ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 143, 2016-02-16 12:00

איציק שמולי: בוקר טוב לכולם.

איציק שמולי: אני מתכבד לפתוח את הדיון בוועדת החינוך של הכנסת.

איציק שמולי: אנחנו דנים היום בהצעה לדיון מהיר שהגישו חברי הכנסת עודד פורר, מירב בן ארי וחיליק בר, בנושא אי-מתן הסעה לילדים מאזור גוש חלב.

איציק שמולי: הנושא של ההסעות הוא נושא שמטריד ונמצא על סדר היום של ועדת החינוך של הכנסת, בלי סוף, עוד מן הכנסת הקודמת.

איציק שמולי: אנחנו שומעים על מקרים, בדרך כלל בחינוך המיוחד אבל לא רק בחינוך המיוחד, שבהם נמנעת הזכות הבסיסית של ילדים לקבל שירותים של חינוך ולפעמים גם שירותים רפואיים, שהם אלמנטריים, ואת הדבר הזה אנחנו מנסים לתקן.

איציק שמולי: אנחנו כן מודעים למאמצים של הממשלה להסדיר את הענין הזה ומקווים, שגם באמצעות הפעילות כאן בוועדת החינוך נוכל לגשר על הפער כמה שיותר מהר.

איציק שמולי: אני מציע שנעבור קודם כל אל חברי הכנסת המציעים, נשמע את התייחסות הממשלה ואחרי זה כל מי שירצה לדבר שיעביר בבקשה הודעה למנהלת הועדה ונתקדם.

איציק שמולי: בבקשה חברי הכנסת.

עודד פורר: תודה רבה אדוני יושב הראש.

עודד פורר: אני רוצה גם להודות ליושב הראש על הקביעה המהירה של הדיון הזה כי באמת, הנושא הוא חשוב ובסך הכול מדובר על ילדים מן המגזר הלא יהודי, שמבקשים ללמוד במסגרת ציונית, שמשתפת אותם וחושפת אותם גם להוויה הישראלית ומאפשרת להם לרכוש את הערכים שלהם ואת האמונה שלהם תוך כדי שהם לא מאבדים מצד אחד את זהותם הלאומית, אבל מן הצד השני הם כן לומדים נאמנות למדינת ישראל מהי.

עודד פורר: בסך הכול מדובר בילדים למשפחות שמשרתות בצה"ל, שלוקחות חלק בחברה הישראלית ושמהוות מודל לדרך בה משלבים אוכלוסייה לא יהודית.

עודד פורר: לצערי, המועצה המקומית שבית הספר בתוך המועצה, לא יודעת לתת מענה לצרכים האלה, היא נמנעת מלממן את הסעתם של הילדים האלה לקיבוץ "סאסא" ובסופו של דבר המימון הזה נופל על כתפי ההורים שנשארת להם ברירה, או להכניס את היד לכיס ולשלם כדי שהילד יוכל לקבל חינוך ערכי במדינת ישראל, או שהם ילמדו בבית ספר שלא תואם את הערכים שלהם, שלא תואם את הערכים שלנו, של אזרחי ישראל, שמעודדים שירות, שמעודדים השתלבות בחברה ולכן הבקשה לדיון מהיר.

עודד פורר: אני חייב להגיד שהתשובה שראיתי, התשובה שנתן משרד החינוך בכתב לפניות של חברי העמותה ושל ההורים, היא לא מספקת בעיניי, אני חושב שמשרד החינוך צריך להתערב פה ולהורות לרשות המקומית או לממן את ההסעה הזו - - -

איציק שמולי: אגב, זו בעיה חדשה או שזה היה שנה שעברה?

עודד פורר: אני לא יודע לגבי שנה שעברה, אני באתי עם הפנייה הזו ומיד ביקשנו לטפל.

איציק שמולי: או.

איציק שמולי: קיי.

איציק שמולי: , בבקשה, מירב.

מירב בן ארי: תודה רבה אדוני היושב ראש וחבר הכנסת עודד פורר על העלאת הנושא הזה לסדר היום.

מירב בן ארי: אני כמובן לא אחזור על דברי חברי כי הוא הציג את הבעיה בצורה טובה, הדבר היחיד זה שלפעמים אני תוהה, למה אי אפשר פשוט לפתור את העניין, זה נושא שהוא פתיר, נושא שהוא לא חדש, אמר היושב ראש שאנחנו עוסקים בהסעות ובנושאים הרבה יותר מורכבים של הסעות ועסקנו בהם בוועדה ולכן, נראה שאם אנחנו רואים בזה איזושהי משימה שהיא באמת ציונית, כמו שאמר חבר הכנסת פורר, ולאומית, אז זה משהו שאפשר וניתן לפתור ואני לא יכולה שלא לציין משהו, שלהבדיל אבל הוא קיים.

מירב בן ארי: היינו בסיור של הועדה בנגב וראינו את אותם סטודנטים שלהבדיל, כן, שיוצאים ללמוד, הרי דיברת על העניין של החינוך הציוני שמקבלים בסאסא, שהולכים ולומדים באוניברסיטה בג'נין, באוניברסיטה בירדן ושם, בוא נגיד, לא מדברים על הרצל ולא מדברים על מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: כנראה שלא.

מירב בן ארי: כנראה שלא.

מירב בן ארי: ולכן, גם פה אני - - -

עודד פורר: אולי מדברים רעה.

מירב בן ארי: כן, יכול להיות.

מירב בן ארי: ולכן פה אנחנו נדאג לכולם.

מירב בן ארי: אמרנו: איך יכול להיות ששלושת אלפים סטודנטים מן המגזר הבדואי יוצאים כל שנה ללמוד במוסדות אחרים אז חלילה, אני לא משווה, אבל הנושא הזה שוב עלה לי בראש.

מירב בן ארי: איך אנחנו, כמדינה שמקדמת ורוצה לקדם חינוך ציוני ערכי במדינת ישראל, איך אנחנו לא מתגייסים ישר ופותרים את זה?

מירב בן ארי: גם הנושא הזה מבחינתי הוא מזכיר לי, שוב פעם, יש הבדל, אבל הוא מזכיר לי בדיוק את אותו הדבר, מה שנקרא מעניין לעניין באותו עניין שאנחנו כמדינה, רוצים לקדם חינוך ציוני ערכי לתלמידים.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: חיליק.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב ראש, אני רוצה להמשיך דווקא את הקו שאמרה מירב וקצת לעבות את זה.

