמש בטאבלט למשחקים ללא הפוגה.

יפעת שאשא ביטון: איפה האחריות שלה כאמא?

<גדי ליסק: אם חד הורית שעובדת עד שמונה בערב.

יפעת שאשא ביטון: אני לא סתם מעלה את הסוגיה הזו.

<גדי ליסק: היא לא יכולה.

<גדי ליסק: היא מתקשרת לכל המטפלים לעזרה.

<גדי ליסק: היא מחליפה מטפלים, גם אין לה כסף לזה.

<גדי ליסק: היא לא יכולה לשלוט עד 8 בערב.

<גדי ליסק: הוא מוכרח להשתמש בווטסאפ לידיעות כיתתיות, כולל מה מהמורים, זה הודעות חובה.

<גדי ליסק: אז גם אחרי בית הספר הוא חייב להשתמש בטלפון, במקרה שזה לא היה דה וייס שהוא הביא.

<גדי ליסק: הדיווח - - -

<דרור אלוני: מי לא משתמש בטלפונים?

<גדי ליסק: רק שנייה.

יפעת שאשא ביטון: סליחה דרור, אני אתן לך.

<גדי ליסק: דיווחי האם תואמים את ממצאי המחקרים העדכניים, אם דיברנו על עדכניים, שמדיה דיגיטלית מגבירה לילד את הפרעת הקשב, היא רואה את זה וזה נכון.

<גדי ליסק: הפרעת הקשב גם גורמת לו להתמכר עוד יותר לטכנולוגיה.

<גדי ליסק: זה מעגל שמעצים את עצמו.

<גדי ליסק: המדיה הדיגיטלית גורמת לו הפרעות שינה ואגרסיה.

<גדי ליסק: הוא דחף אותה לקיר בחוזקה פעם, כשהיא ניסתה לקחת לו את הטאבלט, וזה התגובות האופייניות להתמכרות.

<גדי ליסק: האם נואשת ושוקלת להוציא אותו מהבית אם לא יוכלו לעזור לה.

<גדי ליסק: למצוא איזה שהוא פתרון.

<גדי ליסק: לשים אותו באיזה מקום.

<גדי ליסק: אבל איפה?

<גדי ליסק: טוב, עכשיו, הילד הזה מייצג מקרה שהיום יש כבר תיעוד רחב בספרות וזמן מסך, הוא אכן צודק, יש כל מיני סוגי מסך, אבל כל סך זמן המסך הזה מביא, בין אם זה טלוויזיה, בין אם זה, בין אם זה, בין אם זה, מביא למצב שקיים היום וזה שיש סימפטומים במספר תחומים בו זמנית, וזה מצב חדש למערכת הרפואה ולמערכת בריאות הנפש והם לא יודעים איך להתמודד עם זה.

<גדי ליסק: אני מקבל כל הזמן מקרים כאלה ואיתן כרם פועל עכשיו להכניס את המידע הזה לרופאי הילדים, כי הם לא יודעים מה לעשות.

<גדי ליסק: ומה שקורה, שילדים מראים סימפטומים נוירולוגים, פיזיים, חברתיים בבתי הספר, התנהגותיים וראשיים, ואתם רואים את הראשיים, אפילו הילד נראה לפסיכיאטר כמו על הספקטרום האוטיסטי.

<גדי ליסק: הוא לא עם גנטיקה של אוטיסט, אבל הוא נראה כמו.

<גדי ליסק: יש לו טיקים.

<גדי ליסק: לחץ דם גבוה, הפרעות שינה, אמפטיה ירודה.

<גדי ליסק: אתם שואלים מאיפה הבריונות רשת?

<גדי ליסק: אמפטיה ירודה.

<גדי ליסק: הפרעת קשב ואגרסיה וגם סימפטומים של דיכאון ועוד רשימה ארוכה שאתם רואים כאן.

<גדי ליסק: עם השילובים האלה הורים מבולבלים, באים לרופאים שלא יודעים מה לעשות.

<גדי ליסק: רופאי ילדים, יש עלייה באבחנות מוטעות והפניות לטיפולים לא יעילים.

<גדי ליסק: זאת אומרת אין טיפול יעיל וההורים נשארים ללא מענה.

<גדי ליסק: הטיפול היחיד היום לפי הפרוטוקול, שהיום מתחיל להיות כבר כמה זמן מיושם בארצות הברית - - -

יפעת שאשא ביטון: גדי, תתכנס לשתי דקות אחרונות.

