ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 176, 2016-05-15 09:00

דוד אמסלם: רבותי, בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא: טיפול המשטרה בהתנכלות ליו"ר מועצת בתי-העלמין תל-רגב.

דוד אמסלם: דיון בנושא – ניתן קצת רקע – דיון בנושא התקיים ב-28 בדצמבר בראשותו של חבר הכנסת סמוטריץ'.

דוד אמסלם: שם גם היו כמה החלטות.

דוד אמסלם: רק אקריא את ההחלטות של הוועדה באותו דיון: 1.

דוד אמסלם: לאור התמונה הקשה שהוצגה בפני הוועדה, קוראת הוועדה למשטרת ישראל לעשות את עבודתה ולשמור על הסדר הציבורי.

דוד אמסלם: הטיפול בכנופיות ובארגוני פשע הוא בסמכותה של המשטרה ואי-אפשר להטיל את האחריות על חברות אבטחה פרטיות.

דוד אמסלם: 2.

דוד אמסלם: על המשטרה ליזום פעילות מבצעית מודיעינית כאחד ולפעול בנחישות אל מול גורמים עברייניים וארגוני פשע.

דוד אמסלם: 3.

דוד אמסלם: אחריות למימון עלות ההגנה על אנשי ציבור אשר ממלאים את תפקידם הציבורי מוטלת על המדינה.

דוד אמסלם: 4.

דוד אמסלם: הוועדה מבקשת ממשרד האוצר ומהמשרד לשירותי דת להגיע להסכמות על הסעיף התקציבי למימון עלות האבטחה האישית של היושב-ראש, ולהודיע על כך בצו לוועדה עד ליום 10 בינואר 2016.

<לאה קריכלי: זה לא קרה.

<עודד פלוס: זה בסדר, אנחנו עדכנו.

דוד אמסלם: משרד האוצר פה?

<רועי טייאר: כן.

<עודד פלוס: אני אעדכן, אדוני.

דוד אמסלם: קודם כול, למה לא עניתם עד 10 בינואר 2016?

<עודד פלוס: עדכנו, אולי לא באופן רשמי, אבל דיברנו עם חבר הכנסת סמוטריץ'.

בצלאל סמוטריץ': כן, בעניין הזה אנחנו בסדר.

<עודד פלוס: אפילו התכתבנו.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: רבותי, אני מבקש להעביר את רשות הדיבור למנכ"ל משרד הפנים עודד פלוס, הוא בעצם פנה אלי גם בעניין הזה.

<עודד פלוס: למשרד לשירותי דת, עדיין.

דוד אמסלם: סליחה, המנכ"ל לשירותי דת.

דוד אמסלם: ואחרי זה אין טעם לפתוח את הדיון מחדש בגלל שכבר ערכנו אותו, רק נשמע את עמדת המשטרה.

דוד אמסלם: בבקשה, עודד.

<עודד פלוס: אדוני היושב-ראש, אני קודם כול מודה על הדיון שכבודו קבע בדחיפות בזמן הפגרה.

<עודד פלוס: אכן כמו שהיושב-ראש ציין, קיימנו דיון קודם לפני כמה חודשים.

<עודד פלוס: אני חייב לומר שכל מי שנכח פה הזדעזע מהדברים ששמענו, זה ממש טרור, אין הגדרה אחרת.

<עודד פלוס: אמצעים, מארבים, נשקים, אמצעי ראיית לילה.

דוד אמסלם: אתה אומר שחוץ מחיל אוויר יש שם הכול.

<עודד פלוס: כמעט.

<עודד פלוס: אולי גם זה יש.

<עודד פלוס: לא יודע.

<עודד פלוס: הייתה לנו איזושהי תחושה, הייתה איזושהי שתיקה שפירשנו אותה כתוצאה מטיפול של המשטרה שפתאום השטח נרגע קצת, אבל למעשה בדיעבד התברר שזאת הייתה שתיקה מדומה.

<עודד פלוס: הפורעים חיכו לשעת כושר.

<עודד פלוס: פשוט הייתה איזושהי תקופה שלא בוצעו עבודות באתר, וברגע שהתחילו לבצע מחדש עבודות פיתוח באתר הם הבינו שהפעילות חזרה ושיש מקום מבחינתם להפעיל את אותם אמצעים שבהם הם פעלו קודם על מנת פשוט לגרום לחברות שמבצעות עבודה באתר לשכור את השירותים שלהם, לשכור את הפועלים שלהם.

<עודד פלוס: הייתי בסיור באתר לפני שבוע וחצי והבנתי בדיוק את הקשר בין הפעילות של הפליליים לבין הפעילות בשטח.

<עודד פלוס: מר פרג'ון היה פה בכנסת, אבל הייתי בסיור באותו היום עם מר ביטון, והוא הראה לי קשר ישיר.

<אבי ביטון: אני הסגן שלו.

<עודד פלוס: הוא הראה לי את האנשים שעובדים, והסביר לי: הנה, האנשים האלה שאתה רואה אותם עכשיו בשטח אלו האנשים מהכפרים, והם באיזושהי צורה נכנסו, כפו את עצמם על הקבלנים והתחילו לבצע שם עבודות.

<עודד פלוס: כמו שהיושב-ראש ציין בעקבות הדיון שהיה פה קודם, הגענו לסיכום עם האוצר ועם מינהלת בתי-העלמין לגבי מימון האבטחה האישית של מר פרג'ון.

<עודד פלוס: מר פרג'ון מאובטח מאז אבטחה אישית 24 שעות, בבית, באתר כמובן, בעלויות כבדות.

<עודד פלוס: יש לנו בעיה לא פשוטה עם חברת האבטחה.

דוד אמסלם: תגיד לנו מה הסיכום.

בצלאל סמוטריץ': שהם מממנים.

<עודד פלוס: יש סיכום שאנחנו עובדים לפי המנגנון שמשרד הפנים קבע.

בצלאל סמוטריץ': שליש-שליש.

<עודד פלוס: 70% מממנת המדינה - חצי אנחנו, חצי האוצר, ו-30% מממנת מינהלת בתי-העלמין של תל-רגב.

<עודד פלוס: יש לנו בעיה לא פשוטה עם חברת האבטחה.

<עודד פלוס: עם כל הדרמטיות ששמענו פעם שעברה, ובאמת, הנכונות שלהם, הם עושים עבודת קודש, אבל האנשים האלה מסתכנים באופן אישי.

<עודד פלוס: ראיתי זריקות אבנים וזיקוקים על הבודקה של השומרים, הרכב של חברת האבטחה מותקף באופן כמעט רוטיני.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על האתר.

דוד אמסלם: אני מבין שיש פה שתי סוגי אבטחות: אחד, יש את ראש המועצה.

<עודד פלוס: כן, יש אבטחה על האתר, ויש אבטחה ליושב-ראש המועצה.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: האבטחה של יושב-ראש המועצה, הכול בסדר בעניין הזה?

<עודד פלוס: כרגע, ברוך השם.

<עודד פלוס: הוא מאובטח כרגע, אבל העלויות כבדות.

דוד אמסלם: אני שואל, אולי גם עליו זורקים אבנים, אני רוצה להבין.

דוד אמסלם: אני לא נכנס לצד העלויות כרגע, אני שואל ברמה העקרונית.

<עודד פלוס: אבל אני חושב שזה אחד הדברים שאנחנו צריכים לשקול.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה ברמה העקרונית, אתה מאובטח לשביעות רצונך?

דוד אמסלם: אתה מרגיש בטוח?

<אריה פרג'ון: כן.

דוד אמסלם: עכשיו לגבי הנושא של האתר.

דוד אמסלם: מה קורה עם האבטחה של האתר עצמו?

<עודד פלוס: האבטחה של האתר - יש לנו כרגע חברה, אנחנו נמצאים כרגע בהליכים של מכרז חדש.

<אריה פרג'ון: והחברה עוזבת אותנו ב-30 בחודש, היא הודיעה שהיא לא יכולה להמשיך לאבטח את האתר, ולכן אנחנו בונים מכרז.

דוד אמסלם: למה היא לא יכולה לאבטח את האתר?

<אריה פרג'ון: נמצא פה מנכ"ל החברה, ניר.

<אריה פרג'ון: השומרים שהוא הביא לא יכולים כי הם מאוימים.

<אריה פרג'ון: היה לנו מקרה מאוד מצער שהייתה פריצה שם, ושאלנו את השומר: היית במצלמות כשקפצו לך - למה?

<אריה פרג'ון: אז הוא נשבר והודה שהמשפחה שלו מאוימת.

דוד אמסלם: דקה, ברשותך.

דוד אמסלם: מנהל חברת השמירה פה?

דוד אמסלם: תספר לנו מה קורה.

<ניר מנחם: בוקר טוב.

<ניר מנחם: כמו שאמר אריה, ביקשנו לעזוב, לא מהסיבות שהרמנו ידיים, אבל התייאשנו ברמת היכולות שלנו.

<ניר מנחם: השקענו הרבה כסף ומשאבים ברמה האישית.

<ניר מנחם: כיום בית-העלמין מאובטח והאבטחה ממומנת מהכיס שלי, מאחר שכל המאבטחים שהבאנו כתוצאה מאיומים יומיומיים עליהם ותקיפות כאלו ואחרות החליטו לעזוב.

דוד אמסלם: יש שם תקיפות פיזיות?

<ניר מנחם: בעיקר מסרים למשפחות שלהם, מאחר שרוב המאבטחים שהצלחנו לגייס מהסביבה שם – בוא נאמר שהפרסום עשה את שלו ואנשים לא מעוניינים לעבוד.

<ניר מנחם: בשבילם לעבוד בתעריפים של 29-28 שקלים לשעת עבודה זה מסוכן מאוד, כשבעיר התחתית הם יכולים לקבל 34-33 שקלים בלי סיכון.

<ניר מנחם: אצלנו אין להם אפשרות לשבת וללמוד, אצלנו הם כל היום על הגדרות, הם צריכים כל היום לסייר עם רכב סיור, והם משחקים חתול עם עכבר.

דוד אמסלם: מבחינתי חשוב לי להבין האם אצלכם עובדים יותר קשה ולא משתלם להם כלכלית או שהם מאוימים, זה שני דברים שונים.

<ניר מנחם: זה לא שונה מהסיבה הכי פשוטה, כשמאבטח מגיע לעבודה הוא מצפה להרוויח גם כסף, ומצד שני, בלי הרבה סיכון.

<ניר מנחם: תראה, אנחנו נמצאים שם בלחימה יומיומית, כמו שאמר קודמי, הרכב שלנו הושחת במהלך היום, ירו זיקוקים לפני שבוע.

<ניר מנחם: אגב, כולנו קראנו בעיתון שהמשטרה שמעה יריות לפני שבוע וגילו רכב מנוקב בכניסה לתל-רגב.

<ניר מנחם: רבותי, המשטרה לא שמעה שום דבר, המאבטחים שמעו, דיווחו, המשטרה הגיעה אחרי 20 דקות לאזור.

<ניר מנחם: זה לא סוד.

<ניר מנחם: ואנחנו גם יודעים מי מעורב, אנחנו מקבלים מסרים משם שיש להם את היכולת.

<ניר מנחם: המאבטחים מפחדים – ואני מדבר אתכם על מאבטחים ברמה של קצינים יוצאי גבעתי שהם מהמגזר, כי הם היחידים שמוכנים לעבוד שם – מאוימים, מפחדים.