יחיאל חיליק בר: תראה, אנחנו תמיד אוהבים לדבר גבוהה גבוהה, שמצד אחד אנחנו מדינה דמוקרטית שנותנת לכל מגזר להתבטא לפי האמונות שלו וזה חשוב וכו', מצד שני, אוהבים לדבר גבוהה גבוהה על השילוב של כולם כישראלים, להפוך אותם לאיזושהי יחידה אחת, אנחנו אוהבים לצאת כנגד המגזר הערבי כשהוא חורג מזה וכו' – לפעמים בצדק ולפעמים פחות אבל פה, באה קבוצה, ששייכת לערביי ישראל, שהם נוצרים-ארמים ואומרת: חבר'ה, האינטגרציה שלנו עם המדינה, ההזדהות שלנו עם החברה, היופי הזה של האחדות סביב משהו – גם אם מפולגים או יש דעות שונות בנושאים אחרים, הוא בלב לבנו ולכן, מערכת החינוך שיש בגוש-חלב, שזה אחלה מקום, הייתי שם גם כילד לא מעט פעמים, לא מספקת אותנו ואנחנו רוצים לבחור, אגב, כמו שהרבה פעמים אנחנו מאפשרים לאנשים במרכז הארץ, לבחור בין בתי ספר, רק שכשזה נוגע למדינת תל אביב זה בסדר ואילו כשזה נוגע לפריפריה וגוש חלב אז זה כבר פחות בסדר, אבל פה, כמו שאמר עודד וכמו שאמרה מירב, יש אינטרס שלנו לחזק את החיבור הזה של אותן אוכלוסיות מיעוטים, שרוצות אז גם כשהן רוצות אנחנו באים ומסכלים את זה.

יחיאל חיליק בר: נוסיף לזה נדבך אחרון אולי שאדבר עליו וזה הנושא של הפריפריה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו צריכים לעזור להם פעמיים: גם בגלל שיש לנו אינטרס לחבר אותם לתוך המירקם הישראלי וגם בגלל שזו קבוצה של אזרחים ששייכת לפריפריה של הפריפריה, של הפריפריה; גם לגליל, גם לקבוצות מיעוטים וגם למקום שמה לעשות, הוא מרוחק ואני כילד, אחד מרבים מבתי הספר שעברתי, זה בסאסא, שהוא גם פנימייה, אחלה בית ספר שבאמת משלב יהודים, ערבים ואנשים מכל המינים והצבעים, ואני ממש קורא לך, כהחלטה של הועדה הזאת, או המלצה, מקווה שיש "שיניים" לוועדה, לקרוא למשרד החינוך ואני אומר לך, אני מבקש לא לעשות הנחה, כשזה יבוא לפתחו של הבוס שלָךְ ושר האוצר של כולנו, ולאפשר את ה peanuts שבהסעות האלו, זה צעד קטן לקראת משהו הרבה יותר גדול ואנחנו צריכים לעודד את זה.

איציק שמולי: תודה.

איציק שמולי: שמעון, לפני שאני נותן לך אני רוצה ששאדי חלול, אם אתה יכול מעבר להצגת הבעיה, לעבות את הרקע העובדתי.

<שאדי חלול: או.

<שאדי חלול: קיי.

<שאדי חלול: אז - - -

יחיאל חיליק בר: רק מה התפקיד שלך?

<שאדי חלול: אני שאדי חלול, אני סרן במילואים ואני יושב ראש העמותה הארמית-נוצרית.

<שאדי חלול: תושב גוש חלב, הבן שלי לומד בקיבוץ סאסא ואני לוקח אותו כל יום, מממנים – כמו שאמרתם – את זה מן הכיס שלנו, את ההסעות האלו ולצערי, נאבקתי עד היום במשרד החינוך בשביל לקבל אישור, קיבלתי את התשובות, שלחתי לכם את התשובות במייל, לכולכם, לחברי הועדה, גם את התשובה הסופית של משרד החינוך שמדברת על משהו טכני, כאילו משהו בשביל לטאטא את זה מתחת לשטיח.

<שאדי חלול: גם ראש המועצה שלנו, של גוש חלב, אינו מעוניין ואינו טורח לדאוג לפתרון הבעיה, כי לא, מה שנקרא, מהכבוד שלו, שילדים ילמדו בשילוב בקיבוץ סאסא ואנחנו, כקצינים בצה"ל, כחיילים וכאזרחים בכלל, נאמנים למדינה, רוצים שהילדים שלנו יקבלו את החינוך הבסיסי שלהם בשילוב.

<שאדי חלול: אני אגיד לכם רק משהו אחד ששונה מכל בתי הספר שלנו בגוש חלב.

<שאדי חלול: אני, ביום הראשון שלי בקיבוץ סאסא, לקחתי את הבן שלי ביום הראשון לקיבוץ סאסא.

<שאדי חלול: מה עושים בקיבוץ סאסא ביום הראשון?

<שאדי חלול: אוספים את כל התלמידים, מכיתה א' עד כיתה ח' ועושים להם טקס הרמת הדגל, הרמת דגל ישראל, שלא רואים אותו בגוש חלב עד כיתה י"ב, אגב.

<שאדי חלול: ואחרי זה רוצים שהחברה תהיה משולבת.

<שאדי חלול: איך ישלבו אנשים ואיך יגידו לאנשים שהדגל הזה הוא לא monster והוא לא מפחיד עבורכם, כי הוא גם מכסה אתכם, אם אנחנו לא רואים אותו - - -

יחיאל חיליק בר: הוא לא בהכרח שייך רק ליהודים, הוא שייך לכל אזרחי ישראל.

<שאדי חלול: בדיוק.

<שאדי חלול: אז בגוש חלב אנחנו לא פוגשים אותו לצערי, עד שמסיימים כיתה י"ב.

<שאדי חלול: אני, כקצין בצה"ל וגם אחרים מן ההורים ששולחים את הילדים שלהם, מאמינים בשילוב הזה, ויש גם קצינים וחיילים אחרים שגם שולחים את הילדים שלהם לשם מגוש חלב, רוצים שהבן שלהם ילמד את הערכים האלה.

מירב בן ארי: זה בית ספר יסודי רק?

<שאדי חלול: בית ספר יסודי במערכת החינוך הישראלית אבל תחת אגף ערבי.

<שאדי חלול: אני רוצה שהבן שלי ילמד את הערכים שדיברתם עליהם אֲתם.

איציק שמולי: שאדי, כמה שנים יש קבוצה של ילדים שלומדת מחוץ לגוש חלב?

<שאדי חלול: זה הולך וגובר בשנתיים שלש האחרונות.