<גדי ליסק: זו הדקה האחרונה.

<גדי ליסק: הטיפול היעיל במקרים קיצוניים, כמו של הילד הזה, במקרים רבים, זו הורדה דרסטית של זמן המסך, אם לא מניעה של חודש עד שסימפטומים יורדים.

<גדי ליסק: אבל איך אנחנו יכולים לרפא את הילדים האלה כשמצמידים להם טאבאלט באופן רשמי מהמדינה.

<גדי ליסק: טבאלט וטלפון מצד המדינה.

יפעת שאשא ביטון: הטלפון מצד ההורים.

<גדי ליסק: השימוש בו.

<גדי ליסק: Bring your own device, הוא חייב להביא - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל לכמה ילדים יש פלאפונים?

יפעת שאשא ביטון: גם לבת שלי אין טלפון, אבל אני מנסה לראות רגע איזו תמונה רחבה.

<קריאה: ההורים לא יכולים לטפל בבית בילדים, אם הם באים לבית הספר ונצמדים למכשיר.

<קריאה: זה לא הולך ביחד.

<גדי ליסק: רגע, אני רוצה שתבינו - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים.

<גדי ליסק: תבינו מה קורה היום בשטח כבר, בין אם הקרינה או ככה או ככה ונדון ככה או ככה, היום בשטח רואים מה שקורה עם הילדים.

<גדי ליסק: רופאי הילדים לא יודעים מה לעשות, פסיכולוגים לא יודעים מה לעשות.

<גדי ליסק: זה קורה כבר בשטח.

<גדי ליסק: ומילה אחרונה.

<גדי ליסק: פרופסור סדצקי אמרה בעצמה שהתקן הוא לא מדד בריאותי, הוא לא רלבנטי בכלל.

<גדי ליסק: זה שאומרים שזה עומד בתקן, זה כמו שזה יעמוד בתקן של איזה לונה פארק.

<גדי ליסק: זה לא רלבנטי.

יפעת שאשא ביטון: אז כל השיח שהיה פה לפני כן לא רלבנטי בכלל.

יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה.

<גדי ליסק: לא רלבנטי.

<גדי ליסק: אמרו את זה.

<קריאה: מדבר מהשטח.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה מנהלת חטיבת ביניים, שרית קיצוני.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, גדי.

<שרית קיצוני: שרית, מנהלת חטיבת הביניים אחד העם בפתח תקווה.

<שרית קיצוני: בבית הספר שלי כיום יש 570 תלמידים, לפני שלוש שנים היו 760 תלמידים.

<שרית קיצוני: בבדיקה שעשינו לאחרונה, וזה רק להתייחס לדברים האחרונים שנאמרו, ישנם חמישה תלמידים שלא מגיעים לבית הספר עם סמארט פון או טלפון סלולארי כזה או אחר.

<שרית קיצוני: רובם בדגמים היותר מתקדמים ואין שום קשר בין המדד הסוציו אקונומי, במיוחד הפלח הנמוך, לבין סוג הסמארט פון שהם מחזיקים ביד ובאים איתו לבית הספר.

<שרית קיצוני: שני דברים מאד חשובים לדיון הזה שממש אני מבקשת מכם לחשוב לרגע.

<שרית קיצוני: אחד, אני מניחה שמספר הסמארט פונים בחדר הזה ויכול להיות שגם מספר הטאבלטים, שווה למספר הנוכחים.

<שרית קיצוני: בני הנוער שנמצאים אצלי בבית הספר אינם שונים מאיתנו במימדים רבים.

<שרית קיצוני: הם מתבגרים והם נמצאים בערך באותו ממוצע של החדר הזה.

<שרית קיצוני: התלמידים האלה אכן חשופים שעות רבות למסכים.

<שרית קיצוני: אני, כמנהלת בית ספר, ואנחנו כל הצוות, חשופים עם הילדים.

<שרית קיצוני: הדיון פה הוא לא על ילדים.

<שרית קיצוני: אנחנו איתם באותם חדרים, סופגים את אותה קרינה - - -

<קריאה: לא, ילדים הרבה יותר רגישים.

<שרית קיצוני: סליחה, אני רק אשמח לדבר - - -

יפעת שאשא ביטון: זו הוועדה לזכויות הילד, אבל בסדר.

<שרית קיצוני: רגע, רגע, אני אומרת - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו צריכים להתכנס לסיום אז בואו ניתן לה להשלים.

