ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 153, 2016-03-14 08:30

דוד אמסלם: בוקר טוב.

דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה.

דוד אמסלם: על סדר היום הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 26), התשע"ו-2016, הכנה לקריאה שנייה ושלישית, והצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 26) (החמרת הענישה בעבירות הלנה והעסקה של שוהים בלתי חוקיים), התשע"ד-2014 של חברי הכנסת מרדכי יוגב, יעקב מרגי, ניסן סלומינסקי, שולי מועלם-רפאלי, הכנה לקריאה שנייה ושלישית.

דוד אמסלם: אתמול עברנו על כל החוק.

דוד אמסלם: היו לנו כמה הערות ועכשיו ניתן למירי להקריא את התיקונים הקלים שהיו לנו, נעבור להסתייגויות ונתקדם.

<מירי פרנקל שור: הסוגיה הראשונה שעלתה היא בסעיף 12ב4, סעיף קטן (ג), בעמוד 5.

<מירי פרנקל שור: התעוררה שאלה תוך כמה זמן צריך הקצין המוסמך לתת את החלטתו בעיון החוזר שמוגש לו לאחר שהמקום נסגר בצו מינהלי.

<מירי פרנקל שור: אנחנו מבקשים להביא להחלטת הוועדה שקצין המשטרה המוסמך ייתן את החלטתו בתוך 72 שעות מיום הגשת הבקשה.

דוד אמסלם: מקובל?

<איה גורצקי: מקובל.

<איה גורצקי: אני רק מבקשת, אתמול סיכמנו, שהיות והדברים לא נכתבו בדברי ההסבר, אנחנו נאמר אותם בפרוטוקול הוועדה.

<איה גורצקי: הקצין המוסמך, שהוא מפקד מחוז או לפחות בדרגת תת ניצב, ייתן החלטה בהקדם.

<איה גורצקי: 72 שעות זה בהחלט זמן סביר.

<מירי פרנקל שור: לא יאוחר מ-72 שעות.

<איה גורצקי: לא יאוחר מ-72 שעות.

<איה גורצקי: בסדר.

<איה גורצקי: מה שכן, היות וזה לא נכתב מפורשות, אנחנו מבינים מזה שדרך ההשגה או הערר הזה יכול להיעשות בעל פה או בכתב בהתאם לשיקול דעת.

<איה גורצקי: ההשגה עצמה, ככל שהיא נעשית בעל פה, לא חייבת להיות דווקא בפני אותו מפקד מחוז.

<איה גורצקי: כמובן שההחלטה חייבת להיות של מפקד המחוז.

<מירי פרנקל שור: לא החלטנו.

<מירי פרנקל שור: אני חושבת שזה נתון לפרשנות אבל לא כדאי לכבול את הוועדה.

<מירי פרנקל שור: הנושא פתוח לשיקול דעתו.

אוסאמה סעדי: כתוב כאן מוסמך לדון בבקשה.

אוסאמה סעדי: הבקשה היא בעל פה?

<קריאה: אתה רוצה בכתב, אז בכתב.

אוסאמה סעדי: אני שואל.

אוסאמה סעדי: אני לא יודע.

דוד אמסלם: אני משאיר את זה כך.

<מירי פרנקל שור: אנחנו נשאיר את זה פתוח לשיקול דעתו.

דוד אמסלם: אם בן אדם רוצה בעל פה, זה בעל פה.

<מירי פרנקל שור: הקצין מקבל בכתב והוא בכל זאת רוצה לראות את האדם.

דוד אמסלם: אתם רוצים שהבקשה תהיה בכתב?

<איה גורצקי: לא.

<איה גורצקי: אנחנו רוצים להשאיר את זה לשיקול דעת הקצין המוסמך.

<מירי פרנקל שור: זה תלוי בנסיבות.

<מירי פרנקל שור: זאת סמכות כל כך רחבה.

<מירי פרנקל שור: תלוי בנסיבות, תלוי במגיש, תלוי בסוג.

<איה גורצקי: לפעמים זה גם וגם.

<מירי פרנקל שור: אני חושבת שכדאי להשאיר את זה.