<שאדי חלול: בשנתיים האחרונות בוא נגיד ביתר שאת, הגענו השנה לעשרים וארבעה תלמידים.

<שאדי חלול: שנה שעברה היו בערך שבעה עשר ועכשיו עשרים וארבעה, ויש מגמה כזו של שילוב שאנשים רוצים לתת לבנים שלהם ולילדים שלהם ולבנות, את הערכים האלה.

<שאדי חלול: יש בנים ויש גם בנות שלומדות שם, לא רק בנים אז אני עוד פעם מבקש, זה משהו צודק.

<שאדי חלול: בדקתי עם כמה אנשים עורכי דין, בקליניקה חינוכית, שנותנת פתרונות לבעיות כאלה ואמרו: מבחינת צדק יש לכם צדק, מגיע לכם, רק מה, צריך שמישהו יפתח את הכיס ויגיד, במשרד החינוך או במשרד האוצר או מי שאחראי על הנושא הזה, לבוא ולהגיד: לעשרים וארבעה הילדים האלה ממילא יש אוטובוסים מכל הסביבה, מדלתון ומריחנייה, ומספסופא ומכרם בן זימרא ואפילו מצפת באים ללמוד שם, ויש להם הסעות מסודרות, רק לנו אין.

עודד פורר: יותר מזה אני אגיד, סליחה, העובדה שלא מאפשרים הסעות היא גם לא מאפשרת בחירה אמיתית לילדים בשאלה איזו מסגרת ללמוד.

עודד פורר: זאת אומרת, ילד שרוצה ללמוד במסגרת שמזדהה עם הערכים של מדינת ישראל כיהודית ודמוקרטית, לא יכול ללמוד במסגרת כזו ואין לו ברירה, אלא אם כן ההורה שלו מספיק חזק כדי לממן את ההסעה שלו.

עודד פורר: אגב, מנהל בית הספר עצמו פנה בעניין הזה למשרד החינוך - - -

מירב בן ארי: מנהל בית הספר בסאסא?

עודד פורר: מנהל בית הספר בסאסא, כן, שרואה ומעריך את בית הספר הזה כבית ספר שיודע לשלב ורואה בשילוב חלק מהערכים בהקשר הזה, ולצערי, הוא הושב ריקם.

איציק שמולי: אני רק רוצה, לפני ששמעון מתייחס, להקריא את התשובה, את הפנייה שהועברה מצד המועצה המקומית, פנייה שהועברה אלינו אתמול או ביום ששי, מצד גיזבר המועצה בנוגע לדיון באמצעות יו"ר המועצה.

איציק שמולי: "במענה לשאלתך ולאחר בירור העניין מול ראש המועצה, הנני להודיעך כי כיום ישנם מספר תלמידים הלומדים מחוץ לבית הספר היסודי בגוש חלב, בין השאר בבית הספר בקיבוץ סאסא וחלק אחר בבית ספר יסודי בכפר ראמה.

איציק שמולי: המועצה המקומית גוש חלב תהיה מוכנה להסכים ולשקול בחיוב לאשר השתתפות בהסעות, בכפוף לכך שמשרד החינוך יממן את עלות שתי ההסעות הנ"ל לשני בתי הספר, שכן, אין באפשרות המועצה להפלות בין התלמידים בכפוף להשתתפות ההורים".

איציק שמולי: מה שאומר, מר שמעון אבני, שאחראי על אגף ההסעות במשרד החינוך, שזרקו לכם קריאה להרים את הכפפה.

מירב בן ארי: רגע, אני חייבת לשאול רק שאלה אחת אם אפשר.

מירב בן ארי: אחרי כיתה ח', לאיזה תיכון הולכים, שאדי?

<שאדי חלול: יש לנו גם בסאסא יש תיכון, ממשיכים עם סאסא עד שמסיימים תיכון בישראל.

מירב בן ארי: אז גם בתיכון צריך להסיע אותם?

<שאדי חלול: כן, כן.

<שאדי חלול: זה יסודי ותיכון.

<שאדי חלול: עשרים וארבעה הילדים הם מכיתה א' עד י"ב.

עודד פורר: יש ארבעה ילדים בתיכון אם אני לא טועה.

<שאדי חלול: כן, יש עשרים וארבעה ילדים השנה וזה מא' עד תיכון.

מירב בן ארי: עשרים וארבעה כולל התיכון?

<שאדי חלול: כן, גם בסאסא התיכון הוא.

מירב בן ארי: בעצם עד י"ב לומדים שם.

<שאדי חלול: בדיוק.

<שאדי חלול: יש להם יסודי, יש להם חטיבת ביניים ויש להם תיכון.

איציק שמולי: או.

איציק שמולי: קיי.

איציק שמולי: בבקשה מר שמעון אבני, מנהל אגף הסעות במשרד החינוך.

<שמעון אבני: אני אגיד כמה דברים.

<שמעון אבני: בדקנו את זה.

<שמעון אבני: קודם כל זה מרגש לשמוע את הדברים ומשרד החינוך ודאי אינו נגד לימודים של ילדי גוש חלב בקיבוץ סאסא.

<שמעון אבני: יש לנו הרבה כאלה שאנחנו מסיעים ילדים שלומדים שלא ביישוב שלהם.

<שמעון אבני: רק מה, יש סדר בדברים.

<שמעון אבני: אז אני אגיד בדיוק איך הדברים צריכים להתבצע ולא התבצעו עד הרגע הזה, זאת אומרת, הדיון, לצורך העניין, כאן, הוא פעם ראשונה שאנחנו, כמשרד, עוסקים בזה.

<שמעון אבני: אני, לפחות, כמנהל אגף הסעות.

עודד פורר: אבל יש פנייה מספטמבר, שפנה אליך מנהל בית הספר.

<שמעון אבני: פנה היום, בבוקר הוא פנה אליי.

עודד פורר: אני מחזיק מכתב שנשלח ב-2 לספטמבר.

<שמעון אבני: אז אני אומר לך - - -

עודד פורר: אליך עם העתקים לדר' - - -

<שמעון אבני: את המכתב הזה ראיתי אותו - - -

<שאדי חלול: יש לך פנייה - - -

<שמעון אבני: כן, כן, רגע, שניה.

<שמעון אבני: אני אגיד לכם.

<שמעון אבני: גם אם הוא פנה ובהנחה שהוא אכן פנה ב-2 לספטמבר, עדיין זה לא הנוהל המסודר וחבל שלא נמצאת פה הרשות כי הרשות היא מרכיב מאד מרכזי בתהליך.