דוד אמסלם: ניר, אז אני מבין ממך שבעצם בלי קשר כרגע, או עם קשר אבל בשוליים, בנושא של השכר אתה אומר שאם הם היו מרוויחים 100 שקל לשעה הם היו מוכנים להסתכן, אבל ב-30 שקל הם לא מוכנים להסתכן.

דוד אמסלם: זה מה שאתה אומר.

<ניר מנחם: אני לא מתייחס לזה ברמה של מה שאומר המאבטח.

<ניר מנחם: אני מדבר על מה שאפשר לעשות.

<ניר מנחם: ברמת האיכות שהיום נדרשנו במכרז זה סוג החומר שאפשר להביא.

<ניר מנחם: אי-אפשר לצפות ממאבטח אחד שיאבטח את כל בית-העלמין.

<ניר מנחם: זה שיש שם שניים ואחד יושב בתוך הבודקה במצלמות - - -

דוד אמסלם: אגיד לך משהו, ניר, תקשיב, תתחבר לשאלה שלי, ובקצרה, אני רוצה להמשיך את הדיון.

<ניר מנחם: גם העלויות וגם האיום.

דוד אמסלם: דקה.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר אני מבין לבד שגם אם מדובר באיזשהו אתר שהוא מאוד מאוד קשה לאבטחה גם ברמת האיום הפיזי, אני מניח שאם מה שנקרא ההכנסות יהיו גבוהות מאוד, יהיו כאלה שיהיו מוכנים לקחת את הסיכון תמורת זה.

דוד אמסלם: זה בסדר.

<עודד פלוס: אני חייב לקטוע אותך, אני משלם היום למאבטחים - - -

בצלאל סמוטריץ': אין מספיק כוח-אדם, אחד במקום שניים.

<ניר מנחם: היום אני משלם למאבטחים מהכיס שלי 47-45 שקלים לשעת עבודה, ואני לא מקבל את זה מתל-רגב, ואני מצליח להביא אנשים.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: זה פעם אחת.

דוד אמסלם: פעם שנייה אתה אומר – בלי קשר, בוא נשים את זה שנייה בצד – אתה אומר, תשמע, בלי קשר כרגע לסיפור של האיומים, אז יש לנו פחות מאבטחים.

דוד אמסלם: רציתי לשים יותר מאבטחים, וכרגע בתקציב שעומד לרשותי אני שם מעט מאבטחים.

דוד אמסלם: אין דבר כזה?

<ניר מנחם: במקרה הזה אני מיישר את הקו עם משטרת ישראל, שאפשר לומר עליהם שהם לא עושים די בפעילות שם, אבל יש גם דברים טובים שהשתפרו.

<ניר מנחם: לאחר הוועדה הקודמת, לאחר הישיבה הקודמת הגיע קצין האבטחה מתחנת זבולון ועשה אתנו סיור עם יועץ הביטחון של תל-רגב, והם המליצו את אותו דבר שאנחנו המלצנו.

<ניר מנחם: אנחנו לא המלצנו להגביר את האבטחה, כי בסך הכול מדובר בבית-עלמין.

<ניר מנחם: בסך הכול ביקשנו לשדרג את רמת השומר, ובמקום שישב מאבטח אחד ברכב ישבו שניים.

<ניר מנחם: גם ככה יש שניים בתוך בית-העלמין.

<ניר מנחם: ביקשנו להוציא את המוקד – אחד מיועד לשבת שם מול המצלמות ולפקח על מה שקורה, וזה לא מתבצע.

<ניר מנחם: עובדה שברגע שהמוקד יצא לעיריית חיפה וקיבלו הנחיה לצפות, אז הם אלה שידעו להפעיל את האירוע הקודם שהיה.

<ניר מנחם: נתקלנו פה בווטו מוחלט, ואני מבין גם מאבטח שנמצא לבד בלילה בתוך בית-העלמין בשטח כזה גדול, שנמצא תחת מתקפה ואיומים, את החשש שלו להיכנס לאירוע.

דוד אמסלם: הבנתי, ניר.

דוד אמסלם: רק עוד שאלה קטנה.

דוד אמסלם: הגשתם תלונות במשטרה בגין כל איום וכו'?

<ניר מנחם: הגשנו תלונות במשטרה, והייתי בפגישה אצל סגן מפקד המחוז ג'מאל חכרוש, שהיה סגן מפקד המחוז לשעבר, והוא הבטיח.

<ניר מנחם: ואני רוצה לומר לך, ואני אומר את זה פה למשטרה, אל תצפו שאנחנו נגיע יותר למשטרה.

<ניר מנחם: ואני אומר את זה כאן, כי הזלזול שקיבלנו מהיחידה המרכזית וההתייחסות המתנשאת שלהם לא יעזרו.

<ניר מנחם: היחיד שמטפל היום באירועים שלנו ובאמת נותן לנו אוזן קשבת זה אותו פולק – לא זוכר את השם הפרטי שלו – שאפילו בערב חג בזמן מתקפה, בזמן אמת, עזב את המשפחה שלו, יש לי את הטלפון הפרטי שלו, הרמתי אליו טלפון, והוא באמת שלח כוחות, כי ככה זה עובד.

<ניר מנחם: אז הבטיחו לנו הרבה ביחידה המרכזית, הם לא עושים שום דבר, הם קיבלו הקלטות ממני.

<ניר מנחם: שידלתי עד – זאת לא מילה נכונה להגיד, שידלתי – שכנעתי עד להגיע, הייתי עם שוטר ימ"ר אצל אריה במשרד, הקלטנו את העד הזה, בן-אדם שמאוים, ההקלטות נמסרו למשטרה.

<ניר מנחם: אני רוצה להגיד לך שלא נעשה שום דבר עד היום.

<ניר מנחם: שום דבר.

<ניר מנחם: וגם כשאנחנו מתקשרים אליהם לברר הם מנפנפים אותנו ומזלזלים.

<ניר מנחם: ואני חייב להגיד פה משהו אחד שבאמת מפריע לי.

<ניר מנחם: אם המשטרה רוצה שנדבר אתם, לא ייתכן שאני אקבל טלפון מקצין ימ"ר, יגיד לי: ניר, אני צריך אותך דחוף.

<ניר מנחם: כבר חשבתי שהולכים לעשות משהו.

<ניר מנחם: אמרתי לו: תשמע, אני לא יכול להגיע היום.

<ניר מנחם: הוא אומר לי: תגיע מחר בתשע בבוקר.

<ניר מנחם: אני יוצא מתל-אביב בתשע בבוקר, מגיע למחוז חוף, עובר את כל תהליך הבדיקה, נכנס למעלה לחדר, מתיישב.

<ניר מנחם: הוא מסתכל עלי: אתה רוצה קפה?

<ניר מנחם: לא.

<ניר מנחם: מה קורה?

<ניר מנחם: מה שלומך, ניר?

<ניר מנחם: הכול בסדר.

<ניר מנחם: יש משהו?

<ניר מנחם: לא.

<ניר מנחם: טוב, סיימנו.

<ניר מנחם: שחרר אותי.

<ניר מנחם: חבר'ה, ארבע דקות על הסטופר.

<ניר מנחם: יצאתי משם, התקשרתי אליו, אמרתי לו: אתה לא מתקשר אלי יותר, אני לא מגיע לפה יותר.

<ניר מנחם: כי להביא אזרח שלא מפחד, מוכן להגיש תלונות, מוכן לעמוד אתכם בחזית, ולעשות ממנו צחוק?

<ניר מנחם: לא תקבלו סיוע מאתנו, למרות שהגשנו תלונות על כל אירוע ואירוע.

<ניר מנחם: אגב, גם נגד השומרים שלנו שלא הגיבו באירוע האחרון – הנה, אריה כאן – אני אישית הגשתי תלונה בתחנת זבולון בגלל שהם לא הגיבו.

<ניר מנחם: זה שהם אחרי זה טענו וחשפו את כל מסכת האיומים האישיים שהמשפחות שלהם מקבלות זה בסדר, אבל גם לאנשים שלנו אנחנו לא עושים הנחה.

דוד אמסלם: תודה, ניר.

דוד אמסלם: עודד, אתה רוצה להמשיך?

<עודד פלוס: ממש שני משפטים.

<עודד פלוס: אני חייב לומר שעל רקע כל האירועים הייתה בינינו שיחה, ביני ובין מר פרג'ון, אפילו על אפשרות לסגור את בית-העלמין.

<עודד פלוס: זאת אומרת, היום האנשים מרגישים תחושה מאוד מאוד קשה, הייתי שם בסיור.

דוד אמסלם: למי בית-העלמין נותן שירות?

<עודד פלוס: לחיפה, לקריות.

<עודד פלוס: זה בית-עלמין אזורי, זה בית-עלמין גדול מאוד.

<עודד פלוס: בכלל, זה בית-העלמין הגדול של הצפון, הוא נותן שירות לכל הצפון.

<עודד פלוס: שווה לראות אותו.

דוד אמסלם: ולאן תעביר אותם?

דוד אמסלם: להר הזיתים?

דוד אמסלם: אני שואל.

יואב בן צור: לא יודע.

יואב בן צור: יכול להיות שאין ברירה אלא לעשות את המהלך הזה.

<אבי ביטון: לסדר את תחיית המתים.

<עודד פלוס: אדוני היושב-ראש, שווה לבקר.

<עודד פלוס: זאת אחת הפנינות, לא ראיתי בית-עלמין כזה.

<עודד פלוס: אבל כל הדברים שאנחנו עושים - התקנו שלטי הכוונה דיגיטליים, הייתי שם בסיור, הכול מנופץ.

<עודד פלוס: התקנו קיוסק על מנת לקבל מידע.

<עודד פלוס: כשאזרח מגיע הוא יודע בדיוק איפה מקום האזכרה, איפה מקום הקבר, זה בית-עלמין ענק.

<עודד פלוס: שברו את הקיוסק הזה.

<אריה פרג'ון: אפשר לראות את זה בסרטון.

<עודד פלוס: הם יודעים מה הנקודות הרגישות שלנו.

<עודד פלוס: והדברים האלה, מעבר להשקעה הכספית, זה מוריד את רמת הביטחון.

<עודד פלוס: הוצאתי מכתב למפכ"ל, לא קיבלתי עדיין תשובה.

<עודד פלוס: ולכן, בצר לי פניתי לאדוני, אמרתי: נעשה פה את הישיבה, נשמע פה את אנשי המשטרה.

<עודד פלוס: אני בתור אחד שאחראי על הדבר הזה מרגיש חסר אונים.

<אריה פרג'ון: אפשר לראות את ההתקפה האחרונה בסרטון.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: ביקשתם להראות לנו איזה סרטון קצר, בבקשה, אפשר להקרין אותו.

<אריה פרג'ון: אסביר, הנה, זה הקיוסק וזה הבחור שעם מוט מנפץ את הכול.

<אריה פרג'ון: אתם רואים, זה פשוט תחת סורג עם מוט, ומשם הוא עובר למסכי ה-LED ומנפץ את כולם, אחד אחד.

דוד אמסלם: את כל זה הם עושים בגלל שהם לא משתתפים בעבודות שם או בגלל שלא שוכרים אותם לשמור על המקום?

<עקיבא וייץ: גם וגם.

דוד אמסלם: הבנתי.

<אריה פרג'ון: אנחנו רואים איך שהוא מנפץ את כל מסכי ה-LED אחד אחד.

<אריה פרג'ון: הוא ניפץ לנו ארבעה.

<אריה פרג'ון: כל מסך כזה שווה 15,000 שקל, והוא פשוט עובר אחד אחד עם מוט.

דוד אמסלם: אתה אומר שהוא בן-אדם יסודי.