<שרית קיצוני: אני רק מנסה להיות מאד קצרה ורלבנטית, אבל אני אבקש ממך את מה שאני מבקשת מהתלמידים שלי, תן לי סולו.

<שרית קיצוני: מה שאני מנסה להגיד, זה שאנחנו לא נגד, אלא כמי שנמצא שם עם הילדים, עם ה-WIFI בתוך החדר, כנראה יש זהות אינטרסים.

<שרית קיצוני: ועדיין אני רוצה לומר לכם, אני מנהלת בית ספר.

<שרית קיצוני: היה דיון בוועד ההורים המרכזי אצלי לפני חודשיים, כשבאו שתי אמהות ואמרו טענות מהסוג ששמעתי כאן.

<שרית קיצוני: תשמעו, ואני אתמצת את זה לשני משפטים מאד אגרסיביים.

<שרית קיצוני: כי זה נאמר כך: איבדנו כל שליטה על היכולת של הילדים שלנו לצרוך מסכים בשעות שאחרי בית ספר.

<שרית קיצוני: מאחר שבית הספר הוא מקום שבו יחסית יש סדרים וסדירויות, אנחנו מבקשים שבבית ספר תימנע קרינת המסכים.

יפעת שאשא ביטון: יעשו לנו את העבודה.

<שרית קיצוני: כי אנחנו מבינים שמהרגע שהילד קם בבוקר, ואנחנו בדקנו את זה בכיתות – מה הם שלושת הדברים הראשונים שאתה עושה בבוקר?

<שרית קיצוני: הילד שולח את היד לסמארט פון כאחד משלושת הדברים הראשונים שהוא עושה.

<שרית קיצוני: לא אפתיע פה שום הורה למתבגר.

<שרית קיצוני: הבקשה הזו, האמירה הזאת, החשיבה הזאת שבית ספר יכול להיות בועה מנותקת מהחיים, היא אמירה שלוקחת את המטרה שלנו, כמורים, כאנשים במשרד החינוך, אנחנו צריכים ללמד בעידן הזה של הפרעות הריכוז והקשב.

<שרית קיצוני: בעידן הזה של ריבוי הגירויים, בעידן הזה שיש לנו, אנחנו צריכים עדיין לקדם את הלמידה, את ההבנה ולהיות רלבנטיים לעולם של הילדים.

<שרית קיצוני: אם אנחנו נהיה בועה והם, כל מה שהם הולכים לחפש תוך רגע, יפתחו את הסמארט פון וימצאו שם את המידע, אנחנו לא נעמוד ונטיף להם, כי אנחנו לא מקור ידע.

<שרית קיצוני: יש מקור ידע אולי גדול מאיתנו.

<שרית קיצוני: אנחנו כבר לא נסמכים על זיכרון.

<שרית קיצוני: אנחנו משנים היום, וזה לא קל וזה כולם עושים את זה כל הזמן, אבל אנחנו משנים את דרכי ההוראה, כי המידע קיים, כבר לא צריך לזכור אותו.

<שרית קיצוני: צריך לשאול שאלות חכמות יותר.

<שרית קיצוני: אז מה זה אומר ומה זה רלבנטי?

<שרית קיצוני: וזה מה - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא ניכנס לפדגוגי, כי גם שם אני יודעת להתייחס ולשים את המינונים הנכונים.

<שרית קיצוני: ולכן אני גם לא טוענת לרגע שזה לא כולם כל הזמן, אבל מאד חשוב לי לשים פה את הכל, של הרלבנטיות של בית הספר, של ההשגה של בית הספר את המטרות שאנחנו כהורים רוצים להגיע אליהם.

<שרית קיצוני: ההבנה, הלמידה ובעיקר אם ילד לא יפעל בכלים הטכנולוגיים שיש לו מחוץ לבית הספר, בתוך בית הספר, אני גם כאמא אומרת לכם שאין לנו יכולת להביא את הילדים שלנו להישגים, למקומות, להיות מי שאנחנו רוצים שהם יהיו כבוגרים - - -

<קריאה: שימי עמדות כבויות.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, שרית, אני חושבת שהדברים הם ברורים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: דרור אלוני, אתה רוצה משפט?

יפעת שאשא ביטון: משפט?

<קריאה: מה הבעיה לשים עמדות כבויות?

<דרור אלוני: אני רציתי לומר מילים מאד חשובים.