<שמעון אבני: הרשות חייבת להיות.

<שמעון אבני: ראיתי את המכתב אבל אני אומר, היה צריך להיות פה נציג הרשות כי היא מרכיב מאד מהותי בתהליך האישור של ההסעות.

יחיאל חיליק בר: האם הוזמן ולא בא?

<קריאה: כן.

<קריאה: כן.

עודד פורר: אני חושש שגם אולי יש לו אידיאולוגיה שהתלמידים לא ילמדו בבית הספר בסאסא.

עודד פורר: יכול להיות שבמקרה הזה לרשות יש איזושהי - - -

<שמעון אבני: יש שתי דרכים לאשר הסעה.

<שמעון אבני: האחת, – ויושבת פה שלומית, שלומית היא נציגת המיפוי לצורך העניין.

<שמעון אבני: הדרך הראשונה היא לפנות לאגף המיפוי במשרד החינוך ולבקש מיפוי כפול, מה שנהוג ואנחנו עושים עד לרגע זה.

עודד פורר: מי אמור לפנות?

<שמעון אבני: הרשות.

<שמעון אבני: בגלל זה אמרתי ללא הרשות אי אפשר להתחיל את התהליך.

<שמעון אבני: זה שהם שולחים מכתב "אנחנו בעד, אנחנו בעד" – זה עלא כפק אבל, בסוף צריכה להיות פנייה למשרד החינוך, של הרשות המקומית, שמבקשת שילדי גוש חלב ילמדו בסאסא.

<שאדי חלול: אבל אתה לא יכול להתחמק מזה שאולי ראש המועצה לא רוצה.

<שמעון אבני: אני לא יכול לכפות על ראש המועצה.

איציק שמולי: תנו למר שמעון אבני להציג את הדברים.

<שמעון אבני: אז הדרך הראשונה היא שיבקשו מיפוי כפול, זה אומר שילדי גוש חלב - - - גם בגוש חלב וגם בסאסא, הדבר הזה נבחן, יש ועדה שבודקת את זה ומחליטה אם לאשר או לא.

<שמעון אבני: בהנחה, נניח ואנחנו הולכים על הדרך הקשה, שהועדה לא אישרה את מיפוי ילדי גוש חלב בסאסא, אז הרשות יכולה לפנות ולבקש דיון בוועדת חריגים, שזו ועדת הסעות שלנו, שאומרת שלמרות שכביכול היא יכולה להיות מהרבה סיבות לא לאשר, למשל, אם מרבית ילדי גוש חלב ילכו ללמוד בסאסא, אז יכול להיות שנצטרך לסגור את בית הספר ואז אתה תקיים דיון מסוג אחר, עם ההורים של הילדים האחרים שרוצים ללמוד בגוש חלב, אבל נשארו ילדים בודדים.

עודד פורר: או לחילופין לדאוג שבית הספר בגוש חלב ייתן את המענה שהוא לא נותן היום.

<שמעון אבני: אגב, הרשות טוענת שהוא נותן את המענה.

<שמעון אבני: בשיחה אישית שלי עם ראש המועצה, הוא הציג את בית הספר כאחד הטובים בארץ.

<שאדי חלול: תגיד לי - - -

<שמעון אבני: עזוב, אני לא יודע - - -

<שאדי חלול: שהבן שלי לא רואה את דגל ישראל שתים עשרה שנים אז הוא נותן מענה?

<שמעון אבני: שאדי, לא נכנסים לשאלה אם הוא רואה את דגל ישראל.

איציק שמולי: שמעון, אבל האם מה שאתה אומר הוא שכל עוד אין עניין של הרשות אז אין דרך להניע את היוזמה?

<שמעון אבני: אני לא יכול לכפות על הרשות.

<שמעון אבני: בסוף זה ילדים של הרשות.

<שמעון אבני: אני לא יכול לכפות על הרשות.

עודד פורר: לא, לא, לא, לא, אלה לא ילדים של הרשות.

<שמעון אבני: בוודאי שכן - - -

עודד פורר: ילדים של ההורים שלהם.

<שמעון אבני: בסדר אבל הרשות, כמו שהיא מפנה – להבדיל –את הזבל והיא נותנת תרבות - - -

עודד פורר: כן אבל אני אשאל אותך עכשיו שאלה בתור מדינה.

עודד פורר: אם הרשות הייתה מחליטה שהיא לא מפנה זבל אתה חושב שמשרד הפנים לא היה מתערב?

<שמעון אבני: אני לא יודע.

עודד פורר: הוא לא היה מתערב?

<שמעון אבני: אני לא יודע אם הוא היה מתערב.

עודד פורר: אל תיתמם.

עודד פורר: אל תיתמם.

עודד פורר: אתה משרד החינוך ויש לך אחריות שהיא מעבר לאחריות המקומית.

עודד פורר: אם רשות מסוימת לא נותנת את השירותים שהיא אמורה לתת אז יש מקום למדינה.

<שלומית מצליח: בסופו של דבר - - - את המכרז של ההסעות.

איציק שמולי: אבל אומר לך עודד: ואם היא לא רוצה.

עודד פורר: מה שאתם אומרים לאזרחי ישראל, אתם אומרים לאזרחי ישראל: תסתדרו.

עודד פורר: תשברו את הראש לבד.

עודד פורר: לא מעניין אותנו כמדינת ישראל.

עודד פורר: אותי, כמשרד החינוך לא מעניין מה קורה.

<שמעון אבני: לא, מה שאני אומר הוא שאם לא היה מקום לילדים ללמוד, אנחנו היינו מתערבים.

<שמעון אבני: מאחר והרשות נותנת פתרון טוב לילדים, היא נותנת פתרון טוב לילדים, יש בית ספר, זה לא שלילדים אין בית ספר, או.

<שמעון אבני: קיי?

<שמעון אבני: יש בית ספר אז אנחנו לא מוצאים מקום להתערב.

<שמעון אבני: לא מוצאים מקום להתערב.

<שמעון אבני: אם היית אומר: שמע, אין להם לאן ללכת, הילדים האלה לא לומדים כי אין להם לאן ללכת, אז הייתי אומר לך: אתה צודק.

<שאדי חלול: אז אני אלמד אותם משהו שהוא לא לפי הערכים.

<שמעון אבני: סליחה, שאדי, אני רוצה לשאול אותך שאלה - - -

עודד פורר: אם היה גר ילד חרדי, אם היה גר ילד חרדי בגוש חלב, האם הוא לא היה מקבל הסעה לחינוך חרדי?