דוד אמסלם: אולי נגייס אותו למשטרה ואז יכול להיות שהוא ישמור על זה.

<עקיבא וייץ: כבוד היושב-ראש, רק דבר אחד, כבר אין ביטוח היום.

דוד אמסלם: למה?

<עקיבא וייץ: כי חברות הביטוח כבר לא מוכנות לעשות ביטוח.

<אריה פרג'ון: כי חברת הביטוח הפסיקה לנו את הביטוח, היא לא מוכנה לבטח.

דוד אמסלם: אה, הן לא מוכנות לבטח אתכם.

<עקיבא וייץ: הן לא מוכנות לבטח.

<עקיבא וייץ: אנחנו כבר בפעם הרביעית-חמישית - - -

דוד אמסלם: שמך?

<עקיבא וייץ: עקיבא וייץ, מנכ"ל חברה קדישא, חיפה.

<עקיבא וייץ: 75% מהקבורה בתל-רגב זה אני.

דוד אמסלם: כמה אנשים בממוצע מקבלים שירות בבית-העלמין הזה ביום?

דוד אמסלם: בערך.

<עקיבא וייץ: 90 רק בחיפה.

<אריה פרג'ון: 90 איש?

<עקיבא וייץ: לא ביום.

<עקיבא וייץ: בחודש.

<עקיבא וייץ: 100 בחודש.

<אריה פרג'ון: ברגע שמחנה דוד ייסגר אנחנו נגיע - - -

<עקיבא וייץ: ברגע שחיפה תיסגר, יהיו בסביבות 200 רק חיפה.

<עקיבא וייץ: יש עוד את קריית ביאליק.

<אריה פרג'ון: נגיע ל-3,000 הלוויות בשנה.

דוד אמסלם: בשנה?

<עקיבא וייץ: נגיע ל-3,000 בשנה.

<אבי ביטון: היום יש ממוצע של עשר עד 17 נפטרים ביום.

דוד אמסלם: ביום.

דוד אמסלם: הבנתי.

<עקיבא וייץ: ואין ביטוח.

<עקיבא וייץ: אני אומר לכבוד היושב-ראש, הודעתי לאריה שאני לא מוכן לחדש את המסכים, לא מוכן.

<עקיבא וייץ: פעם אחת אתה משלם, פעם שנייה.

<אריה פרג'ון: חבל.

דוד אמסלם: ברור, ברור, אנחנו לא זורקים כסף על זה.

<אריה פרג'ון: אני רוצה להשלים את התמונה של המנכ"ל, של עודד.

<אריה פרג'ון: תבינו, אני מאוים.

<אריה פרג'ון: כבר שנה אני מסתובב עם מאבטח אישי 24 שעות, גם בבית, זה לא נוח, זה מקשה מאוד על החיים האישיים.

<אריה פרג'ון: אבל אמרנו: בואו נתמודד אתם.

<אריה פרג'ון: כל המטרה שלהם פשוטה, הם אומרים את זה בסגנון שלהם: השטח שלנו, אנחנו שולטים פה.

<אריה פרג'ון: כל קבלן שמקבל וזוכה במכרז פומבי חוקי איכשהו הם יושבים עליו והוא חייב לתת להם את העבודה.

<אריה פרג'ון: כלומר, מדינת ישראל – אני מזכיר פה – המכרז הפומבי הזה - - -

דוד אמסלם: את עבודות השמירה או את עבודות הביצוע?

<עקיבא וייץ: הכול.

<אריה פרג'ון: את הכול.

דוד אמסלם: זאת אומרת, את הפיתוח.

<אריה פרג'ון: למשל, אריה זכה במכרז - - -

דוד אמסלם: מכרז של מה?

דוד אמסלם: נגיד, למה?

<אריה פרג'ון: לפיתוח בית-העלמין.

<אריה פרג'ון: בונים שם.

<אריה פרג'ון: עכשיו גמרנו מכרז של 20 מיליון.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: יכול להיות שהם רק עוסקים בשמירה.

דוד אמסלם: אתה אומר לי שיש להם עוד מחלקות.

<אריה פרג'ון: לא.

<אריה פרג'ון: - - - ושמירה.

<אריה פרג'ון: אז בא הקבלן שזוכה, הם יודעים איך להגיע אליו, מגיע מנהל העבודה, פשוט משכיבים אותו, הוא הולך לחדר המיון.

<אריה פרג'ון: אני בתמימותי - - -

דוד אמסלם: מה זאת אומרת?

דוד אמסלם: פיזית?

<אריה פרג'ון: פיזית.

<אריה פרג'ון: פניתי לקבלן, אמרתי לו: תיגש למשטרה תתלונן.

<אריה פרג'ון: בהתחלה הוא אומר לי: אל תתערב, זכיתי במכרז, אני אסתדר.

<אריה פרג'ון: כל האנשים האלה עובדים אצלו.

<אריה פרג'ון: היום הוא בא אלי, הוא צוחק עלי, הוא אומר לי: אתה התלוננת במשטרה, אתה מסתובב עם מאבטח, אני בעוד חודש גומר את העבודה ומסתלק מפה.

<אריה פרג'ון: עכשיו גמרנו מכרז של 5 מיליון שקל.

<אריה פרג'ון: מסרתי את הפרטים למנכ"ל ניר – הנה, זה מנכ"ל החברה – שהמשטרה תעדכן אותו, שאם מאיימים עליו וכו' וכו', אחרי יומיים אני מגלה בסיור שהמשפחה עובדת באתר.

<אריה פרג'ון: אז אני מתקשר לניר, אני אומר לו: ניר, מסרת את הפרטים למשטרה?

<אריה פרג'ון: הוא אומר לי: כן, בסדר, תוכל לברר לי?

<אריה פרג'ון: אומרים לי: עכשיו 22:30 בלילה, אברר מחר.

<אריה פרג'ון: למחרת איש המשטרה, לפי דברי ניר, אומר לו: אין לך סיווג ביטחוני, אני לא יכול לעדכן אותך.

<אריה פרג'ון: בפועל הם עובדים גם באתר החדש.

<אריה פרג'ון: אנחנו הולכים לשלב ב'.

<אריה פרג'ון: שלב ב' זה פרויקט של 150 מיליון שקל.

<אריה פרג'ון: רבותי, תקשיבו טוב, כל קבלן שיזכה במכרז הזה הם יעבדו שם.

<אריה פרג'ון: הם לא מסתפקים בזה, הם רוצים - - -

דוד אמסלם: אתה מתכוון שהקבלן יעבוד אצלם.

<אריה פרג'ון: כן.

<אריה פרג'ון: כלומר, הקבלים בהצעות המחיר שלהם כבר לוקחים בחשבון את המחיר שהם משלמים להם.

<אריה פרג'ון: כלומר, מדינת ישראל - - -

דוד אמסלם: אתה אומר שהכול נלקח בחשבון כבר.

<אריה פרג'ון: בדיוק.

<אריה פרג'ון: כל מכרז שיוצא בתל-רגב עולה יקר יותר מכיוון שהם משלמים למשפחה הזאת.

<אריה פרג'ון: המשפחה ידועה, האנשים ידועים, מישהו צריך לעשות את הפעולה הזאת, אמרתי למנכ"ל.

<אריה פרג'ון: תבינו, זה לא הכור האטומי, זה כולה בית-עלמין.

<אריה פרג'ון: בואו נפקיר את השטח, נוציא את כל המצלמות, נוציא את כל ה-Waze היפה שעשינו, נוציא את כל מערכות ההשקיה, נשכיר איזה 50 מטר בנשר וכו', ולא יהיה בית-עלמין, ולא תהיה שמירה שם, מה קרה.

<אריה פרג'ון: ונראה מה הם יעשו.

<אריה פרג'ון: אז מה?

<אריה פרג'ון: ישברו מצבות?

<אריה פרג'ון: שישברו מצבות.

<אריה פרג'ון: אז אולי מישהו יתעורר פה.

<אריה פרג'ון: זה כסף ציבורי, זה מיליוני שקלים.

<אריה פרג'ון: אני פשוט מתבייש להתקשר לעודד, להגיד לו: תשמע, תן לי עוד מימון כדי לכסות את כל ההפסדים שם.

<אריה פרג'ון: אין חברת ביטוח.

<אריה פרג'ון: יצאנו עכשיו למכרז.

<אריה פרג'ון: נכון לרגע זה אף חברת ביטוח לא קנתה את המכרז.

<אריה פרג'ון: שום חברת ביטוח לא מוכנה.

<אריה פרג'ון: גם צד ג' לא מוכנים לבטח.

<אריה פרג'ון: אם חס ושלום מישהו ייפול לי מחר ויתבע אותנו, אני לא מקנא באף אחד.

<אריה פרג'ון: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

<זאב רוזנברג: אני רוצה להזכיר דבר שחשוב מאוד להזכיר.

<זאב רוזנברג: זה לא דיון תיאורטי, אנחנו כבר היינו בסרט הזה.

<זאב רוזנברג: באותו מקום לפני כמה שנים נרצח מנכ"ל חברת קדישא בני הסה, זיכרונו לברכה, בדיוק בתסריט שאנחנו אומרים עכשיו - איומים, דיונים בכנסת, הזהרנו, התרענו, תשובות מהמשטרה.

<זאב רוזנברג: וחס ושלום, אנחנו לא רוצים שהסרט הזה יגמר באותו סיום.

<זאב רוזנברג: זה דבר אחד.

דוד אמסלם: דרך אגב, מתי הוא נרצח?

<זאב רוזנברג: לפני ארבע שנים.

דוד אמסלם: תפסו את מי שרצח אותו?

<זאב רוזנברג: תפסו אותו.

<זאב רוזנברג: בסוף תפסו.

<זאב רוזנברג: לאחר שהתרענו.

<זאב רוזנברג: והדבר השני, מה שקורה בתל-רגב הוא סימן לכל הארץ.

<זאב רוזנברג: בבתי-העלמין בארץ קיימת אווירה של אלימות, של איומים.

<זאב רוזנברג: הסרט הזה והתסריט הזה של תל-רגב יהיה דגל לכל מה שיקרה בארץ.

<זאב רוזנברג: אם לא ייעצר כאן, אנחנו נעמוד בכל הארץ בשיטפון של עבריינים.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת סמוטריץ', בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני כידוע לא אדם תמים, אבל דבר כזה לא ראיתי.

בצלאל סמוטריץ': אין מדינה.

בצלאל סמוטריץ': אבל לפני הדיון הקודם ביקשו נציגי המשטרה לשבת אתי בחדר סגור מכיוון שמדובר על חומרי חקירה, מודיעין ודברים שאי-אפשר לומר אותם כאן במליאת הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': ואני רוצה להעיר שתי הערות: אחת, נאמר גם לי בתוך החדר בצורה ברורה, ולפי מה שאני זוכר זה גם ברמז בא ליד ביטוי בפרוטוקול של הדיון עצמו – שאלתי אותם, אמרתי להם: תראו, הרי בסוף למגר תופעה כזאת זה חקירה ואחר כך הליכים משפטיים.

בצלאל סמוטריץ': אמרו: הכול, הכול מלווה על-ידי פרקליטת מחוז חיפה, ברחל בתך הקטנה.

בצלאל סמוטריץ': יצרנו קשר דרך מנהלת הוועדה עם הפרקליטה, שאמרה: אני לא קשורה לזה.