אוסאמה סעדי: אני מבקש, כאשר כתוב שהשימוע כאמור יתקיים בהקדם האפשרי ואת אומרת שההחלטה - - -

<מירי פרנקל שור: לא.

<מירי פרנקל שור: במקום "השימוע כאמור יתקיים בהקדם האפשרי" יבוא "קצין המשטרה המוסמך ייתן את החלטתו בתוך 72 שעות מיום הגשת הבקשה".

אוסאמה סעדי: השאלה מתי הוא יגיש את הבקשה.

אוסאמה סעדי: אולי הוא לא הגיש.

<מירי פרנקל שור: אז הוא לא הגיש ואין על מה לדון.

אוסאמה סעדי: לכן אני אומר, 72 שעות מיום הגשת הבקשה והשימוע.

אוסאמה סעדי: כך צריך להיות.

אוסאמה סעדי: משפטית אני מדבר.

<איתמר גלבפיש: במובן הזה, מה שאמרת כרגע, זה מרע את המצב המשפטי של הפונה.

<איתמר גלבפיש: זה נותן לו 72 שעות מיום השימוע וכאן מדברים על 72 שעות מיום הגשת הבקשה.

אוסאמה סעדי: אתה רוצה 72 שעות מיום הצו?

<איתמר גלבפיש: לא.

<איתמר גלבפיש: כרגע אתה אומר שיש 72 שעות מהיום שהוא פנה.

<מירי פרנקל שור: אם הוא מגיש את הבקשה שלו, תוך 72 שעות הוא צריך לתת את ההחלטה.

אוסאמה סעדי: גם השימוע.

<מירי פרנקל שור: כן.

<מירי פרנקל שור: אני חושבת שזה מה שכתוב בנוסח אבל אם חושבים שצריך לשפר, נשפר.

<איה גורצקי: לא.

<איה גורצקי: זה ברור.

<מירי פרנקל שור: ה-72 שעות מתחילות להיספר מרגע הגשת הבקשה.

<איה גורצקי: רק שמגיש הבקשה יכול להגיש אותה או עד 72 שעות מרגע - - -

<מירי פרנקל שור: לא.

אוסאמה סעדי: הוא יכול להגיש אותה אחרי יומיים-שלושה אבל השימוע וההחלטה צריכים להינתן תוך 72 שעות.

דוד אמסלם: יש לנו עוד הערות?

<מירי פרנקל שור: כן.

<תומר רוזנר: בעמוד 534 בהצעת החוק המקורית.

<מירי פרנקל שור: בסעיף 12ב9.

<מירי פרנקל שור: כותרת הסעיף היא צו איסור המשך עיסוק.

<מירי פרנקל שור: אנחנו הערנו שאנחנו רואים כאן פגיעה בחופש העיסוק ובהתאם להחלטת היושב ראש אנחנו מתרכזים רק ברישיון או בהיתר עיסוק.

<מירי פרנקל שור: זאת סמכות שנתונה על פי כל דין.

אוסאמה סעדי: היתר עיסוק זה חופש עיסוק.

<מירי פרנקל שור: אבל כאן זה היה הרבה יותר רחב.

אוסאמה סעדי: מה ההבדל?

<מירי פרנקל שור: שרישיון או היתר עיסוק זה דבר מוסדר.

<מירי פרנקל שור: רישיון מוסדר על פי חוק.

<מירי פרנקל שור: לא רישיון עסק אלא רישיון מקצוע.

<מירי פרנקל שור: יש לך קבלן רשום, יש לך עורך דין.

אוסאמה סעדי: זה לא חופש העיסוק?

אוסאמה סעדי: זה חופש העיסוק.

דוד אמסלם: אני אסביר.

דוד אמסלם: אנחנו חשבנו שאתה לא יכול לאסור על בן אדם לעסוק בתחום מסוים.

דוד אמסלם: זה נשמע לי סנקציה שהיא אפילו לא סבירה.

דוד אמסלם: אבל אתה יכול להתלות את רישיונו או את רישיון העסק.