יפעת שאשא ביטון: אני קוראת את כל מה שאתה כותב, כל מה שאתה אומר הוא חשוב, אבל הדברים כבר נאמרו.

<דרור אלוני: אני רוצה שכל הפורום ישמעו את זה.

<שרית קיצוני: אני רק רוצה להראות תקנון של בית הספר.

<שרית קיצוני: בתקנוני בית הספר יש התייחסויות, כי ככה נתבקשנו ויש חוזר מנכ"ל.

<שרית קיצוני: הבאתי את התקנון שלי, הוא לא לכבודכם, הוא יצא ב-1 בספטמבר.

<שרית קיצוני: כל הילדים קיבלו אותו, כל ההורים צריכים לחתום עליו.

<שרית קיצוני: יש פה פרק שלם שמדבר על טיפול בטלפונים ניידים, שצריכים להיות סגורים בתיק והם נפתחים בשיעור רק כשהמורה אומר, כדי לצמצם את זמן הקרינה והקרינה היא מהטלפונים הסלולאריים.

<שרית קיצוני: עזבו רגע את ה-WIFI.

<שרית קיצוני: הלוואי והיו מלמדים כל כך הרבה בבתי הספר, כמו שנדמה לכם.

יפעת שאשא ביטון: נכון, על הסיפור של הסלון.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, שרית, תודה רבה, אני חושבת שזה חשוב ותודה רבה על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: דרור אלוני, שני משפטים, בבקשה.

<דרור אלוני: שני משפטים.

<דרור אלוני: אחד, תודה רבה על הדיון הזה.

<דרור אלוני: אני חושב שהוא חשוב ונכון.

<דרור אלוני: והדבר השני, לא למנוע ממערכת החינוך להשתמש בכלים שהטכנולוגיה מזמנת להם, למרות הסכנה.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא.

יפעת שאשא ביטון: זה לא - - - רגע חברים.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, רק לי מותר להגיב, ראית?

<דרור אלוני: כפי שאנחנו מסיעים את הילדים בכלי רכב שמסכנים אותם, כפי שאנחנו משתמשים בחשמל מזהם, יש פה סכנות פוטנציאליות - - -

<קריאה: תתחיל בסכנה, תתחיל ב - - - ואז נדבר - - -

יפעת שאשא ביטון: סליחה, סליחה.

<דרור אלוני: יש פה סכנות פוטנציאליות שעדיין לא מוכחות - - -

<קריאה: אנחנו לא רוצים לחכות לראות מה יקרה פה.

<דרור אלוני: בד בבד - - -

יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אני אבקש שיוציאו אתכם כי אין לי הרבה זמן עד לדיון הבא, באחת מתחילים להיכנס לפה - - -

<דרור אלוני: המחשב, ההוראה המתוקשבת, מזמנת לנו אפשרויות שלא היו בעבר, כולנו יודעים את זה, כולנו מודים בזה.

<דרור אלוני: בד בבד עם ההתקדמות בטכנולוגיה ובהוראה המתוקשבת, צריך לבצע את הבדיקות הרלבנטיות ולמנוע מהילדים שלנו סכנה ככל שניתן.

<דרור אלוני: אבל לא לעצור בכל מיני סיסמאות ובכל מיני מקרים בודדים מהפרט אל הכלל.

יפעת שאשא ביטון: שום דבר פה הוא לא סיסמה, הדברים פה הם נכונים.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך משפט, כי אני דחיתי אותך כל הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני מתנצלת.

<תומר גרוסמן: אני מנהל הישיבה התיכונית בלוד, תומר גרוסמן.

<תומר גרוסמן: אני מאד מצטרף למה שאמרה המנהלת מאחד העם.

<תומר גרוסמן: קודם כל אנחנו הוספנו למפגשים מפגשים עם ההורים, שמדברים על סמכות הורית ומדברים על מה עושים עם הילדים כשהם מגיעים הביתה, עם האמא שמגיעה בשמונה בערב או לא מגיעה בשמונה בערב.

<תומר גרוסמן: תלמידים שבשמונה שעות המסך שלהם משתמשים ארבע-חמש שעות במצטבר, עם שיעורי הבית, עם העבודה בבית הספר לצורך פדגוגי, לצורך הכנה לתפקודי הלומד של המאה ה-21.

<תומר גרוסמן: יש פה מה הם עשרת הכישורים הנדרשים לשוק העבודה.