בצלאל סמוטריץ': לכן היא אפילו לא הסכימה – ביקשתי להיפגש אתה, אמרתי מייד אחרי זה שאני רוצה להיפגש אתה, אני רוצה להבין, כי המשטרה באיזשהו מקום גלגלה - - -

דוד אמסלם: אני אחדד טיפה את הנקודה, דיברנו היום בבוקר, ואתמול, ושלשום עם הפרקליטות.

דוד אמסלם: דרך אגב, אין נציג שלהם פה בגלל שהם חושבים שהם לא קשורים, אף אחד לא קשר אותם לעניין.

דוד אמסלם: אני מספר לך מפרקליט המדינה, דיברנו אתו.

בצלאל סמוטריץ': אז זה מה שאני רוצה לומר, שהמשטרה ניסתה לצייר תמונה - - -

<עמוס יעקוב: זה בתביעות של המשטרה, זה לא בפרקליטות.

בצלאל סמוטריץ': רגע.

בצלאל סמוטריץ': אבל החבר שישב לידך היה וישב אצלי בחדר, ואמר את זה גם לפרוטוקול, ובאיזשהו מקום ניסה לצייר ציור שמגלגל את האחריות לפרקליטות.

בצלאל סמוטריץ': הציור שאתם – אדוני לא היה בדיון הקודם, אגב, בעיני זה ראוי שהדרג עלה ומפקד המחוז נמצא פה – אבל הציור שהמשטרה ציירה בדיון הקודם היה: אנחנו בסדר, זה תקוע בפרקליטות.

בצלאל סמוטריץ': אגב, זה תירוץ שאנחנו שומעים כאן הרבה מאוד: אנחנו המשטרה עושים את העבודה, והפרקליטות לא עושה את העבודה.

בצלאל סמוטריץ': ולכן, אני מייד אחרי הדיון ביקשתי פגישה עם פרקליטת המחוז, זה מה שנאמר ברחל בתך הקטנה.

בצלאל סמוטריץ': אגב, זה גם נמצא בדיון.

בצלאל סמוטריץ': הנה, המנהלת תמצא את זה בפרוטוקול.

<שבתי גרבצ'יק: מה שדיברנו שם זה משהו אחר.

דוד אמסלם: זה לא חשוב – לא.

בצלאל סמוטריץ': אמרת לי שפרקליטת המחוז מלווה את כל החקירה.

<שבתי גרבצ'יק: לא.

<שבתי גרבצ'יק: לא.

<שבתי גרבצ'יק: ממש לא.

<שבתי גרבצ'יק: אני בטח שלא.

דוד אמסלם: עוד מעט אעביר לך.

<שבתאי גרבצ'יק: מה שדיברנו אתך, דיברנו אתך על איזושהי יריעה קצת יותר רחבה ועל פעילות יותר רחבה.

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': דיברנו על מה שקורה בבית-העלמין.

<שבתאי גרבצ'יק: כן, בבית-העלמין.

בצלאל סמוטריץ': וביחס לזה אומרת הפרקליטות, פרקליטת המחוז, ודיברנו אתה עוד פעם ועוד פעם.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו כפרקליטות לא מכירים את זה, לא קשורים לזה, לא קיבלנו פנייה.

בצלאל סמוטריץ': אגב, בעיני זה בילד-אין, אדוני היושב-ראש, אני מאוד מבקש שבסיכום הדיון נדרוש שולחן עגול של משטרה-פרקליטות.

דוד אמסלם: עוד מעט נשמע את זה.

בצלאל סמוטריץ': דבר שני, וגם זה נאמר בדיון הקודם.

בצלאל סמוטריץ': יודעים במי מדובר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא מגששים פה באפלה.

בצלאל סמוטריץ': יודעים בדיוק מי המשפחה, מי האנשים, איך קוראים להם, איך הם נראים, מה הם עושים בחיים, הכול, הכול ידוע.

בצלאל סמוטריץ': אם מדינת ישראל – אני מכוון את האצבע למשטרה כי בסוף זאת הזרוע שלנו שאמורה לטפל בדבר הזה – אבל אם מדינת ישראל לא מסוגלת לתת מענה במשך למעלה משנה – אגב, מאז הדיון הקודם שהתבצע כאן עברה כבר כמעט חצי שנה, אז אפשר לסגור את המדינה.

בצלאל סמוטריץ': פשוט אפשר לסגור את המדינה.

בצלאל סמוטריץ': זה לא מישהו שפורץ, ומה לעשות, הוא בא לתל-אביב באיזו דירה – אנחנו יודעים מי האנשים, יודעים מה המוטיבציות שלהם, יודעים מה מניע אותם.

בצלאל סמוטריץ': אלימות ברמות, זה פשוט מדינת עולם שישי, לא מדינת עולם שלישי.

בצלאל סמוטריץ': קיבלתי איזושהי אינדיקציה, שאני עסוק בזה כבר כמה חודשים, ובעיני אם זה נכון זאת קטסטרופה, שמדובר במשפחה שיש לה איזה עבר סייעני.

בצלאל סמוטריץ': אגב, אני מכיר סוגיות כאלה גם בדרום.

בצלאל סמוטריץ': משפחה שבעבר שתפה פעולה בצורה כזאת או אחרת עם מערכת הביטחון.

דוד אמסלם: חבר הכנסת סמוטריץ', בוא לא ניכנס לזה.

בצלאל סמוטריץ': וזה נותן לה עכשיו חסינות.

דוד אמסלם: זה פחות חשוב לי.

דוד אמסלם: עוד מעט אנחנו נשאל את המשטרה.

דוד אמסלם: אנחנו מחפשים פה תוצאות.

דוד אמסלם: רק שנייה, קודם כול חבר הכנסת בן צור, בבקשה.

יואב בן צור: שלום לכולם, אני רוצה להצטרף לדבריו של ידידי בצלאל סמוטריץ', ישבנו פה פעם קודמת, דיברנו ברחל בתך הקטנה את כל הדברים אחד לאחד, ואני רוצה לומר לכם שאנחנו פשוט המומים שהמצב לא השתנה, אלא החמיר.

יואב בן צור: ההצהרות שהיו פה פעם שעברה גם מנציגי המשטרה, שהם הולכים ומטפלים בעניין והכול הסתדר, לצערנו אנחנו רואים שהמציאות לא משתנה.

יואב בן צור: אני חושב שזה חמור ביותר.

יואב בן צור: כמעט חצי שנה מאז הדיון הקודם שהמצב הוא כזה.

יואב בן צור: אני חושב שבהחלט צריכים לבוא בתביעה לשלטון החוק.

יואב בן צור: ושלטון החוק במקרה הזה זאת המשטרה.

יואב בן צור: העבודה צריכה להיות שלהם, ולא יכול להיות שקבוצות שלמות של עובדים ומנהלים מאוימים בצורה כזאת.

יואב בן צור: אנחנו מדברים בסך הכול על בית-עלמין, לא איזה מפעל או איזה משהו שצריך להיות קדוש לכולם, ואני ממש ממש מתפלא שעד היום לא נעשה דבר.

יואב בן צור: אנחנו רוצים לקוות, אדוני היושב-ראש, שהיום מהישיבה הזאת נצא מתוך איזה תובנה שישימו קץ למציאות הכואבת הזאת.

יואב בן צור: תודה.

דוד אמסלם: תודה, חבר הכנסת בן צור.

דוד אמסלם: חבר הכנסת מקלב, אתה רוצה להתייחס לנושא או אחרי זה?

אורי מקלב: אני רוצה להתייחס, אבל עוד מעט.

דוד אמסלם: בבקשה, אדוני.

<אבי ביטון: לעניות דעתי, אדוני היושב-ראש, יש כאן מחדל ויש כאן דברים שהם חסרי אונים.

<אבי ביטון: אנחנו חסרי אונים.

<אבי ביטון: לא נקלט ולא מובן איך משטרת ישראל לא יכולה להשתלט על קומץ כזה קטן שמטיל טרור כבר שנה וחצי ללא הפסקה.

<אבי ביטון: אם יש כאן איזה דברים, כמו שידידי הרב בן צור חבר הכנסת אמר או שבצלאל אמר, יש איזה סייען מצדם, בסדר, אין בעיה, אבל תסבירו לנו.

<אבי ביטון: תגידו לנו: תשמעו, יש ככה וככה וככה, לא יכולים - או שתיקחו אותם, או שתוציאו אותם, או שתצאו אתם מפה.

<אבי ביטון: אבל לא יכול להיות שאנחנו נשארים כל הזמן עם הבטחות: הנה אנחנו מטפלים, הנה אף אחד לא יזוז מפה, הנה אנחנו עושים הכול.

<אבי ביטון: ובשטח אתה לא רואה כלום.

<אבי ביטון: אתה מסובך, אתה משתגע.

<אבי ביטון: אתה אומר: זה לא יכול להיות.

<אבי ביטון: ואתה נעמד, והוא הולך 24 שעות – אתה יודע מה זה ללכת 24 שעות.

<אבי ביטון: אני צריך לשאול אותך מה זה 24 שעות כשרק נהג צמוד אליך לרכב?

<אבי ביטון: לא שומר.

<אבי ביטון: זה לא יכול להיות.

<אבי ביטון: אלא שהמשטרה תבוא ותגיד לנו בפירוש, או לא לנו, שתגיד לאיזו סמכות כמו למנכ"ל, או לשר או לך, שתגיד: תשמעו, אחד, שתיים, שלוש, עכשיו תחליטו, וזהו.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ראשית, חברי חברי הכנסת אני רוצה לברך אותך על ההרהור שאתה נותן בנו כשאתה מתחיל את מושב הקיץ כאן בכנסת בגדר ש-ואחיי תהא לבו.

אורי מקלב: אתה מעורר אותנו בישיבה הראשונה עם משהו שככה לעורר דרך המתים - - -

דוד אמסלם: קודם כול צריך להבין משהו, המושב עוד לא התחיל, אבל אצל אורי הוא התחיל, כי הוא כל היום עובד, גם בקיץ.

דוד אמסלם: הוא התחיל לנו את המושב.

אורי מקלב: אבל נגיד בקיץ, הישיבה הראשונה בקיץ - - -

דוד אמסלם: חבר הכנסת המצטיין - ראיתי את זה ב"גלובס", ב"דה מרקר".

אורי מקלב: כחברים אנחנו לא צריכים להגיע למחמאות אחד על השני.

דוד אמסלם: אני מספר לחברים, שידעו מי מבורך.

אורי מקלב: אם אתחיל להחמיא לדודי, אז הזמן ייקח ואז יפסיקו אותי, אז אני לא לוקח את הצ'אנס עכשיו להגיד מחמאות עליו, אבל אנחנו מכירים בגיל 17.5, נכון?

דוד אמסלם: כן.

אורי מקלב: זה בסדר.

אורי מקלב: אז זאת הערכה שאינה תלויה בדבר.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, ואני אומר גם לחברי, אם המתים לא יכולים לשכב בשקט, אז מה יגידו החיים?

אורי מקלב: המשימה לא צריכה להיות רצינית, אנחנו לא מדברים על שטח האויב, לא מדברים על מזרח ירושלים, זה כבר לא הר הזיתים.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על שטח בתוך מדינת ישראל, באזור לא מסובך, בלי מנהרות ובלי דברים קשים בתוך אוכלוסייה.

אורי מקלב: לשמור על שטח קרקע לא מסוגלים, אז מה כן?

אורי מקלב: אז מה יגידו אלה החיים?

אורי מקלב: על מה אנחנו כן יכולים לסמוך?

אורי מקלב: וזאת באמת תעודת עניות מאוד גדולה למשטרה, שאנחנו בתוך תקופה קצרה צריכים לחזור ולדון בדבר.