דוד אמסלם: אם אתה עורך דין ואני רוצה להתלות לך, אני לא יכול להגיד לך לא להיות עורך דין ואם אתה רוצה, תהיה, אבל היות ואתה צריך לחדש את רישיון עריכת הדין, אני אומר שאחד שהוא בינתיים עורך דין והוא העלים שב"ח, הוא לא יכול לקבל את הרישיון.

דוד אמסלם: זאת אומרת, אנחנו באים יותר מהסנקציה.

אוסאמה סעדי: בוא ניקח את הקבלן שהעסיק את העובד.

אוסאמה סעדי: אתה אומר שאתה רוצה לתת צו איסור עיסוק.

דוד אמסלם: בבית משפט.

אוסאמה סעדי: כן, בבית משפט, צו איסור המשך עיסוק.

אוסאמה סעדי: בית המשפט יאסור עליו להמשיך לעסוק בקבלנות.

<מירי פרנקל שור: לא.

<מירי פרנקל שור: הוא יתלה את הרישיון לפרק זמן.

<איתמר גלבפיש: היום בחוק יש סמכות למשל לגבי קבלני בניין.

<איתמר גלבפיש: יש אפשרות להתלות את הרישיון.

דוד אמסלם: אם הבן אדם רוצה להיות קבלן קטן, הוא לא צריך את רשם הקבלנים.

דוד אמסלם: קשה מאוד לאסור עליו להיות קבלן.

דוד אמסלם: אבל אם הוא רוצה להגיע לרשם הקבלנים ולרשום את הסיווג וכולי, בוודאי למדינה יש תנאים, לא לכל אחד היא נותנת רישיון לעסוק בתחום מסוים.

דוד אמסלם: עורך דין יכול להיות עם עבר פלילי?

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: המדינה החליטה שלא.

דוד אמסלם: יש לך עבר פלילי, אתה לא מקבל רישיון.

<מירי פרנקל שור: הדברים האלה מוסדרים.

אוסאמה סעדי: אבל את זה אנחנו עושים עוד לפני שהוא הורשע.

<מירי פרנקל שור: נכון.

דוד אמסלם: בבית משפט.

<מירי פרנקל שור: לפרק זמן מסוים.

אוסאמה סעדי: זה יכול להיות עד תום הליכים.

דוד אמסלם: אנחנו כרגע מדברים על המעסיק.

אוסאמה סעדי: נכון.

אוסאמה סעדי: מעסיק שעוד לא הורשע, שיש לו את חזקת החפות ואתה בינתיים מתלה את הרישיון שלו.

דוד אמסלם: אתה יודע כמוני שהרי בסופו של דבר גם היום אזרחים רגילים שיש להם חזקת החפות, עוצרים אותם, מרחיקים אותם, משעים אותם וכל זה בחזקת החפות.

דוד אמסלם: למה כאן זה מפריע?

דוד אמסלם: אני חושב שאם בן אדם עובר על החוק באופן גורף - - -

אוסאמה סעדי: הוא לא עובר על החוק.

דוד אמסלם: לכאורה.

דוד אמסלם: אתה מת על המילה לכאורה.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: עד שיתבררו העניינים המדינה רוצה להקפיא מצב ולומר לו שהוא לא ימשיך לעשות את ההסעות או הוא לא ימשיך לבנות עד שהיא תברר לגביו מה קרה באירועים האלה.

דוד אמסלם: אני מניח שזה דבר מאוד לגיטימי.

דוד אמסלם: אני חושב שגם אם לא היה כתוב כאן, יכול היה בית המשפט לקבל את ההחלטה כי הרי בית המשפט יכול לקבל החלטות מהסוג הזה שהן יותר החלטות מינהליות.

<מירי פרנקל שור: זה גם צריך לעבור משוכה מסוימת.

<מירי פרנקל שור: זאת אומרת, לא סתם בית המשפט מחליט אלא חומר שמוגש לו, לפי החומר, בהמשך נאמר שהתקיים יסוד סביר לחשש כי המשך העיסוק מהווה סכנה לשלום הציבור וביטחונו או עלול להקל על ביצוע עבירה דומה.

<מירי פרנקל שור: יכול לקבוע את זה בצו לתקופות מסוימות, עד לתקופות שלא יעלו על שלושים ימים.