<שמעון אבני: למה אתם באים אליי?

<שמעון אבני: למה הרשות - - -

עודד פורר: כי הרי ברור לחלוטין שהרשות המקומית לא רוצה שהילדים ילמדו במקום אחר, כי היא רוצה להמשיך ולתת שם איזשהם ערכים שלא תואמים את הערכים של - - -

<שמעון אבני: בוא תתערב בכל מקום שבו הרשות סבורה שזה לא - - -

עודד פורר: אגב, אתה מתערב.

עודד פורר: יש מקומות שילדים רוצים חינוך חרדי, הם מקבלים הסעה לחינוך חרדי, עם בתי הספר.

<שמעון אבני: בהנחה שהם חינוך חרדי.

<שמעון אבני: זה לא נכון, אני לא מסיע חינוך חרדי לכל מקום.

<שמעון אבני: אם עכשיו יבוא ילד שירצה ללמוד בבית ספר חילוני אז אני לא מסיע אותם, אני לא מסיע אותם.

<שאדי חלול: אם הוא היה יהודי?

איציק שמולי: שאדי, שאדי, הזכות להתפרץ שמורה רק לחברי כנסת.

יחיאל חיליק בר: ואני הצבעתי אפילו, הייתי מנומס.

יחיאל חיליק בר: שמעון, אני רוצה לשאול אותך שאלה.

יחיאל חיליק בר: אל"ף, במרכז הארץ יש הורים שבוחרים לשים את הילד שלהם במקום אחר והרשות מתערבת ומסייעת, כולל חרדים שרוצים לשלוח את הילדים שלהם לישיבות שהן לא בהכרח ליד הבית, המדינה מסייעת.

יחיאל חיליק בר: פה יש קודם כל ענין עקרוני, שכשזה תקוע בפריפריה וזה נוגע למיעוטים וזה נוגע למיעוטים בתוך מיעוטים, אז קל לנו להגיד "הרשות".

יחיאל חיליק בר: עכשיו, אל תשכח - - -

<שמעון אבני: אני מוכרח לסיים - - -

יחיאל חיליק בר: רגע, שמעון, עוד מילה, עוד מילה, יש - - -

<שמעון אבני: חייב שהרשות תעשה את הצעד הראשון, אני אמשיך הלאה מכאן.

יחיאל חיליק בר: אבל אני אגיד לך מה הבעיה עם הרשות.

יחיאל חיליק בר: הרשות יש לה שתי בעיות כנראה האחת, היא שהם רוצים לתת את החינוך שהם רוצים אבל מעבר לזה, הרשות וגם משרד החינוך יודעים שאני, אם אני מקבל "פר ראש" שכר על כל ילד שנמצא בית הספר שלי, אז אני מבחינתי, ילד זה עוד אלפיים, שלושת אלפים או ארבעת אלפים שקל בחודש ולכן מעבר לאידיאולוגיה שלי אם ללמוד חינוך ציוני או לא ציוני, יש פה את העניין של "פר ראש" ולכן, צריך להגיד להם, עם כל הכבוד, לכם זה "פר ראש" אבל להורים, כמו שאמר עודד, זה "פר הילד שלי כל עולמי".

יחיאל חיליק בר: ולכן, משרד החינוך צריך לבוא ולהגיד לאנשי הרשות: שמעו, אם לא רוצים ללמוד אצלכם אז כנראה שיש בעיה ולא נדון בזה אלא אחר כך, אתם צריכים לסייע ואם לא אז לסייע במקומם, לקחת את הילדים האלה במקומם.

יחיאל חיליק בר: לא מדובר על מרחק של מאות קילומטרים.

<שמעון אבני: אם הרשות לא תרצה לעשות מכרז הסעות אז אני אעשה?

עודד פורר: היא תעשה מכרז על הילדים שיש לה אבל לעשרים וארבעה הילדים שאין לה שתארגן אוטובוס.

<שמעון אבני: אתה מבקש ממני לבוא להיות רשות עכשיו, אני לא יכול.

עודד פורר: אני מבקש ממך, או לכפות על הרשות או בהיעדר הדבר הזה לקחת אחריות כמדינה.

איציק שמולי: אני אגיד לכם.

איציק שמולי: קודם כל ברוך הבא חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: סליחה על האיחור.

איציק שמולי: בסדר גמור.

איציק שמולי: יש לך, יש הרבה הרבה ועדות בכנסת, זה בסדר.

איציק שמולי: אני חושב שאנחנו כאן מנהלים שיח של חרשים כי לפי מה שאני מבין מתגובת הרשות, לא רק שהיא תהיה מוכנה להפנות בקשה אלא שהרשות אומרת "המועצה המקומית גוש חלב תהיה מוכנה להסכים לשקול בחיוב ולאשר גם השתתפות בהסעות".

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

<שמעון אבני: היא חייבת.

<שמעון אבני: ברגע שהיא תגיש את הבקשה והיא תאושר היא תהיה חייבת לשלם.

<שמעון אבני: זו השתתפות של משרד החינוך והרשות המקומית.

יחיאל חיליק בר: אז אם אפשר לסגור פה דברים - - -

<שמעון אבני: אני אומר לך יותר מזה, יושב ראש הועדה, אני אומר לך יותר מזה, ברגע שהוא כותב שההורים יצטרכו להשתתף אני אומר לך שברגע שזה יאושר על ידי הרשות אז ההורים בכלל לא צריכים, זה אני והרשות לוקחים בעלות מלאה אבל חייב להיות סדר בדברים.

<שמעון אבני: אם הרשות תפנה.

<שמעון אבני: אני לא מכיר את המכתב של הגיזבר של המועצה.

<שמעון אבני: אנחנו נפנה אליו ונבקש: חברים, מאחר ואמרתם והודעתם לכנסת שאתם מוכנים, נא להוציא אלינו בקשה להסיע את הילדים האלה.

איציק שמולי: מצוין.

איציק שמולי: יפה.

איציק שמולי: אני רוצה לפנות ליונס מוחמד, יו"ר אפקים – אופק לשלום ודו קיום, האם אמרתי את זה נכון?

איציק שמולי: בבקשה.

<מוחמד יונס: וסגניתו שנמצאת.

איציק שמולי: וסגניתו שאין לי את שמה פה.

איציק שמולי: בבקשה.

<מוחמד יונס: אנחנו חשבנו שמדובר בהסעות לכל הילדים, לא לגוש חלב במיוחד ולא על עשרים וארבעה ילדים.