אורי מקלב: וכפי שאני שומע, לא שזה פוחת והולך, אלא לצערנו בגדר של מוסיף והולך.

אורי מקלב: וזה דבר שבא אולי להוציא אותנו במחשבה שנייה, אדוני היושב-ראש, ורק אביא דוגמה כדי קצת לסבר את האוזן, מה היה קורה אם היינו שומעים שבחוץ-לארץ באיזו מדינה באירופה היה קורה דבר כזה, וונדליזם כזה בבית הקברות?

אורי מקלב: אמות הספים היו מתעוררים.

אורי מקלב: לא משנה אם זה היה בגלל וונדליזם או בגלל אנטישמיות או בגלל פעולת טרור, תקראו לזה איך שלא יהיה.

אורי מקלב: מרגע שגם מי שהוא לא בתוך העם, מתוך יהודים עושים את זה, צריך גם לראות אם אין כאן אלמנט נוסף חוץ מהאלמנט של וונדליזם של פשע, יש כאן עוד אלמנטים.

אורי מקלב: ברור לי שאם היה פה מישהו שקצת היה לו רגש, הוונדליזם הזה והפשע הזה לא היה קורה.

אורי מקלב: גם בעולם התחתון יש קווים אדומים, וגם בפשע יש קווים אדומים, וכאן זה עובר את זה.

אורי מקלב: יש כאן עוד אלמנטים, ואנחנו נמצאים באותו מצב.

אורי מקלב: אני ממש מתלבט אם להגיד את זה בקול, ובזה אני רוצה לסיים, את העצה שלי לאנשי חברה קדישא.

אורי מקלב: אני חושב שאתם צריכים להפסיק להשקיע כסף יקר מאוד בשמירה ובהגנה.

אורי מקלב: אתם צריכים יותר לקחת יחסי ציבור, לעמוד מול המשטרה ולהעלות את זה לסדר-היום הציבורי.

אורי מקלב: אני אומר את זה בכאב לב, לקחת גם אנשי מקצוע באופן מעשי במקום לעמוד בחברות השמירה ולרוץ, לעמוד ליד תחנת המשטרה.

אורי מקלב: אני אומר את זה מכיוון שאם ראשי המשטרה, מפקדי המשטרה היו יודעים שהעתיד שלהם, הקידום שלהם היה תלוי בסדר בדבר כזה הכול היה נראה אחרת.

אורי מקלב: אבל אם יש שקט ואף אחד לא יכול לדבר, וזה נמצא בתחתית סולם העדיפות ובסדר-יום של המשטרה, נשחרר את זה, זה כבר אצלי לדון לכף זכות.

אורי מקלב: אני רוצה להאמין שאם זה היה בקדמת המשימות, אז המשטרה הייתה יודעת לטפל בזה יותר טוב.

אורי מקלב: הדבר היחידי שיש לי לדון לכף זכות, שהוא נמצא במשימות בתחתית, זה שאתם צריכים להעלות את זה לראש סדר העדיפות, לראש סדר-היום הציבורי במידה כזאת שמפקדים וקצינים ידעו שההצלחה של זה תהיה ההצלחה שלהם, הכישלון שלהם – אחד מהדברים הבולטים זה באמת לשמור על משהו, להחזיר ביטחון, לתת מענה לבעיות לא הכי מסובכות, הכול היה נראה אחרת.

אורי מקלב: אבל כשעסוקים בשמירה, והוויכוח האם חברת השמירה עושה או לא, ולא רק שלא מגבים את חברת השמירה אלא מקשים עליה, ככה אנחנו רואים היום.

אורי מקלב: תצאו לרחובות, תיקחו אנשים שיוציאו את המקרים האלה לרחוב, לרחובה של עיר, שכל אחד ידע, באזור ולא באזור, שיש כאן כשל מתמשך לבעיה לא סבוכה, הכול היה נראה אחרת.

אורי מקלב: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.

דוד אמסלם: לפני שאני מעביר את רשות הדיבור למפקד המחוז, אני רוצה לומר שני דברים.

דוד אמסלם: חזרתי לפני יומיים מברלין, הייתי בבית חב"ד, הלכתי לאכול שם, שני שומרים רק בכניסה לבניין, קבוע, 24 שעות כמעט.

דוד אמסלם: הלכתי לבית-הכנסת הגדול בעיר, 24 שעות שמירה של המשטרה על מוסד יהודי.

דוד אמסלם: וזה מתחבר לי קצת למה שקרה כאן בבית-העלמין בהר הזיתים, אבל פה איכשהו הבעיה כבר הצטמצמה בגלל שהמשטרה לקחה את הנושא לידיה, ופה זה קצת יותר מורכב.

דוד אמסלם: אגיד לכם מה אני חושב לפני שאעביר לכם את זכות הדיבור.

דוד אמסלם: תראו, ראיתי בהשבעה או בכניסתו של המפכ"ל בטקס ראש הממשלה שהוא אמר דבר נכון, הוא אמר שהמשטרה זה נושא חברתי, זה לא רק נושא ביטחוני, זה נושא חברתי, מדוע?

דוד אמסלם: אם אין משטרה אין חברה, הכול כאוס.

דוד אמסלם: זאת אומרת שיש בלגן.

דוד אמסלם: כשיש בלגן אז כל אחד עושה מה שהוא רוצה, ואז ממילא מי נפגע?

דוד אמסלם: האנשים הטובים.

דוד אמסלם: אנשים שומרי חוק הם בעצם האנשים הנפגעים מכל האירוע הזה.

דוד אמסלם: בית-העלמין לפי תפיסתי זה מוסד שלטוני, זה לא עוד איזו מסעדה.

דוד אמסלם: אני מרגיש נעלב.

דוד אמסלם: דרך אגב, בכלל לא חשבתי שאי-פעם אקיים דיון מהסוג הזה.

דוד אמסלם: אני מניח שאם מס הכנסה לא היה נכנס לשם היו מביאים ארבעה גדודים ונכנסים, כי הוא לא מביא כסף.

דוד אמסלם: רבותי, פרוטקשן לפי תפיסת עולמי זה הדבר הכי חמור שיכול לקרות.

דוד אמסלם: ברגע שיש פרוטקשן אין חברה, אין כלום.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים פה, מקשקשים, אין כלום.

דוד אמסלם: לא יכול להיות שנראה תמונות מהסוג הזה.

דוד אמסלם: זה לא הגיוני, לא משנה מה צריך לעשות, לבוא לשם עם 2,000 שוטרים, - - - קציני משטרה, אבל התופעה זאת חייבת להיפסק, זה לא הגיוני.

דוד אמסלם: אני מדבר כרגע כאזרח.

דוד אמסלם: אני מניח שאם אזרחי מדינת ישראל היו רואים את זה היו מתביישים.

דוד אמסלם: התופעה הזאת מבחינת

דוד אמסלם: כם חייבת להסתיים.

דוד אמסלם: קודם כול זאת החלטה שאתם צריכים לקבל.

דוד אמסלם: קודם כול עוצרים, אחרי זה תשבו ביניכם ותחליטו מה אתם צריכים.

דוד אמסלם: יכול להיות שאתם צריכים עוד אמצעים, יכול להיות שאתם צריכים עוד תקציבים, יכול להיות שאתם צריכים עוד שוטרים, בשביל זה אנחנו פה, אם לא נותנים לכם.

דוד אמסלם: אבל בוודאי בוודאי תופעה מהסוג הזה זאת תופעה שלא האמנתי שאקיים עליה פה דיון.

בצלאל סמוטריץ': שני.

<אבי ביטון: שני.

דוד אמסלם: שני.

דוד אמסלם: בבקשה, אדוני מפקד המחוז.

אורי מקלב: השני היה במשמרת שלך, אבל היו דיונים גם במשמרות קודמות.

אורי מקלב: שלא תחשוב שזה רק היום, בעבר היו כבר כמה דיונים.

דוד אמסלם: בבקשה.

<עמוס יעקוב: בוקר טוב קודם כול לכולם.

<עמוס יעקוב: קודם כול, אני חושב כמוך, בגלל זה אני כאן, ולא שלחתי קצין בדרגה כזאת או אחרת, ואני חושב שזה חשוב מדי, ולכן באתי.

<עמוס יעקוב: שלושה חודשים אני בתפקידי, ואני לוקח את כל מה שהיה גם בעבר באחריות שלי.

<עמוס יעקוב: ומראש אני אומר שהאחריות היא שלי, שלנו כמשטרה.

<עמוס יעקוב: ואני גם מציע, כי בסוף אני חושב שהאינטרס הוא של כולנו, זה אינטרס משותף לתת את המענה לתופעה החמורה הזאת שאמרת.

<עמוס יעקוב: ולצערי, הסד"כ קיים לא רק כאן, גם במקומות אחרים, וגם לזה אנחנו נותנים מענה.

<עמוס יעקוב: אני גם מציע, לפני שאגיד את כל מה שיש לי להגיד, שכל אחד כאן, כי זה נשמע כאילו זה רק צד אחד, אבל כל אחד כאן ייקח אחריות על דברים שעליהם הוא אחראי.

<עמוס יעקוב: קצת עובדות, אדוני יושב-הראש.

<עמוס יעקוב: קודם כול אנחנו מדברים על 17 אירועים שהיו ב-2015, ועל ארבעה אירועים שהיו ב-2016.

<עמוס יעקוב: צריך לציין שאין שום פגיעה במצבות, והפגיעה היא רק באמצעים, למרות שזה לא מוריד מחומרת המקרים.

<עמוס יעקוב: ב-2015, עוד לפני שהגעתי למחוז, היו 20 מעורבים וחשודים שנעצרו בגין חלקם באירועים שמתוארים לעיל, וזה על-פי מיידעים מודיעיניים.

<עמוס יעקוב: כנגד שלושה מהחשודים הוגשו כתבי אישום על עבירה של תקיפה שגורמת לחבלה.

<עמוס יעקוב: נעשתה פעילות של היחידה המרכזית, ולא כמו שנאמר כאן.

<עמוס יעקוב: הייתה פגישה עם אדון אבי ביטון שדיבר לפני זה, וגם נגבתה עדות ממר אריה פרג'ון.

<עמוס יעקוב: הימ"ר התחיל לבצע, ואני מודה שהירידה במשך כמה חודשים שצוינה כאן הייתה ירידה כשהחבר'ה הבינו שיש פעילות.

<עמוס יעקוב: והם הבינו שיש פעילות בגלל שהייתה כתבה שפגעה בפעילות הזאת.

<עמוס יעקוב: ובכתבה נאמר – ולא משנה מי יצא בכתבה הזאת – לא באתי כאן עכשיו להאשים אף אחד, אני רק מציין עובדות.

<עמוס יעקוב: וההערכה שלנו, כי אנחנו גם כן יודעים את זה מההקשבה לחבר'ה מהצד השני, שמהרגע שהוזכר בכתבה שהתופעה עברה לטיפול של הימ"ר הייתה רגיעה, ולא בגלל משהו אחר ולא בגלל העבודות, זאת ההערכה שלנו.

<עמוס יעקוב: עובדה נוספת היא - - -

בצלאל סמוטריץ': אז הכתבה פגעה בעבודה שלכם או פגעה בהם?

<עמוס יעקוב: פגעה בעבודה שלנו.

<עמוס יעקוב: בואו, אל תהיו תמימים, חבר'ה, ברגע שהעבריינים יודעים שאנחנו יושבים עליהם הם מורידים פרופיל, מחכים.

דוד אמסלם: אז מה אתה מציע?