<מירי פרנקל שור: זאת אומרת, אני חושבת שההסדר שיש כאן, גם הצו וגם תקופה של שלושים ימים - - -

אוסאמה סעדי: סעיף (א) הוא בטרם הוגש כתב אישום.

אוסאמה סעדי: בסעיף (ב) הוגש כתב אישום, יש אפשרות עד לתום הליכים.

<איתמר גלבפיש: לא.

<איתמר גלבפיש: אין בטרם הגשת כתב אישום.

אוסאמה סעדי: סעיף (א) מדבר על בית משפט רשאי על פי בקשה בכתב של הממונה.

אוסאמה סעדי: סעיף (ב) אומר שהוגש כתב אישום בעבירה.

<איתמר גלבפיש: המודל שנלקח כאן הוא כמו המודל שיש בחוק סדר הדין הפלילי (מעצרים) שגם בו יש סמכות היום לאסור על המשך עיסוק של אדם ברגע שהוא חשוד בעבירה.

<איתמר גלבפיש: זה ממש נלקח משם.

דוד אמסלם: זה נשמע לי מאוד הגיוני.

דוד אמסלם: זה בסדר.

<מירי פרנקל שור: גם הנטל ב-(א).

דוד אמסלם: אני אישית חושב שבן אדם שעבר עבירה חמורה – אני מניח שלא כל בן אדם – בית המשפט יגיע למסקנה שיש כאן חשד מאוד רציני שזה גם ימשיך להיות ויש כאן איזושהי בעיה, בינתיים אתה מרחיק את הבן אדם עד שאתה מברר את העניינים.

דוד אמסלם: זה קורה לנו כמעט כל יום כמעט בכל נושא.

<איה גורצקי: מעצרי בית זה דבר יום יומי.

דוד אמסלם: לא רק מעצרי בית.

דוד אמסלם: מרחיקים אנשים מעבודות ולפעמים לחודשים עד שמבררים את העניין.

דוד אמסלם: לא שזה בסדר, אבל זאת סוגיה אחרת.

דוד אמסלם: בוודאי כאשר מדובר בעבירה מהסוג הזה שהיא יכולה לגרום לבעיה ביטחונית, לא כלכלית, זה נכון.

דוד אמסלם: בואו נתקדם.

<מירי פרנקל שור: אני רוצה להפנות את תשומת לב הוועדה לסעיף 12ב9, סעיפים (א) ו-(ב).

<מירי פרנקל שור: אנחנו מדברים על התליית רישיון או היתר עיסוק וגם על דבר נוסף.

<מירי פרנקל שור: היה מדובר על ביטחון הציבור ואנחנו מבקשים לאשר לא רק ביטחון הציבור אלא להוסיף את שלום הציבור.

<מירי פרנקל שור: ביטחון הציבור ושלום הציבור.

דוד אמסלם: מה ההבדל בין שלום לביטחון הציבור?

<איה גורצקי: זאת שאלה מצוינת.

<איה גורצקי: אין הרבה הבדל.

<איה גורצקי: שלום הציבור וביטחונו, כך זה מנוסח כך בחוק המעצרים.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: את אומרת שמאחר וכך זה כתוב שם, שיהיה כתוב גם כאן.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: בסדר.

<מירי פרנקל שור: אותו תיקון יהיה ב-12ב10.

<מירי פרנקל שור: מדובר לא רק על עיסוק על התליית רישיון או היתר עיסוק.

<מירי פרנקל שור: דבר נוסף שנשאר פתוח ללא החלטה, סעיף 12ב3, עמוד 531 בהצעת החוק הכחולה.

<מירי פרנקל שור: ההבדל בין נסיבות רגילות לבין נסיבות מחמירות.

<מירי פרנקל שור: גם במספר העסקה וגם במספר הימים.

<מירי פרנקל שור: ההבדל הוא בין אחד לשניים ובין יום אחד לשניים.

דוד אמסלם: נתנו לכם חומר למחשבה.

דוד אמסלם: אתם רוצים להשאיר את זה כך?

דוד אמסלם: אני אדיש לעניין.

דוד אמסלם: מה שתחליטו.