<מוחמד יונס: להפוך את נושא הדיון לפוליטי זה לא טוב, זה לא משרת אף אחד, זה רק משרת את האינטרס של שאדי חלול בעצמו.

<מוחמד יונס: הוא רוצה ללמד את הילדים שלו ערכים.

<מוחמד יונס: הוא שכח לומר לכל הנוכחים בחדר ובמליאה, שרוב בתי הספר נמצא בהם בחדר המנהל דגל ישראל, תמונתו של ראש הממשלה, תמונתו של נשיא המדינה ואלה ערכים ישראלים, אז לבוא ולדבר על עשרים וארבעה תלמידים שרוצים הסעה מיוחדת זה ענין פוליטי אישי שלו.

<שאדי חלול: איך שלי?

<שאדי חלול: אלה עשרים וארבעה ילדים - - -

איציק שמולי: שאדי, אתה לא עונה.

<מוחמד יונס: אלה עשרים וארבעה ילדים - - -

איציק שמולי: אחרי זה אתה תוכל להגיב.

<מוחמד יונס: אלה עשרים וארבעה ילדים שקשורים - - -

עודד פורר: למה הם לא רוצים ללמוד בבית הספר הזה?

<מוחמד יונס: מה?

עודד פורר: למה הם לא רוצים ללמוד בבית הספר הזה?

<מוחמד יונס: למה הם לא רוצים ללמוד בבית הספר הזה?

<מוחמד יונס: אתה צריך לשאול את - - -

עודד פורר: אתה אומר שזה ענין אישי שלו.

<מוחמד יונס: זה ענין אישי.

עודד פורר: מה, הוא שונא את מנהל בית הספר באופן אישי?

עודד פורר: עשרים וארבעה אנשים?

<מוחמד יונס: לא - - -

עודד פורר: אתה אומר שזה ענין אישי אז תעמוד מאחורי הדברים שלך.

עודד פורר: מה אישי?

<מוחמד יונס: שאדי חלול לא רוצה - - -

עודד פורר: לא שאדי חלול, יש עוד עשרים ושלושה, מה הענין האישי שלהם?

<מוחמד יונס: תביא אותם, למה לא?

עודד פורר: תראה, אתה אומר, סליחה רגע, סליחה, אם אתה אומר שהעניין הוא ענין אישי, בוא תגיד איזו נקודה אישית.

עודד פורר: אישי זה שהוא לא אוהב אותו ובגלל זה יש לו איזושהי בעיה אישית אתו, אז אם יש עשרים ושלושה אנשים שיש להם בעיה אישית עם מנהל בית הספר - - -

<מוחמד יונס: אם שמעת את תגובת המועצה היית מבין.

עודד פורר: אני הייתי שמח שהמועצה הייתה מכבדת את הכנסת כמוסד נבחר, ומגיעה לפה ושולחת לפחות נציג, אז אני הייתי מכבד את המועצה אבל מועצה שלא טורחת אפילו לשלוח נציג, שלא לדבר על ראש המועצה אלא לשלוח נציג לפה, זה רק מראה את היחס שלה, גם לבית הזה וגם לאנשים שיושבים כאן.

עודד פורר: כשזה טוב "לחלוב את הכסף" מהמדינה אז כן אבל זה לא טוב לבוא ולכאן ולתת דין וחשבון על מה שעושים או לא עושים.

עודד פורר: וזה לא טוב.

עודד פורר: אם אנחנו כבר מדברים על בית הספר אז הייתי שמח לדעת מהו אחוז הגיוס לשירות לאומי – צבאי, או אזרחי מתוך בית הספר הזה?

<מוחמד יונס: אתה יודע מה?

<מוחמד יונס: אני אתן לסגנית שלי לדבר, על כמה בחורות בדואיות עושות שרות לאומי בבית הספר שהיא מלמדת.

עודד פורר: לא, לא, לא, לא, לא, בבית הספר הזה, בבית הספר הזה.

<מוחמד יונס: למה להתייחס לבית ספר אחד?

עודד פורר: כי זה בית הספר - - -

מסעוד גנאים: זה לא שייך לוויכוח פה.

עודד פורר: זו הרשות שמסרבת לתת את ההסעה.

עודד פורר: אתה מכניס פה את העניין האישי, עם האג'נדה האישית שלך.

עודד פורר: יש פה רשות שמסרבת לתת את ההסעה, למה היא מסרבת לתת את ההסעה?

עודד פורר: למה אתה בורח ולמה אתה הופך את העניין הזה לאישי?

<מוחמד יונס: הרי אתה יודע ששאדי חלול היה מועמד להיות חבר כנסת - - -

עודד פורר: מה זה רלבנטי בכלל?

עודד פורר: מה זה רלבנטי בכלל?

עודד פורר: האם בגלל זה הוא לא זכאי להסעה?

עודד פורר: בגלל זה הוא לא זכאי להסעה, כמו כל תלמיד אחר?

<מוחמד יונס: אז גם כל הילדים הערבים זכאים להסעות, אם הם רחוקים מבית הספר שלהם.

איציק שמולי: אני מבקש, רגע, שניה.

עודד פורר: אין על זה מחלוקת בכלל.

<מוחמד יונס: החוק קובע 1,700 מטר רחוק מהבית מגיעה לו הסעה.

<מוחמד יונס: הוא לא דיבר על זה.

<קריאה: בוא נהפוך את הדיון הזה לכללי, יש כאן בעיה.

איציק שמולי: אדוני, אתה מוכן - - -

עודד פורר: אתה הופך את הדיון הזה לפוליטי.

<מוחמד יונס: לא, אני אומר - - -

איציק שמולי: אדוני, האם אתה מוכן, אתה מוכן שניה רגע?

איציק שמולי: אני שומע יותר טוב כשמדברים בשקט, אז אני מבקש ממך להביא את הדברים בנחת, לחברי כנסת מותר להעיר הערות ביניים, אתה יכול לבחור אם להתייחס או לא להתייחס.

<מוחמד יונס: אני מתייחס.

איציק שמולי: אז בבקשה, תשיב את דבריך בנחת וברוגע ואנחנו נמשיך הלאה.

<מוחמד יונס: אז כך, קודם כל, בכל בית ספר, ערבי או יהודי, מגיעה ההסעה לילדים שרחוקים מבית הספר 1,700 מטר.

<מוחמד יונס: ברגע שיש מרחק כזה מגיעה להם הסעה אבל, לבחור ללמד את הילדים שלו בבית ספר שרחוק מהכפר ולבקש הסעה, הוא צריך לשאת בנטל הזה ולא המועצה המקומית.