דוד אמסלם: שנעשה להם כתבות כל שבוע שאתם יושבים עליהם, ואז אולי הם יורידו פרופיל?

<עמוס יעקוב: לא.

<עמוס יעקוב: אני מציע שלא נצא.

<עמוס יעקוב: אדבר ואגיד מה שיש לי.

<עמוס יעקוב: הקשבתי בקשב רב לכולם, תנו לי רק לסיים את דברי.

דוד אמסלם: בבקשה.

<עמוס יעקוב: תאמינו לי, באתי לפה ואמרתי שוב, כל האחריות עלי, ואנחנו גם נטפל בתופעה הזאת.

<עמוס יעקוב: יש חוסר שיתוף פעולה, ואני לא מאשים כרגע, אבל הייתי רוצה יותר שיתוף פעולה כדי למגר את התופעה דרך הקבלנים ודרך – אני לא רוצה להזכיר שמות.

<עמוס יעקוב: אבל כשבאים לגבות עדות או לדבר עם מי מהמכובדים, הוא לא יכול להגיד: אני לא נסחט, אני לא מאוים, והכול בסדר.

דוד אמסלם: הוא מפחד.

בצלאל סמוטריץ': אין לו אמון.

דוד אמסלם: ואני מניח שבן-אדם רגיל שנסחט ומאוים מגיע למשטרה, אלא אם כן הוא לא סומך על המשטרה ומפחד.

דוד אמסלם: להפך, המצב שלנו כל כך קשה שאותו קבלן אפילו לא משתף פעולה.

אורי מקלב: נזכר בבני הסה, והוא כבר לא רוצה לדבר יותר.

דוד אמסלם: הוא מפחד.

אורי מקלב: יש את בני הסה, זיכרונו לברכה.

<עמוס יעקוב: כדי שנוכל לאסוף ראיות כמו שצריך, אנחנו צריכים גם את כל התלונות, ואנחנו חייבים את שיתוף הפעולה הזה.

<עמוס יעקוב: על בסיס מודיעין אי-אפשר לעצור עבריינים.

<עמוס יעקוב: אתה עוצר אותו, הוא משתחרר.

<עמוס יעקוב: אי-אפשר לעצור רק על בסיס מודיעין.

<עמוס יעקוב: על בסיס מודיעין מייצרים פעילות מבצעית ומביאים ראיות, וזה מה שאנחנו מתכוונים לעשות.

<אבי ביטון: דרך אגב, ב-2015 היו ראיות ברורות, גם נתנו תסריט, הסרטה ברורה.

<עמוס יעקוב: שלושה חשודים נעצרו בעקבות - - -

<אבי ביטון: יותר מזה, ראו את הפנים, ראו אותם מרביצים, שוברים, משחיתים, מה כבר יותר מראיות כאלה?

דוד אמסלם: חבר'ה, בסדר, רבותי, תן למפקד המחוז.

<עמוס יעקוב: נעצרו שלושה חשודים בעקבות אותם כתבי אישום.

בצלאל סמוטריץ': ומה קרה עם השלושה האלה?

דוד אמסלם: תן לו.

דוד אמסלם: לא חשוב לי כרגע.

דוד אמסלם: בוא תתקדם.

דוד אמסלם: אני מבקש לא להפריע למפקד המחוז.

דוד אמסלם: בבקשה.

<עמוס יעקוב: אני רוצה שתבינו שהמשטרה היא רק חלק בשרשרת תהליך הטיפול בעבריין.

<עמוס יעקוב: אחרי המשטרה יש את התביעות או את הפרקליטות ואחרי זה את בתי-המשפט, וזה תהליך שנמשך.

<עמוס יעקוב: לא באתי להתנצל.

<עמוס יעקוב: ראיתי את התופעה הזאת כשהגעתי למחוז, ואחד מהדברים שהבנתי מהר מאוד, שאין לי שום כוונה לתת לתופעה הזאת להמשיך.

<עמוס יעקוב: ולכן גם קיימתי דיון בנושא בערב יום הזיכרון ביום שני ב-10 בחודש עם כל הגורמים שאני חושב שהם רלוונטיים מבחינת המחוז.

<עמוס יעקוב: נקבעה פגישה עם אדון פרג'ון, שלי יחד אתו, כדי להבין שם את כל התופעה הזאת הרבה יותר טוב יחד עם האנשים שלי ועם האנשים שלו, ב-22 בחודש קבענו להיפגש.

<עמוס יעקוב: ואני הולך לעשות שם פעילות אחרי שאישרתי תוכניות מבצעיות, כדי למגר את התופעה.

<עמוס יעקוב: כי אמרתי, שוב, כל מה שנאמר פה, אני מסכים שאסור, ואם יש תופעה אחת שמפריעה לי כמפקד מחוז וכמפקד בכיר במשטרה זה הסד"כ וכל הפרוטקשן, ואסור שאף אחד יפחד לבוא ולהגיש תלונה כי הוא מפחד מה יקרה לו לאחר מכן.

<עמוס יעקוב: ואנחנו נשקיע את כל מה שצריך להשקיע במקום הזה.

<עמוס יעקוב: אני רק מבקש מכאן – זה מה שאגיד גם לאריה כשנפגש ביחד בהמשך – שיתוף פעולה מצד אחד, ומצד שני, אחרי שנסגור פעילויות, מידור של הפעילויות.

<עמוס יעקוב: כי מי שעוד לא הבין, אז צריך לאסוף ראיות, ראיות מוצקות ומבוססות כדי להכניס את העבריינים.

<עמוס יעקוב: נפעל בכמה מישורים שבטח לא אפרט אותם פה.

<עמוס יעקוב: ויש לי כוונה להכניס יחידות כאלה ואחרות כדי למגר את התופעה.

בצלאל סמוטריץ': כמו שצריך.

<עמוס יעקוב: אני אומר את זה כמפקד מחוז שיש לו עוד הרבה דברים נוספים במחוז שצריך לתת להם טיפול, ולכולם ניתן טיפול.

<עמוס יעקוב: אין לי אלא להצר שזה הגיע לאן שזה הגיע, ונטפל בזה בצורה הכי נחושה שיש.

דוד אמסלם: עמוס, יש לי רק שאלה.

דוד אמסלם: תגיד, קודם אמרתם שזה נמצא אצלכם עדיין, לא עירבתם את הפרקליטות.

דוד אמסלם: אתה לא חושב שהיום בסדר גודל כזה של אירוע הפרקליטות צריכה להיכנס לתמונה ולהוביל אתכם את החשיבה איך תוקפים את הנושא?

<עמוס יעקוב: כמו שאמרתי, אחרי האירוע האחרון, נכנסתי למחוז לפני שלושה חודשים, אחרי האירוע האחרון נכנסתי לסיפור כי לפני זה היה שקט.

<עמוס יעקוב: וכל התהליך איך זה אמור להתקיים זה חלק מזה.

<עמוס יעקוב: גם אם מי שמטפל בתיק מסוים אלו התביעות המשטרתיות, כי זה נשאר, לפעמים יש לי אינטרס להשאיר את זה בתביעות המשטרתיות, כי במקרים מסוימים הם הרבה יותר לוחמניים מאשר פרקליטות כזאת ואחרת, ובנוסף, יש פרקליט מלווה לכל תיק.

<עמוס יעקוב: אבל את זה אם תרצה, אדוני, אשב אתך אחרי זה ואסביר לך ברחל בתך הקטנה איך תהליכים קורים.

<עמוס יעקוב: אני לא חושב שפירוט - - -

<עודד פלוס: ביקשתם מעצר עד תום ההליכים נגד האנשים האלה?

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

דוד אמסלם: אתה לא צריך לענות על השאלה הזאת כרגע.

<עמוס יעקוב: אני גם לא אענה עליה, כי אמרתי שאני לא מתכוון להיכנס לנבכי החקירה.

<עודד פלוס: זה לא נבכי חקירה.

דוד אמסלם: שנייה, דקה, עודד, אתה קיבלת את רשות הדיבור, זה בסדר.

<עמוס יעקוב: אני לא יושב פה בגדר נאשם.

<עודד פלוס: לא אמרתי נאשם.

<עמוס יעקוב: אני בגדר אחד שבא לכאן כדי להגיד שהתופעה היא תופעה שאסור שתהיה, ושאני הולך לטפל בה בכל הכוח שיש למחוז, וגם ליחידות משטרתיות אם צריך שנביא אותם, ונעשה את זה בכל המישורים.

<עמוס יעקוב: ואני מציע שלא אכנס לזה, נשב אחרי זה עם אריה, תכננו לשבת ולקיים דיון בנושא.

<עמוס יעקוב: ואמרתי שוב, גם שם אגיד לו, לא צריך להגיד את זה כאן, שאני מצפה לשיתוף פעולה ולמידור.

<עמוס יעקוב: כי מה לעשות, יש חבר'ה שצריך לאסוף מספיק ראיות מוצקות ומבוססות כדי להכניס אותם בסוף לתקופה יותר ממושכת ולהרתיע אותם.

<עמוס יעקוב: כי בסוף כושר ההרתעה הוא לא רק שלנו המשטרה, ואני לא מאשים עכשיו אף אחד אחר, אבל צריך לראות שנביא מספיק ראיות כדי שכושר ההרתעה והעונש יהיה כל כך חמור שהפשע לא ישתלם לו.

<עמוס יעקוב: יש מקרים שהפשע משתלם, ואם אתה לא מביא ראיות אז הוא יוצא על משהו פשוט, ולפעמים משתחרר עוד לפני שאנחנו יוצאים, וזה לא שייך למשטרה.

<עמוס יעקוב: זהו, עד כאן.

דוד אמסלם: תודה רבה.

<עמוס יעקוב: דרך אגב, סליחה, על דברים שנזרקו כאן.

<עמוס יעקוב: הרכב שהיה מחורר ירי לא קשור שום קשר.

<ניר מנחם: לא קשור.

<עמוס יעקוב: זה סכסוך אחר שיש בחיפה של חמדון ואבו כליב, וזה רצח בעקבות רצח, וזה במקרה היה שם.

<עמוס יעקוב: זה לא קשור בכלל, אז נא לא לקשור את הדברים אחד עם השני.

דוד אמסלם: מאה אחוז.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: מישהו רוצה פה להוסיף לפני שאני מסכם?

דוד אמסלם: אני מדבר כרגע על חברי הכנסת.

<עודד פלוס: אני רוצה כמה מילים ממש בקצרה.

דוד אמסלם: בבקשה.

<עודד פלוס: אדוני, אני מטפל גם בנושא של הר הזיתים, וראיתי מה עשתה פעילות משטרתית.

<עודד פלוס: הציבו בהר הזיתים שוטרי מג"ב באותה נקודת תפר, והתופעות ירדו או כמעט נפסקו לגמרי.

<עודד פלוס: יש דרך.

<עודד פלוס: אני זוכר שהייתה תופעה של פרוטקשן באזור התעשייה בבאר-שבע.

<עודד פלוס: משטרת ישראל לקחה את זה כיעד בעדיפות והנושא הזה – לפחות לפי מיטב ידיעתי, לפחות מהתקשורת – טופל.

<עודד פלוס: אני מנכ"ל משרד ממשלתי, האנשים האלה הם חיילים שלי בשטח, אני מרגיש שאני מפקיר אותם.

<עודד פלוס: כשבן-אדם צריך להסתובב קרוב לשנה עם אבטחה 24 שעות ביממה זה כישלון שלנו.

דוד אמסלם: ברור, ברור.

דוד אמסלם: חבר הכנסת סמוטריץ', בבקשה.