<תומר גרוסמן: בשנים הקרובות מדברים על חשיבה ביקורתית - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, בוא לא נפתח את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה לפדגוגיה.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה ל - - -

<תומר גרוסמן: אז תפקודי הלומד מחייבים שימוש בטכנולוגיה.

<תומר גרוסמן: כל השאלה איך מממנים או איך יוצרים את המינון הנכון בין טכנולוגיה משמשת לפדגוגיה, לבין טכנולוגיה של - - -

<קריאה: קווית.

<קריאה: טכנולוגיה קווית.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו סיימנו.

<תומר גרוסמן: זמן מסך.

יפעת שאשא ביטון: אני אתייחס.

<קריאה: זה לא קשור, אנחנו נציגים של ההורים - - -

יפעת שאשא ביטון: גם נציגים של ההורים ואני יודעת מה שיש לכם להגיד והדברים שלכם נכונים וחשובים והם נאמרו כאן.

יפעת שאשא ביטון: והם נאמרו כאן.

<קריאה: לא נכון.

<קריאה: הם לא נאמרו.

יפעת שאשא ביטון: חברים, אני צריכה להתכנס לסיום.

יפעת שאשא ביטון: זה לא תלוי בי.

יפעת שאשא ביטון: אני צריכה להתכנס לסיום.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<רוני דיין: אנחנו הבנו את עומק הבעיות הרפואיות מסוגים שונים שהציגו פה, לכן הרחבנו את המנדט של אותה ועדה מייעצת למשרד בנושא קרינה, שהיא תבחן ותטפל ותייעץ לנו גם בכל ההיבטים האחרים, כך שנוכל להכיר יותר מקרוב - - -

יפעת שאשא ביטון: שהיא בעצם לא כוללת רק את פרופסור סדצקי שנמצאת שנויה במחלוקת, אלא - - -

<רוני דיין: נכון, עוד מספר רחב של מומחים שבודקים.

יפעת שאשא ביטון: אלא לא היא, אלא הדברים שהיא מביאה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני רוצה לומר משהו ואני לא אפתיע אתכם.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, כולכם צודקים.

יפעת שאשא ביטון: באמת אני אומרת.

יפעת שאשא ביטון: כל דבר שנאמר פה הוא נכון.

יפעת שאשא ביטון: יש סכנות בטכנולוגיה, אנחנו צריכים ללמוד להשתמש בה נכון.

יפעת שאשא ביטון: יש השלכות מאד קשות לזמן מסך לא מבוקר.

יפעת שאשא ביטון: יש השכלות בריאותיות לכל הנושא של קרינה.

יפעת שאשא ביטון: דרור, אני רק חולקת על העניין הזה, זה לא למרות הסכנה.

יפעת שאשא ביטון: גם כשאנחנו נכנסים לרכב אנחנו צריכים לנהוג בו בזהירות ולכן גם בטכנולוגיה אנחנו צריכים לנהוג בזהירות.

יפעת שאשא ביטון: ולכן, המטרה של הדיון הזה היא לא להתנתק מהעולם שאנחנו חיים בו חברים, ולא להגיד עכשיו מערכת החינוך היא האחראי הבלעדי לזמן המסך ולקרינה של הילדים שלנו, כי הילדים שלנו אחר כך מתגלגלים לבתים של חברים, לבתים שלנו, נמצאים במקומות ציבוריים שבהם יש WIFI, והרעיון של הדיון הוא לראות איך אנחנו ממזערים את הסכנה, איך אנחנו ממזערים את הפגיעה, איך אנחנו ממזערים את החשיפה ל-WIFI, וכאן יש גם חלק ואחריות למערכת החינוך, בתוך כל הסך הכל הכללי הזה.

יפעת שאשא ביטון: כמו שאמרתי בהתחלה, אני שוב חוזרת ואומרת, אנחנו לא בולמים את הטכנולוגיה, זאת לא מטרת הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים את הטכנולוגיה, אנחנו צריכים להשתמש בה נכון, היא חשובה לנו אם אנחנו רוצים להקנות לילדים שלנו מיומנויות של המאה ה-21, כי אף אחד שם בעתיד לא יבוא ויגיד אה, לא, הילדים האלה גדלו במדינת ישראל בתוך איזה שהוא בית ספר שלא רצה לחשוף אותם לקרינה, אז הוא יותר בריא, אבל הוא לא מסוגל להתמודד בעולם, לא מסוגל להתמודד בעצם עם מה שהעולם מזמן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים שהוא יתמודד והוא יתמודד והוא יתמודד עם זה נכון.