<מוחמד יונס: ולא להפוך את העניין לפוליטי אישי.

<מוחמד יונס: כי הוא לא בא לדבר על המגזר הערבי אלא הוא בא לדבר קונקרטית על עשרים וארבעה ילדים.

עודד פורר: אבל - - - עשרים וארבעה ילדים הם לא ענין אישי.

<מוחמד יונס: אז אל תהפוך את הדיון לעשרים וארבעה ילדים, דבר על כל המועצות המקומיות, כשילד בא מכפר אל ראם ללמוד בנצרת זה מרחק של ארבעים קילומטר, למה אין לו הסעה?

<מוחמד יונס: הוא לומד במיגזר הדרוזי, שכולם משרתים בצבא.

איציק שמולי: בואו נישאר בתחום הגיאוגרפי של - - -

<מוחמד יונס: אתה יודע מה, קחו כפר חורה - - -

איציק שמולי: אני מבטיח לך שאם אתה - - -

<מוחמד יונס: כפר - - -

איציק שמולי: אני מבטיח לך - - -

<קריאה: תעשה דיון על זה.

<מוחמד יונס: כפר חורה ו- - - מרחק של פחות מחמישה קילומטר, ילדים הולכים ברגל, תתייחס לזה, שיתנו להם הסעות.

<מוחמד יונס: ולא מדבר על עשרים וארבעה תלמידים כי שבע מאות תלמיד יש.

איציק שמולי: בבקשה, אבל יש זה שיש עוול במקום אחד לא אומר שצריך להתעלם מעוול במקום אחר.

<מוחמד יונס: אז לא להפוך אותו לפוליטי אישי.

איציק שמולי: בבקשה, מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

מסעוד גנאים: אני לא הייתי בתחילת הדיון, נכון, הבעיה שהצביעה מוחמד עליה היא בעיה כוללת בהרבה מקומות, אם זה בנגב ובגליל, לגבי הרבה תלמידים שנוסעים בלי שאף אחד יממן אותם, או אפילו הולכים ברגל אבל, ספציפית למקרה הזה, זה לא אומר שלא לכל תלמיד מגיעה הסעה, שתהיה מי שתהיה ההשתייכות שלו, אני גם חולק הרבה על מר חלול אבל, העניין פה הוא עניין של התלמידים.

מסעוד גנאים: רק לא הבנתי, האם המועצה היא שמתנגדת או שמשרד החינוך הוא שמתנגד לממן את ההסעה?

איציק שמולי: אני אגיד, קודם כל משרד החינוך עד עכשיו העמדה שלו היא ניטראלית, הסיבה שהעמדה שלו ניטראלית היא כי הוא טוען שהוא לא קיבל פנייה מהמועצה.

איציק שמולי: הרשות, לדברי משרד החינוך, לא העבירה פנייה.

איציק שמולי: מנגד, בתגובה הכתובה שאנחנו קיבלנו מהרשות, משתמע, שהיא מוכנה מחר בבוקר, לא רק להעביר פנייה אלא גם להשתתף בעלות של ההסעה.

מסעוד גנאים: אז מה הבעיה?

מסעוד גנאים: אני לא יודע.

מירב בן ארי: אין בעיה.

איציק שמולי: אין שום בעיה, רק כשהופכים את העניין הזה, בגלל שבאים לטפל בבעיה שקיימת בישוב מסוים, הופכים את העניין הזה לפוליטי ובאים עם איזושהי הסתבכות שהיא לא במקומה.

איציק שמולי: רק אם יש משהו להוסיף אז כן, אני רוצה לסכם את הדיון.

איציק שמולי: האם אתה רוצה להוסיף?

<קריאה: לא, זהו.

איציק שמולי: מצוין.

איציק שמולי: תזכרו מה אנחנו - - -

<דועא ג'זמאוי: לי יש תגובה.

איציק שמולי: כן, בבקשה.

<דועא ג'זמאוי: נעים מאד, אני הסגנית של מוחמד וקוראים לי דועא אבל, לפני שאני הסגנית שלו, אני מורה בנגב ומתוך בחירה, אני אמרתי לעצמי: אני חייבת ללכת וללמד שם.

<דועא ג'זמאוי: אם אנחנו מדברים על גוש חלב, שאני לא יודעת מהו המרחק הגיאוגרפי בינו לבין קיבוץ סאסא - - -

<שאדי חלול: חמישה קילומטר.

<דועא ג'זמאוי: חמישה קילומטר, ארבעה, שלושה, עשרה, זה לא הקטע של המרחק ולא נדייק במספרים, כי רוב הדיונים, לצערי, שאני משתתפת בהם, הנגב תמיד שוכחים אותו, או תמיד שמים אותו בעדיפות האחרונה.

<דועא ג'זמאוי: אני מורה וכואב לי לראות ילדים, שהם הולכים, רוצים ללמוד, הרי בתי הספר בנגב, כל בית ספר מלמד את הערכים של מדינת ישראל.

<דועא ג'זמאוי: יש לנו את הדגל תלוי, אפילו יותר גדול מהדגל שיש מאחוריך, יש לנו את התמונה של נשיא המדינה וראש הממשלה, הילדים יודעים מהי מדינת ישראל, הילדים יודעים מהם הערכים של מדינת ישראל והילדים יודעים מה זה גיוס לצבא.

<דועא ג'זמאוי: יש מאה אחוז של בנות מן הכפר שאני מלמדת בו, זה הכפר שליד חורא, מאה אחוז של בנות שירות לאומי והבנות אומרות: אנחנו רוצות להתנדב, אף אחד לא מכריח אותן.

<דועא ג'זמאוי: הקטע שנשאר פה הוא שאת חורה מכירים ברשויות, ואילו את - - - לא מכירים, אם אתם זוכרים לפני כמה ימים, את התאונה שקרתה בכביש בנגב עם שלושת הבחורים שנהרגו, זה המרחק בין הכביש - - -

מירב בן ארי: בואי תתייחסי, אני אומרת לך - - -

עודד פורר: דועא, דועא, זה דיון אחר - - -

מירב בן ארי: אני חברה בוועדה הזו וגם גנאים - -

<דועא ג'זמאוי: אין בעיה - - -

<קריאה: זה לא הדיון.

<קריאה: בוא תלך לוועדה אחרת - - -

<דועא ג'זמאוי: אתה יודע מה, בסדר, אין שום בעיה, תן לי לסיים.