<עמוס יעקוב: סליחה, לגבי זה.

<עמוס יעקוב: הייתי מפקד מג"ב ירושלים, ומי ששם שם את השומרים גם בסוף, כי זה לאומני, ולכן שמנו שם לוחמי משמר הגבול.

דוד אמסלם: עמוס, אני לא נכנס לזה.

דוד אמסלם: עוד מעט נסכם את זה.

<עמוס יעקוב: ישנן גם חברות שמירה, ואני אומר, אני מניח שאחרי שנשב עם אריה נסגור כל אחד גם מה תפקידו.

<עמוס יעקוב: התופעה הזאת תמוגר בסוף.

דוד אמסלם: חבר הכנסת סמוטריץ', בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שלושה משפטים קצרים: אחד, בראייתי – ושוב, אני מניח שאנחנו לא חלוקים בנקודה הזאת – זאת בעיית ריבונות.

בצלאל סמוטריץ': אז אולי לא קוראים לזה לאומני, קוראים לזה פלילי, בסוף זה ריבונות, או שמדינה שולטת, הרי ריבונות זה לא תיאורטי.

דוד אמסלם: ברור.

בצלאל סמוטריץ': אם הריבונות לא הולכת, אז היא לא קיימת.

בצלאל סמוטריץ': אני באמת רוצה להאמין, אני לא מכיר את מפקד המחוז, ואני סמוך ובטוח שהדברים שהוא אומר כאן הם כנים והוא יעשה מה שצריך לעשות כדי לגמור את זה.

בצלאל סמוטריץ': אני כן רוצה להציע שנתעקש, ומהיכרותי במקרים אחרים – הרי דיברת, אדוני המפקד, על זה שאתה רק חוליה מסוימת בשרשרת – עשית את העבודה, אם אתה לא מקבל אחר כך גיבוי, הפרקליטות יכולה לתת לך גיבוי גדול גם בהליכי התביעה.

בצלאל סמוטריץ': היא יכולה לתת לך גם גיבוי מול בתי-המשפט, הם יודעים לדבר.

בצלאל סמוטריץ': פרקליט המדינה יודע להרים טלפון לנשיאת בתי-המשפט, ולהגיד לה: יש מכת מדינה, ומול מכת מדינה צריך להחמיר.

בצלאל סמוטריץ': יש דברים שאפילו אתה כמפקד מחוז לא יכול לעשות.

בצלאל סמוטריץ': תשבו בשולחן עגול, קח את הפרקליטות שתלווה את הדבר הזה צעד צעד, הם יודעים – ועוד פעם, היו דוגמאות כאלה, ישבתי עם פריינטה כשהיה מפקד מחוז דרום על סיפור דומה של גניבת תשתיות, הוא אומר: נכון, דרך הפרקליטות ישבנו עם בתי-המשפט, והשופטים הבינו את זה ונתנו לנו גיבוי.

בצלאל סמוטריץ': צריך כאן איזשהו מאמץ רב זרועי, אתם אוהבים את המושג הזה במערכת הביטחון, אבל כאן צריך לשלב ידיים כל הגורמים ביחד, זאת הובלה שלכם.

בצלאל סמוטריץ': משפט רביעי שאני אומר, בתוך דבריך שמעתי שתשבו ותחלקו אחריות, מבחינתי לפחות, האחריות היא שלכם.

<עמוס יעקוב: האחריות היא רק שלנו, ציינתי את זה מהתחלה, והיא שלי קודם כול.

בצלאל סמוטריץ': טוב, בסדר גמור.

<עמוס יעקוב: אחרי זה של השוטרים שלי.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה להגיד שלא לגלגל את האחריות לגופים אזרחיים.

<עמוס יעקוב: לא גלגלתי.

<עמוס יעקוב: מזל שהכול מוקלט פה, ואמרתי, האחריות היא שלי ושלי בלבד.

בצלאל סמוטריץ': אין לחברת שמירה – עמוס, אני לא מאשים.

בצלאל סמוטריץ': מצוין, אני רק אומר שיש דברים – חברת שמירה יודעת להתמודד עם לא יודע, הומלס שבא לגור בבית-עלמין.

<עמוס יעקוב: הייתי מפקד מג"ב לפני זה ואני לא בורח מאחריות, תאמין לי.

בצלאל סמוטריץ': זה רק מה שאני אומר, חברת שמירה לא יכולה ולא אמורה במדינה מתוקנת להתמודד מול מלחמה בנשק חם.

בצלאל סמוטריץ': היא מתמודדת עם, אמרתי, איזה הומלס שאין לו איפה לישון, הוא בא לישון בבית-עלמין.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני מניח שתעשה את זה גם בסוף דבריך, אבל גם כמובן להודות בשמנו למפקד המחוז שטרח והגיע.

אורי מקלב: אנחנו יודעים, אנחנו מעריכים, ניכרים דברי אמת.

אורי מקלב: הייתה כאן ביקורת בוועדת הפנים הקודמת על כך שבאמת לא הגיעו הקצינים הבכירים, והנה, אתה היום מיישם את זה הלכה למעשה.

אורי מקלב: זה באמת נותן לנו אווירה אופטימית יותר.

אורי מקלב: ואנחנו גם מאמינים, אדוני מפקד המחוז, שיש למשטרה את היכולות.

אורי מקלב: אנחנו לא רוצים לחשוב בכלל שלמשטרה אין את היכולות.

אורי מקלב: צריך להעלות, כפי שאמרתי קודם, בסדר עדיפות מה עושים ואיך פועלים בעניין.

אורי מקלב: אבל אני חושב שאי-אפשר להסתפק באמירה שזה פרוטקשן.

אורי מקלב: זה הרבה יותר מפרוטקשן דבר כזה.

אורי מקלב: זה כבר פרוטקשן שהביא לרצח, זה פעולות טרור.

אורי מקלב: אלו איומים שמומשו בפועל, איומים שמתמשכים.

אורי מקלב: זה באמת מראה שיש כאן הפקר.

אורי מקלב: ואני מניח שלמשטרה יש עוד כמה וכמה כלים איך לטפל בעניין זה.

אורי מקלב: ואני רק רוצה להסביר לך איפה אנחנו נמצאים, מפקד המחוז, כבר קיבלנו את הדברים, ובישיבה הקודמת כבר אמרו שאנחנו בתוך תהליך שתכף יתבצע - יש לנו פעולות סמויות כאלה ואחרות שאנחנו מתכוננים לעשות בכמה מישורים.

אורי מקלב: והנה, אנחנו עומדים כאן היום באותו מצב.

אורי מקלב: לכן, אנחנו כבר מרגישים שלמילים האלה, למשפטים האלה לא היה באמת כיסוי, אבל אנחנו רוצים להאמין שעכשיו יש כיסוי.

אורי מקלב: אני גם רוצה להציע הצעה קטנה שאולי, לא יודע אם אתה חשבת להציע, יכול להיות שכן, שוועדת המשנה - - -

דוד אמסלם: רשום, רשום.

אורי מקלב: רשום.

אורי מקלב: אז אתה רואה, אני אפילו לא אומר את זה, עזבתי באמצע כדי לתת לך את זה בדברי הסיכום.

אורי מקלב: ודבר אחרון, אדוני המפקד, אני מרגיש, ואני עומד במקומם, שהם יוצאים קצת בהרגשה לא טובה מהדברים שלך, מהדברים הסמויים, אני לא יודע אם לזה התכוונת.

אורי מקלב: הם מרגישים באיזה מקום שיש עליהם איזו ביקורת שהפעולות שלהם לא מוסיפות או לא מועילות או מחלישות את המשטרה, וזה יכול להביא לאיזה מצב שהם ירגישו שהפניות שלהם אלינו הם דבר לא נכון שהם עושים.

אורי מקלב: אל תהפכו את זה למאבק ציבורי, תנו למשטרה לעשות, הפעולות שלכם מזיקות, זה פוגע בעצם בשיתוף הפעולה שיש ביני לבין המשטרה.

אורי מקלב: זה לא רק שזכותם לעשות את זה, אנחנו דורשים מהם לעשות את זה, אנחנו גם פונים אליהם.

אורי מקלב: פנינו פעם קודמת אליהם כשיש את הבעיה, אנחנו ממשיכים לטפל בזה, אנחנו האוזן הקשבת, אנחנו השולחן שאמורים לפקח על פעולות הממשלה, וזה מתפקידנו.

אורי מקלב: ואנחנו גם יונקים מהם, ואנחנו מתעניינים אצלם מה קורה.

אורי מקלב: לכן, אני רוצה שהמסר יעבור שאנחנו רואים אותם כמי שבאמת סובל ורדוף, והם צריכים את ההגנה, וכל פעולה שהם עושים היא פעולה לגיטימית, ואנחנו מחזקים אותם בעניין הזה.

דוד אמסלם: תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.

דוד אמסלם: מישהו רוצה לומר עוד איזה משפט אחד?

דוד אמסלם: אבל ממש משפט ככה שלא נאמר, לא לחזק ולא לחדד, טוב?

דוד אמסלם: בבקשה.

<שמואל דרייב: הראשונים הקדימו את כולנו.

<שמואל דרייב: בפרקי אבות אתמול קראנו פרק שלישי שהסתיים: " אלמלא מוראה של מלכות - -

דוד אמסלם: "איש את רעהו חיים בלעו".

<שמואל דרייב: - - איש את רעהו חיים בלעו".

<שמואל דרייב: אז העניין הוא הרתעה.

<שמואל דרייב: אני בן המקום, יושב שם ומכיר את התושבים.

אורי מקלב: - - - זה לא נמצא בפרק הזה.

<שמואל דרייב: זה העניין.

<שמואל דרייב: אנחנו מקיימים כבר 30 שנה את העניין הזה.

<שמואל דרייב: הקמנו את תל-רגב, עוד אפילו לפני אריה.

<שמואל דרייב: אנחנו אנשים שבאים לשם בלי אמצעים, בלי שום דבר, רק לשם שמים.

דוד אמסלם: דרך אגב, אצל המרוקאים זה פרק שני, רק שתדע.

אורי מקלב: אצל בני חוץ-לארץ זה גם פרק שני.

אורי מקלב: בגלל השבת שהייתה אחרי שביעי של פסח לא כולם התחילו.

<שמואל דרייב: אין לנו, אנחנו באים עם הידיים, זה הכול.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: רבותי, אני רוצה ברשותכם לסכם את העניין.

דוד אמסלם: קודם כול, אדוני מפקד המחוז, אני מודה לך על זה שהגעת, זה באמת מבחינתי – גם אני מבין שאתה מבין את חשיבות העניין, ואתה בעצמך הגעת לכאן כדי להציג את העמדה של המחוז.

דוד אמסלם: אני גם מאחל לך הצלחה בתפקיד שלך.

דוד אמסלם: אתה בסך הכול, כמו שציינת, שלושה חודשים בתפקיד, סך הכול מפקד המחוז זה תפקיד מורכב, ובאמת אני מאחל לך בהצלחה.

דוד אמסלם: עכשיו לגופו של עניין.

דוד אמסלם: אני חוזר על מה שאמרתי, בית-עלמין, בוודאי בית-עלמין אזורי, זה סמל שלטוני, זה לא מועדון או קיוסק – לא שלא צריך לשמור עליהם, אבל לסמלי השלטון יש משמעות, כמו שאמרתי קודם, בגלל שאם אין שלטון אין מדינה אין כלום.

דוד אמסלם: ולכן, אני רואה בעבירת הפרוטקשן את העבירה הכי חמורה שיכולה להיות.