יפעת שאשא ביטון: זה כולל אגב גם את כל סוגית התכנים שאנחנו הקדשנו לזה מספר לא מבוטל של דיונים, רק בנושא של התכנים, נכון, וגם ביום רביעי יש לנו דיון של שעתיים בנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לוקחים את הכל בחשבון.

יפעת שאשא ביטון: יחד עם זאת אני גם אומר, אני לא מוכנה שנטגן את הילדים שלנו, לא בבית ספר ולא בשום מקום אחר.

יפעת שאשא ביטון: אז מצד אחד לא בבית ספר, אבל גם ההורים, חברה, אני כל הזמן חוזרת ואומרת, אני מוצאת את עצמי כמעט בכל דיון מדגישה – להורים יש תפקיד משמעותי בתוך המלחמה, אם זה בקרינה ואם זה בזמן מסך ואם זה בדברים נוספים.

<קריאה: אז חוזר מנכ"ל דורש ולא - - -

יפעת שאשא ביטון: אני אתייחס גם לחוזר מנכ"ל, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: אני מתייחסת להכל.

<קריאה: זה חלק מ - - -

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אני אבקש שיוציאו אותך, באמת.

יפעת שאשא ביטון: אני בשלב הסיכום, הדברים שאת אומרת הם חשובים והם נכונים.

יפעת שאשא ביטון: הם גם נאמרו על ידי עופר רימון ונאמרו פה גם על ידי אחרים ונאמרו גם על ידי מנהל בית הספר ואנחנו רק צריכים לוודא שזה ייושם, ואני מסכימה איתך לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: אז בואי, תתני לי, תאמיני לי, רשימה גדולה של דברים, אני אתייחס להכל.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני כן רוצה לחזור ולהדגיש, להורים יש גם חלק משמעותי ונכון שאולי בבית ספר אתה אומר שאתם עושים סדנאות של סמכות הורית, זה מאד חשוב.

יפעת שאשא ביטון: הנושא של העלאה למודעות, זה לא רק אם אנחנו ניישם את החוזר או לא ניישם, כן יהיה WIFI או לא יהיה WIFI, יש פה עניין של להעלות למודעות.

יפעת שאשא ביטון: יש פה תהליך חינוכי גם של התלמידים וגם של ההורים לגבי כל ההשלכות שיש לזמן מסך כדי שכשהם ילכו הביתה זה יישב מאחור והם יידעו בעצם מה יכול לקרות.

יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה לתת המלצות קונקרטיות.

יפעת שאשא ביטון: ראשית מודה למשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: באמת, השיח היום אל מול השיח הקודם השתנה והתפתח ואני חושבת שהמשרד היום לא מדבר ממקום של הגנה, אלא ממקום של איך לראות באמת שאנחנו עושים את הדברים ביחד.

יפעת שאשא ביטון: אני מברכת על כל העניין של המינון הנכון של חוזר מנכ"ל, להגביל את שעות המסך בצורה מאד מדויקת, כמה שעות מותר בכל גיל, שוב, עם התייחסות באמת להיבטים ההתפתחותיים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה חשוב ונכון.

יפעת שאשא ביטון: העניין של תקשורת קווית – כל חשוב שאנחנו נשים עוד את הדגש על זה ולראות איפה שאפשר להשתמש בתקשורת קווית, לאפשר את זה במקום ה-WIFI ולראות איך אנחנו ממזערים את החשיפה לקרינה.

יפעת שאשא ביטון: לא מספיק שיש חוזר, אנחנו גם דיברנו על זה, חייבים ליישם, לפקח, לאכוף את זה שבבית ספר יידעו שבכל שלב נתון יכול מישהו להיכנס ולראות אם באמת הראוטרים סתם פועלים, או שהילדים מכוח האינרציה נשארים עם מסכים דולקים לאורך כל שעות הלימודים.

יפעת שאשא ביטון: מאד חושב שהם יידעו שאנחנו עם היד על הדופק, אני מניחה שאחר כך, מתוך תהליך זה ייכנס גם למודעות של הצוות החינוכי והוא ידאג להתנהל קצת יותר נכון, וזו האחריות שלנו לטפטף את זה כל הזמן.

יפעת שאשא ביטון: נושא של סינון אתרים: להקפיד שבבתי הספר יהיה סינון אתרים.