<יואל הדר: אנחנו חשבנו.

<יואל הדר: מי שחשב יותר מאתנו, זה השר שלנו והוא ביקש להשאיר את זה כך.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: בסדר.

אוסאמה סעדי: מי לחש לשר?

<יואל הדר: אין לוחשים לשר.

<יואל הדר: שר שלנו לא צריך שילחשו לו.

דוד אמסלם: ברשותכם, אני רוצה לעבור להסתייגויות.

דוד אמסלם: נתחיל עם חבר הכנסת אוסאמה שכל הלילה לא ישן והכין לנו את ההסתייגויות.

דוד אמסלם: ראיתי אותן הבוקר חמות מהתנור.

דוד אמסלם: בבקשה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב ראש, חבריי חברי הכנסת.

אוסאמה סעדי: אני מגיש את ההסתייגויות בשם הרשימה המשותפת.

אוסאמה סעדי: אני מגיש גם רשימת דוברים מטעם הרשימה.

דוד אמסלם: אתה רשמת את עבדאללה ואת אבו עראר?

אוסאמה סעדי: את כולם.

אוסאמה סעדי: אני קראתי את הנימוקים המפורטים של מציעי החוק וקראתי שיש מצב ביטחוני מידרדר ויש ריבוי של התופעה של השתתפות שוהים בלתי חוקיים ומעורבות יתר שלהם ולכן מכאן באה הצעת החוק הזאת באופן הדחוף ביותר, מה שהכניס אותנו לסד של זמנים.

אוסאמה סעדי: היינו צריכים להיות אתמול בדיון באופן לא רגיל וכמובן לא יכולנו להגיע.

אוסאמה סעדי: אני הייתי באוניברסיטת אל נג'אח בנבלוס, לא בשכם, חברי עבדאללה היה חולה ולא הצליח להגיע ולחברי אבו עראר היה אירוע.

אוסאמה סעדי: יש יותר מדי אירועים בערערה בנגב.

דוד אמסלם: שמתי לב.

דוד אמסלם: אני מתנצל על כך שהערתי אותו.

דוד אמסלם: הוא אמר לי שהוא יצא מהבית ב-6:10 כשבדרך כלל הוא יוצא ב-8:30.

דוד אמסלם: אני מתנצל, אבו עראר.

אוסאמה סעדי: אני קיבלתי את החלטת כבוד יושב ראש הוועדה שצריך להגיש הסתייגויות עד שעה 8:00 בבוקר ולכן עמלנו כל הלילה עליהן.

אוסאמה סעדי: אני אמרתי בקריאה הראשונה במלואה שמדובר בחוק יצירתי מאוד ובירכתי ונתתי מחמאות לכבוד השר ולצוות שלו, גם ליועץ המשפטי וגם לעוזר הנאמן על כך שעמלו וניסחו את הצעת החוק הזאת, אבל אדוני היושב ראש וחבריי חברי הכנסת, זה המשך לאותם חוקים, שרשרת של חוקים, שאנחנו נתקלים בה בחודשים האחרונים מאז אוקטובר עד היום מבית יוצרו של השר לביטחון פנים וזה לזכותו כי הוא שוקד, עמל ומתאמץ להביא את כל הצעות החוק האלה כאשר חלק מהצעות החוק האלה עברו ונכנסו לספר החוקים.

אוסאמה סעדי: אבל אדוני היושב ראש, צריך לשאול פעם אחת – ואת זה כל פעם אנחנו מעלים גם בוועדות וגם במליאה – לגבי השר לביטחון פנים, המשרד לביטחון פנים – ואנחנו כוועדת הפנים של הכנסת עוקבים אחרי כל החוקים האלה שנחקקים בתקופה האחרונה ושואלים ומבררים – האם כל מה שאנחנו עושים צריך להיות.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב ראש, אתה זוכר את חוק ההזנה בכפייה, עליו עבדנו רבות.

אוסאמה סעדי: הכנסתם אותנו לסד של זמנים, כל יום דיון ב-8:00 בבוקר עד שעות אחר הצהרים וישבנו שעות על גבי שעות ובסוף חלק מהשרים אמרו שזה לא אקטואלי ולכן לא נחוקק את החוק, מה גם שיש חוק קיים שאפשר להשתמש בו.