דוד אמסלם: דרך אגב, היא אבות הטומאה, ממנה מתחילים – דרך אגב, יש אסקלציה מובנית, זה ככה עובד.

דוד אמסלם: אם לא מגיבים, אז בהתחלה רק שוברים את הטלוויזיה, ואחרי זה שוברים את העצמות, ואחרי זה הורגים את הבן-אדם - הרף הולך ועולה.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: יש כאוס.

דוד אמסלם: וכשיש אנרכיה, בדיוק כמו שאמר חברנו כאן, "אלמלא מוראה של מלכות איש את רעהו חיים בלעו" - זה לב העניין, זה לב המדינה.

דוד אמסלם: אם יש פרוטקשן אפשר לסגור את כנסת ישראל וללכת הביתה, אין מה לעשות כאן.

דוד אמסלם: לכן, אני רואה את זה כאבן הראשה של שלטון החוק.

דוד אמסלם: יותר חשוב – לא שאני מזלזל – לאכוף רעש לתושבים, שהמפכ"ל שם את זה בסדר עדיפות גבוה, ואני מצדיע לו, זה בסדר, יותר חשוב.

דוד אמסלם: בגלל שיש בלגן יש גם רעש כשיש פרוטקשן, יש גם רעש, אין חוק.

דוד אמסלם: לכן אני מצפה שמפקד המחוז – אני מבין שאתה מבין את זה, שם את זה – לא יכול לישון בלילה עם דבר כזה.

דוד אמסלם: דרך אגב, מבחינתי זאת גם בעיה רגשית, באמת, אני אפילו מרגיש כאזרח שאני נעלב בכלל שזה קיים, זה לא הגיוני.

דוד אמסלם: זה לא עוד איזו עבירה של מישהו שפרץ לסופרמרקט.

דוד אמסלם: זאת תופעה מוכרת, תופעה ארוכת טווח, ראש מועצה אחד שם כבר נרצח.

דוד אמסלם: אני לא יודע איך עושים את זה, אני לא בא מהצד האופרטיבי.

דוד אמסלם: אני מניח שכשמשטרת ישראל רוצה וצריכה לעשות פעולות כאלה ואחרות אז היא עושה אותם.

דוד אמסלם: דרך אגב, אם צריך גם לשנות את החוק בעניינים כאלה ואחרים, בדברים מהסוג הזה, אז עושים את זה.

דוד אמסלם: אבל זה ברור שצריכה להיות החלטה אחת.

דוד אמסלם: אם אני מפקד המחוז, אני קם היום עם עצמי, אני אומר: זה ייפסק, לא משנה מה יקרה, זה לא יהיה.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: ככה.

דוד אמסלם: ואז אני הולך ועושה דיון עם כל הגורמים איך זה לא יהיה.

דוד אמסלם: אמרתי, יכול להיות שצריך להציב שם שומרים, נגמ"שים, מסוקים, אני לא נכנס, אני לא בא מהזווית הזאת, אבל אני רק יודע שזה חייב להיפסק ומהר בגלל שזה מוסד שלטוני.

דוד אמסלם: בית-עלמין, ובוודאי בית-עלמין אזורי ברמה הזאת שנותן שירות לכל מטרופולין חיפה והסביבה, בוודאי שאנשים צריכים להיקבר שם ולא שיהיה להם שם וונדליזם.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני אומר לך, זה לא ייעצר במצלמות, זה גם יגיע למצבות.

דוד אמסלם: זה מה שקרה פה, דרך אגב.

דוד אמסלם: מה שקרה כאן בבית-העלמין כאן בהר הזיתים שזה פח"ע, אתה צודק, אבל מבחינת התוצאה זה לא משנה אם זה פח"ע או עברייני, המצלמה זאת אותה מצלמה והמצבה זאת אותה מצבה.

דוד אמסלם: אבל כאן זה הגיע למצבות בגלל שזה לא נעצר במצלמות.

דוד אמסלם: התחילו עם המצלמות, הגיעו למצבות.

דוד אמסלם: לכן, אני חושב שזה בעצם הנושא שאתה צריך להציב בפניך כיעד בסיסי ראשוני, להעלות אותו.

דוד אמסלם: אני מציע גם להעלות אותו בדרג הכי גבוה במשטרת ישראל כולל מפכ"ל המשטרה.

דוד אמסלם: אני חושב שבסוג הזה של דברים מפכ"ל המשטרה צריך להיות מעורב אישית בנושאים, כולל השר, אני אשלח לו פרוטוקול של הישיבה, בגלל שכפי שציינתי זה לא עוד אירוע.

דוד אמסלם: גם יש פה איזה בן-אדם שמסתובב עם שמירה 24 שעות.

דוד אמסלם: אני לא נכנס לעלויות הכספיות, אבל זה מקשה עליו את החיים, הוא פקיד במועצה שם, הוא לא צריך את זה, וצריך למנוע בכלל את כל הסאגה שקורית כאן.

דוד אמסלם: לכן, ברשותך אעשה עוד שני דברים: אחד, בעוד חודש ימים, בלי נדר בעזרת השם, אכנס את ועדת המשנה, הוועדה המצומצמת, כדי להיכנס לקטע האופרטיבי.

דוד אמסלם: שם אני מבקש לשמוע מה התוכניות האופרטיביות של המשטרה, ושם אני גם אבקש להזמין את מפכ"ל המשטרה כדי לשמוע בדיוק מה תכננתם.

דוד אמסלם: לא מה עשיתם, מה אתם מתכננים.

דוד אמסלם: יכול להיות שאם יסתבר שאתם מתכננים את אותו דבר אז נגיד לכם לא.

דוד אמסלם: דבר שני, וזה בעקבות הנושא הראשון, בואו נראה איך זה קורה, עוד כחודש וחצי אשקול את העניין ואתייעץ גם עם מנכ"ל משרד הדתות.

דוד אמסלם: ואם לא יהיה שיפור בעניין, אפילו לא רק שיפור פיזי, אלא כוונות, פעילות – אני לא מצפה שאם אתם מתחילים לפעול, מחר בבוקר כבר תעצרו את הבן-אדם, אבל אני תמיד מסתכל על המגמה.

דוד אמסלם: יש מגמה, זה בסדר.

דוד אמסלם: ניקח את הוועדה לסיור בבית-העלמין על מנת להתרשם מה קורה שם, בגלל שאני מסכים עם מה שאמר אורי, בסופו של דבר אני פה יושב-ראש ועדה בכנסת, יכול לדבר אל הרמקול, לא מייצר החלטות אופרטיביות, אבל אדאג לזה שזה יישאר כל הזמן בתודעה הציבורית.

דוד אמסלם: אני מניח שהציבור באופן כללי לא יכול לסבול מצב מהסוג הזה.

דוד אמסלם: אני גם כאזרח וגם כיהודי נעלב.

דוד אמסלם: אני מרגיש מושפל.

דוד אמסלם: אני יוצא מפה מושפל.

דוד אמסלם: אמרתי לך, באתי מגרמניה השבוע, לפני יומיים, הלכתי לאכול בבית חב"ד, שני שוטרים, הלכתי לבקר בבית-הכנסת שם, שאני לא יודע אם מתפללים שם, אולי בשבת איזה מניין, עברתי שם ב-12 בלילה, ראיתי שוטר שומר על המקום.

דוד אמסלם: רק אנחנו לא שומרים על מה שצריך.

דוד אמסלם: בטוח שאם אלך עכשיו לבית-העלמין לא אראה שם שוטרים.

דוד אמסלם: אז אני לא יודע אם צריך להיות שוטר, אני לא נכנס לזה, אבל אני רק מראה מאיפה באתי, וסתם זה איזשהו טיול, מה קורה.

דוד אמסלם: אני מניח שאם זה היה בחוץ-לארץ, ככה תוקפים בית-עלמין יהודי, אני בטוח שהיינו פותחים את זה בכל מהדורות החדשות.

דוד אמסלם: אנחנו מספרים על אנטישמיים, ותראו מה עושים.

אורי מקלב: אולי נעשה את הסיור בלילה.

דוד אמסלם: יכול להיות.

בצלאל סמוטריץ': נשכב במארב.

דוד אמסלם: לכן, אדוני מפקד המחוז, אני באמת מתחבר למה שאמרת, אני רואה שהעסק הזה גם מפריע לך, אתה לוקח את זה גם ברמה אישית.

דוד אמסלם: אני מצטער, אתה יודע, הבוס שלי היה תמיד אומר לי: תמיד מרביצים לילד שבא לבית-ספר, זה שלא בא לא מרביצים לו.

דוד אמסלם: זאת אומרת, אתה השליח פה לטובת העניין, אין לי עם מי לדבר.

דוד אמסלם: אם היה פה המפכ"ל אז הייתי מדבר אתו, אם זה היה השר אז הייתי אומר לו.

דוד אמסלם: אני גם אגיד לו את זה בסוף.

דוד אמסלם: אבל באמת בסופו של דבר האחריות נופלת לפתחך, אין מה לעשות, זה התפקיד.

דוד אמסלם: אתה מפקד המחוז.

<עמוס יעקוב: לי זה ברור.

<עמוס יעקוב: אני לא שליח של אף אחד, לא צריך להתנצל.

דוד אמסלם: עמוס, בסופו של דבר יש עוד דבר אחד חשוב, בסוף בסוף בסוף חשוב מבחן התוצאה.

דוד אמסלם: בסופו של דבר גם כשאנחנו עושים מאמצים, בסוף הדברים נבחנים על בסיס מבחן התוצאה.

דוד אמסלם: וכאן זאת כבר האחריות האישית שלך בעניין הזה, מבחן התוצאה.

דוד אמסלם: לכן אני אומר שוב פעם, אני מסכם את הסיכום שסיכמתי.

דוד אמסלם: אני אעשה בעוד חודש – חודש זה מספיק לך להכין את התוכנית?

דוד אמסלם: אם תגיד לי: דודי, תן לי חודש וחצי - - -

<עמוס יעקוב: התחלנו כבר ביום שני.

דוד אמסלם: אני מדבר על הכנת תוכנית אופרטיבית, להציג אותה בפנינו.

דוד אמסלם: יכול להיות שתרצה להציג את זה בפני המפכ"ל, תרצה להציג את זה בפני עוד אנשים, אני לא מכיר את המשטרה, אבל נתאם.

<עמוס יעקוב: מתי שאתה רוצה.

דוד אמסלם: אני אכנס את הוועדה המצומצמת בעוד כחודש כדי שיהיה לך זמן באמת להכין את כל זה.

<עמוס יעקוב: אני אומר עוד פעם, וזה לפרוטוקול, אתם יכולים לבוא מתי שאתם רוצים, לא בגלל הוועדה הזאת אני מתחיל את מה שהתחלתי.

<עמוס יעקוב: הוועדה הזאת לא שינתה לי כלום, לא בגללה אני מתחיל.

אורי מקלב: עשינו את ההרגשה הטובה.

דוד אמסלם: עמוס, זה בסדר.

דוד אמסלם: סיכמתי עכשיו, עוד חודש, כמו שאמרתי, אכנס את הוועדה המצומצמת, את ועדת המשנה, שם נשמע את הקטע האופרטיבי, ואחרי זה נצא לשטח עם הוועדה עצמה כדי להתרשם.

דוד אמסלם: באמת יכול להיות שנעשה את זה בשעות הערב כדי לראות מה קורה שם.

דוד אמסלם: רבותי, תודה רבה.

דוד אמסלם: ואני מתנצל על כך שבפגרה הבאנו את החברים, רק אתם רואים שהנושא חשוב.