יפעת שאשא ביטון: כן יש לנו אחריות.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו מאפשרים כניסה לתוך העולם הווירטואלי, שאנחנו נוודא שהילדים לא גולשים לנו לכל מיני מקומות לא רצויים.

יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת שגם הנושא הזה יוקפד.

יפעת שאשא ביטון: בחוזר מנכ"ל יש התייחסות לאיסור טלפונים סלולאריים במשך שעות הלימודים.

יפעת שאשא ביטון: התייחסה לזה יפה מנהלת בית הספר, זה אפילו מופיע בתקנון.

יפעת שאשא ביטון: בואו נחדד את זה עוד קצת.

יפעת שאשא ביטון: אני אוכל לומר מהמעט שאני מסתובבת, ביחס אליכם, בבתי הספר – זה לא מיושם.

יפעת שאשא ביטון: אז צריך גם כאן כל הזמן להוציא עוד חוזר ועוד מכתב שמתזכר את המנהלים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים להיות על זה כל הזמן.

יפעת שאשא ביטון: אני מניחה ששכל שנהיה אינטנסיביים עכשיו, זה ישחרר אותנו אחר כך, כי זה כבר ייכנס למודעות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה שוב על העבודה היסודית ואני אשמח לקבל עדכונים.

יפעת שאשא ביטון: ונקודה נוספת, תאפשרו, יש מחקרים שמראים את העניין של הלמידה מתוך מחשב, כל הנושא של סקרנות והכל.

יפעת שאשא ביטון: המחשב הוא חשוב, הוא חיוני, הוא מסייע לתהליך הלמידה, אבל בתהליך של קריאה הרבה פעמים יש ילדים שמגיבים טוב יותר לקריאה מטקסט שהוא כתוב על דף.

יפעת שאשא ביטון: אז תאפשרו גם שימוש בספרים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא הולכים לשחור ולבן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו הולכים למרחב לימודי שמאפשר בעצם את המגוון ולהיות דינאמי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו פעם כאן ופעם כאן ופעם עם ספר ופעם עם מחשב, ובאמת לאפשר את זה בתוך המערכת.

<קריאה: מה עם להקים צוות בריאות שיבחן את הנזקים?

יפעת שאשא ביטון: שנייה, סיימתי?

יפעת שאשא ביטון: אני רק התחלתי, לא נעים לי להגיד, אבל אני רק התחלתי.

יפעת שאשא ביטון: איכות הסביבה: אני מבקשת שהמשרד כן יעדכן את ההנחיות לגבי איך מודדים WIFI ואיך מודדים קרינה ממקורות אחרים.

יפעת שאשא ביטון: מאד חשוב, אתה יודע מה, גם בשביל לעשות שכל מול אנשי המקצוע, שיראו שיש התייחסות, יש חשיבה מחודשת.

יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שתוך כדי בנייה של מסמך חדש, אז גם המשרד בעצם ייחשף להיבטים מקצועיים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: הזדמנות מצוינת אחרי 10 שנים לשבת ולעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף זה מה שביקשתי, לבדוק בעצם את סף הקרינה שנבדק כאן אל מול ספי קרינה אחרים, גם אם זה לא הרלבנטי, אבל חשוב שגם כן אנחנו נהיה - - -

<אליהו ריכטר: יש גם צורך להערכה רפואית של ילדים עם בעיות - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אני אתייחס.

<אליהו ריכטר: ביחס למקורות החשיפה השונים שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אתייחס תיכף למשרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: לגבי תדרים, אין קנינו מחו"ל, קנינו מהארץ, מתאים, הורדנו, עשינו.

יפעת שאשא ביטון: אם צריך משדר של 100, יהיה משרד של 100.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת תנסו להקפיד, שלא ניכנס למקומות של שיטת מצליח, וזה מאד מאד חשוב.

<קריאה: צריך להגיד למשרד הבריאות שייקחו אחריות על ה-WIFI - - -

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך יחד עם המשרד להגנת הסביבה, אני חושבת שביחד יכולים לעשות עבודה בעניין הזה בשיתופי פעולה, ולראות איך אנחנו באמת מתכנסים למקום שצריך ומונעים את הספקות לגבי התדרים שהם לא מותרים.

יפעת שאשא ביטון: לגבי משרד הבריאות: ראשית אני אשמח אם באמת במשרד הבריאות יהיו התייחסויות למחקרים נוספים שנעשים על ידי מומחים נוספים ולא רק על ידי פרסונה כזאת או אחרת, כי היום אנחנו-.