אוסאמה סעדי: גם עמדת הרופאים הייתה שלא יישמו את החוק הזה והמשרד לביטחון פנים בסוף התעקש והטיל את כובד משקלו והחוק עבר.

אוסאמה סעדי: מזה חמישה חודשים, שום דבר, זה נשאר אות מתה בספר החוקים למרות שבחודשים האלה היו מספר שובתי רעב שהגיעו לתשעים ימים – מוחמד אלקיק ולפניו מוחמד אלאן – וגם אז לא הוחלט ליישם את החוק הזה ואני באמת מברך על כך, על כך שבסוף קיבלו החלטה חכמה שאומרת להקפיא את החוק הזה ולא להפעיל אותו.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב ראש, אני מזכיר לכם שורה של חוקים שהמשרד לביטחון פנים הוביל וכל זה תוך ניצול – ואמרנו גם ניצול ציני לפעמים – של המצב הביטחוני על מנת להעביר חוקים שהיו בהקפאה במהלך שנים ועכשיו מביאים אותם, מעלים אותם ומעבירים אותם.

אוסאמה סעדי: כמובן שמנצלים את המצב ביטחוני ואת ההידרדרות במצב הביטחוני ואז מקבלים תמיכה, לצערנו גם מסיעות האופוזיציה, ולא פלא שלא נוכח כאן אף אחד מסיעות האופוזיציה.

אוסאמה סעדי: בחוקים האלה משום מה אנחנו כנראה היחידים שמתנגדים ומתריעים ולא מכיוון שאנחנו חס וחלילה רוצים בהמשך המצב.

דוד אמסלם: גם המחנה הציוני הגישו את ההסתייגויות.

דוד אמסלם: הם בדרך.

דוד אמסלם: אתה בחברה טובה.

אוסאמה סעדי: זה טוב.

אוסאמה סעדי: בסדר.

אוסאמה סעדי: חלק מסיעות האופוזיציה.

אוסאמה סעדי: זה לא מכיוון שאדוני היושב ראש, ואני כבר אומר את זה, שאנחנו חס וחלילה רוצים בהמשך הידרדרות המצב הביטחוני או שאנחנו בעד פגיעה באזרחים, אבל כאשר אנחנו מדברים במצב משפטי, בחקיקת חוקים, ולפעמים גם שינינו חוקי יסוד ועושים את זה בחיפזון, בלחץ של זמנים, מכניסים את כולנו לסד של זמנים וכביכול, אם לא תעשו את החוק הזה היום ונביא את זה להצבעה בקריאה שנייה ושלישית, הקטסטרופה תהיה מחר וחס וחלילה על ראשו של יושב ראש ועדת הפנים יהיה הפיגוע הבא, חס וחלילה.

אוסאמה סעדי: כאילו אם היינו עושים את החוק הזה, היינו מונעים.

אוסאמה סעדי: זה לא כך.

אוסאמה סעדי: אנחנו יודעים שזה לא כך.

אוסאמה סעדי: כבר היינו בסרט הזה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב ראש, אני מזכיר לכולנו שגם בנושא ההחמרה בענישה על מיידי אבנים אז באו ואמרו לנו שחייבים לגמור את החוק הזה תוך 48 שעות כי יש מכת מדינה, ירושלים המזרחית, חייבים להחמיר את העונשים והיום אין לנו כלים.

אוסאמה סעדי: הכנסת והוועדות משתפות פעולה ואכן העברנו את החוק הזה.

אוסאמה סעדי: אחרי כן, עוד לא יבשה הדיו, באו ואמרו שזה לא מספיק אלא צריכים ענישת מינימום כי לא הפרקליטות ולא בתי המשפט – רק אנחנו מבינים ויודעים להילחם בעניין הזה.

אוסאמה סעדי: בתי המשפט, הפרקליטות והתביעה כאילו חיים בבועה אחרת והם לא נרתמים, למרות שאנחנו קוראים ושומעים שבתי המשפט כותבים פסק דין אחרי פסק דין.