<מוחמד יונס: זאת הוועדה - - -

<דועא ג'זמאוי: אני לא סיימתי - - -

מסעוד גנאים: דועא, דועא, אנחנו בוועדת החינוך, שוואייה, בוועדת החינוך - - -

מירב בן ארי: היינו פיזית גם בנגב.

<דועא ג'זמאוי: איפה בנגב?

מסעוד גנאים: ובכל מיני ועדות בקשר לענייני הנגב והתלמידים, דועא, היו גם דיונים, היו דיונים על כל הבעיה שאת מזכירה - - -

מירב בן ארי: חבל להתפזר.

מסעוד גנאים: בקשר לנגב, לצערי הרב הבעיה עודנה, נכון אבל, בקשר לדיונים, להסעות ולתלמידים, למערכת החינוך בנגב, היו כמה דיונים בנושא הזה.

מירב בן ארי: נכון.

איציק שמולי: אני רוצה - - -

<דועא ג'זמאוי: אתה יודע מה, בסדר, אז אין שום בעיה, אתה יודע מה, אני אגיד לך כזה דבר, אני אמשיך לקום כל יום בבוקר - - -

איציק שמולי: גבירתי.

<דועא ג'זמאוי: משפט אחרון, תסלח לי ואני אסיים.

איציק שמולי: כן.

<דועא ג'זמאוי: אני אמשיך לקום כל יום בבוקר עם הידיעה שאכפת לי מהילדים, עם המצפון הנקי שיש לי, ואני אאסוף אותם בדרך לבית הספר.

<דועא ג'זמאוי: זה מה שעשיתי וזה מה שאמשיך לעשות.

מירב בן ארי: כל הכבוד לך, באמת, בלי ציניות.

איציק שמולי: אני אתייחס.

<דועא ג'זמאוי: אני לא אחכה למועצה ואני לא אחכה כמובן למשרד החינוך.

<דועא ג'זמאוי: לצערי הרב.

מירב בן ארי: אנחנו לא מזלזלים בזה, להיפך.

מירב בן ארי: כל הכבוד לך.

איציק שמולי: אני רוצה לסכם את הדיון בבקשה, ברשותכם.

איציק שמולי: תראו, קודם כל אני אתחיל עם מה שאת אמרת.

איציק שמולי: הוועדה כן קיימה בחודש ינואר האחרון סיור במוסדות החינוך בנגב ובחודש הבא גם שר החקלאות יהיה בוועדה.

איציק שמולי: הוא יהיה כאן אז אתם כמובן מוזמנים לקחת חלק בדיון.

איציק שמולי: אני מבטיח לך, אני מבקש למרות שהנושא הזה נדון שוב ושוב, בוועדת החינוך, אני מבקש ממך בקשה אחת, מהעמותה, תעבירו לנו בבקשה בקשה קצרה לקיים דיון כזה בוועדת החינוך של הכנסת, ספציפית על הנגב, אני בטוח שגם אני וגם - - -

<מוחמד יונס: אני אפנה לחבר הכנסת גנאים.

מירב בן ארי: אין בעיה.

מירב בן ארי: אתה יכול לפנות גם אלינו.

מירב בן ארי: אנחנו היינו במגזר הבדואי שלש פעמים.

איציק שמולי: אני מזמין אתכם בבקשה לפנות, בטח ובטח לכל חבר כנסת שכאן, לשלוח את הבקשה לכל חברי הכנסת, רק תוודאו שזה הגיע.

איציק שמולי: אני מבקש מכם.

איציק שמולי: לעצם העניין, תראו, קודם כל אני לא יכול שלא להתייחס להחלטת המועצה לא להגיע לדיון בכנסת ואני מפרש את זה כיריקה בפרצופה של הכנסת.

איציק שמולי: מי שצריך להעביר את המסר שיעביר את המסר, שאם ראשי הרשויות קטנות כגדולות יתייחסו באופן הזה לוועדות הכנסת אז אחת ההמלצות - - -

מירב בן ארי: בטח בדיון כל כך מהותי שעם הנוכחות שלה כאן, יכולנו כבר להתקדם.

איציק שמולי: אז שלושה דברים אנחנו מסכמים.

איציק שמולי: האחד, אין חולק בדבר הזכות של ההורים לשלוח את ילדיהם ללמוד בקיבוץ, או לחלופין, כך אני מבין מתגובת המועצה, בבית ספר יסודי בכפר ראמה, והוועדה כן מכירה בצורך שעולה להסדיר את העניין של ההסעה.

איציק שמולי: השני, באופן מעשי.

איציק שמולי: אנחנו נוציא, בשם ועדת החינוך של הכנסת, פנייה, תגובה, למועצה המקומית, לאור התגובה שלהם, בבקשה שיפנו באופן יזום לאגף של משרד החינוך, שאחראי להסעות, ויגישו את הבקשה כמה שיותר מהר, בשאיפה לימים הקרובים.

איציק שמולי: במקביל אנחנו נבקש מכם, משרד החינוך, שמעון אבני, לנסות – וכפי שאתה אמרת בסוף דבריך, גם ביוזמתכם, לאור התגובה שעלתה כאן מצד המועצה, לברר, להפעיל את הלחץ גם מן הכיוון שלכם ולפנות למועצה המקומית כדי שהיא תגיש את הבקשה.

איציק שמולי: המצוקה שעולה כאן מצד ההורים היא ברורה.

איציק שמולי: והדבר השלישי, לבקשת חברי הכנסת, נקיים פה דיון מעקב בעוד כחודש, בנוכחות המועצה המקומית ואני מבקש, גבירתי המנהלת, להודיע למועצה המקומית, כבר מעכשיו, שבעוד כחודש עומד להתקיים דיון ושהוועדה מצפה שלא ירקו לה בפרצוף פעמיים.

עודד פורר: הדיון יתייתר אם נקבל מכתב מהמועצה שהעניין נפתר.

מירב בן ארי: לא נבזבז את זמנכם.

איציק שמולי: היה ותוגש בקשה, היא תמשיך להיות מטופלת בצינורות המקובלים ואנחנו נתמקד בבעיית ההסעות במקומות אחרים כפי שאתם העליתם.

מירב בן ארי: אני רוצה להוסיף משהו אחד, שאדי, בגלל שבאמת זה כל כך בנפשך העניין, שאם אין לך התייחסות והנושא נמרח, תפנה אלינו ואנחנו נפנה, אם צריך גם נערב את מי שצריך במשרד החינוך אבל שמעון עושה את עבודתו.

מירב בן ארי: פשוט תעדכן אותנו בדברים נוספים.

איציק שמולי: תודה רבה לכם.

איציק שמולי: הישיבה נעולה.