יפעת שאשא ביטון: יש?

יפעת שאשא ביטון: אז ראשית אני שמחה ואני אשמח לראות.

יפעת שאשא ביטון: זה דבר אחד.

יפעת שאשא ביטון: לגבי נושא של צוות מורחב שלא כולל אדם אחד שעל פיו יישק דבר, אז אני התבשרתי שבאמת הצוות הורחב למומחים נוספים, כולל אנשים ממערכת הבריאות, נכון?

יפעת שאשא ביטון: או שאני טועה.

יפעת שאשא ביטון: כולל אנשים מתוך מערכת הבריאות, כדי שיהיה אפשר לאמוד את הנושא הזה.

<צביקה כספי: ונציגות הורים.

<צביקה כספי: שתהיה נציגות הורים שם.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת במשרד הבריאות שיהיו מומחים בתחום שיידעו לתת מענה רפואי וטיפולי לסוגיות של קרינה.

יפעת שאשא ביטון: נשמעו כאן קולות שבעצם מגיעים לרופא, לא תמיד יש מודעות לכך שיש כאבי ראש או כל מיני תגובות שנובעות בעצם מקרינה ולא מדברים אחרים, לא פסיכיאטרים ולא שפעת ולא כל דבר אחר; אז שגם בקרב אנשי הרפואה תהיה התייחסות והעלאה למודעות.

<ערן פוקס: אפשר הערה בבקשה?

<ערן פוקס: הערה קטנה.

<ערן פוקס: ממה שקטנה.

יפעת שאשא ביטון: מה, עם הפס של השתייה?

<ערן פוקס: לא, לא עם הפס ולא עם שום דבר.

<ערן פוקס: עכשיו, במהלך כל הדיון הזה של השעתיים, דיברו פה פעמיים על – זה יקרה מאד, זה עולה הרבה כסף - - -

יפעת שאשא ביטון: אני לא הזכרתי כסף.

יפעת שאשא ביטון: אני ביקשתי את הדרישות שלי מעבר לכל היבט של תקציב.

<ערן פוקס: לא, רגע שנייה, ואני אומר אנחנו מדברים פה על כל נושא התקשוב במערכת החינוך, על זה שיש פה את משרד איכות הסביבה, משרד הבריאות, משרד החינוך, משרד המדע והטכנולוגיה, כל המשרדים, כולם יודעים על כל הנושאים הטכנולוגיים - - -

יפעת שאשא ביטון: שורה תחתונה.

יפעת שאשא ביטון: רק ההערה.

<ערן פוקס: הילדים שלנו - - -

יפעת שאשא ביטון: יקרים יותר מהכל.

<ערן פוקס: אין להם מחיר לילדים שלנו ולא לבריאות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<ערן פוקס: אז צריך לחשוב גם על זה.

<ערן פוקס: וכמו שאמר פה צביקה, בוועדה שהם רוצים להקים, שגם תהיה נציגות הורים.

יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי את זה.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם לא הייתם עסוקים במה אתם רוצים להגיד, אז אתם הייתם שומעים שזה המשפט הראשון שאני הוצאתי כשנאמר פה זה יקר מדי - לילדים שלנו אין מחיר.

<ערן פוקס: אני שמעתי את המשפט הזה.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי את זה בצורה מאד מפורשת.

יפעת שאשא ביטון: כמו שאתה רואה בהתייחסות שלי כאן להמלצות, לא דיברתי על כסף.

יפעת שאשא ביטון: זה בכלל לא תלוי תקציב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים לעמוד בדברים שאנחנו אומרים כאן, כי יש לנו אחריות כוללת כלפי הילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: זה בכלל לא בשאלה.

יפעת שאשא ביטון: ויחד עם זאת, אני גם בסוף הדיון אומרת, חברים, זה באמת לא עולם של שחור ולבן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים לברוח מהתהליכים שקורים בעולם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק יכולים להשתלב בהם בצורה בריאה יותר ונכונה יותר.

יפעת שאשא ביטון: וזו לדעתי המשימה שעומדת לפתחנו.

<קריאה: גברתי, רק אם אפשר להכניס, סליחה, מעקב - - -

יפעת שאשא ביטון: זו כבר ישיבה שנייה שאנחנו מקיימים בנושא ואנחנו בעצם נאסוף את הנתונים.