אוסאמה סעדי: רק לפני כמה ימים בית המשפט העליון החמיר בענישה של מיידי אבנים ובקבוקי תבערה כי אמרו שגם בית המשפט צריך להירתם למאמץ הזה.

אוסאמה סעדי: אם כן, כאשר יש נסיבות מחמירות, בית המשפט יודע לעשות את זה אבל המשרד לביטחון פנים לא סומך על בתי המשפט ולכן הביא את הצעת החוק לגבי עונש מינימום.

אוסאמה סעדי: אחרי כן הביאו לנו את חוק המישוש שגם היה מוקפא במשך שנים.

אוסאמה סעדי: אחרי כן הביאו לנו את כל העניין הזה של חיוב הורים ומשפחות בערבויות ובביצועים למרות שהם לא חלק.

<יואל הדר: אתה יכול לכתוב ביוגרפיה על השר לביטחון פנים.

אוסאמה סעדי: בדיוק.

אוסאמה סעדי: הוא יכול לקחת את זה ובפריימריס להראות מה הוא עשה ולומר שהוא היחיד שעשה זאת.

אוסאמה סעדי: זה לא שר המשפטים אלא זה השר לביטחון פנים.

אוסאמה סעדי: הוא אומר כל הזמן שהוא נותן כלים ואני שואל, אדוני יושב ראש, וזאת הנקודה שלי, האם המשרד לביטחון פנים, הממשלה מביאה לנו לוועדת הפנים, לוועדת החוקה, לכנסת נתונים וסטטיסטיקה?

אוסאמה סעדי: כל החוקים האלה שאנחנו עושים, האם באמת הם מייצבים את המצב?

אוסאמה סעדי: האם הם מפחיתים?

אוסאמה סעדי: האם זה לא משנה?

אוסאמה סעדי: אני יכול להוסיף לרזומה של המשרד לביטחון פנים שהוא היחיד שעדיין מתעקש על אי החזרת גופות בירושלים, בניגוד לעמדתו של שר הביטחון שמחזיר גופות מיד בתוך הגדה המערבית.

אוסאמה סעדי: אני יכול להזכיר את כל העניין הזה של הריסות בתים גם בירושלים.

אוסאמה סעדי: כל הענישה הזאת.

אוסאמה סעדי: עוד מעט יביאו הצעת חוק של תיחום מגורים, שם טוב ויפה.

אוסאמה סעדי: תיחום מגורים, זה כאילו גירוש אבל קוראים לזה תיחום מגורים.

אוסאמה סעדי: עוד מעט גם זה יעלה.

אוסאמה סעדי: לכן אני מבקש אדוני היושב ראש, על מנת שנדע פעם אחת שלא מכניסים אותנו ללחץ ואומרים לנו שהחוקים האלה יצילו חיים, יפחיתו את הפיגועים, שיביאו לנו פעם אחת נתונים, מאז חקיקת החוקים האלה, האם באמת הפיגועים פחתו, האם מספר המפגעים ירד?

אוסאמה סעדי: כל העניין הזה שעכשיו מתלבשים עליו, הנושא של השב"חים, שוהים בלתי חוקיים, רק לפני כשנתיים שינינו את החוק הזה.

אוסאמה סעדי: אז הייתה הוראת שעה והחמרנו את העונשים של המסיעים.

<יואל הדר: רק של המסיעים.

אוסאמה סעדי: מתי זה היה?

אוסאמה סעדי: לפני שנתיים.

<איתמר גלבפיש: שנתיים.

אוסאמה סעדי: באו ואמרו שוהים בלתי חוקיים, הסעות, מכת מדינה וצריך להחמיר בענישה.

אוסאמה סעדי: יש גם פסיקה של בתי המשפט.

אוסאמה סעדי: יש פסיקה של בית המשפט העליון לפיה אם זה חוזר על עצמו, כן מחמירים וכן שולחים את השוהים האלה למאסר בפועל מאחורי סורג ובריח.

אוסאמה סעדי: אני שואל האם יש לנו נתונים.

אוסאמה סעדי: אני מתנצל על שלא הייתי אתמול אבל אני שואל האם יש לנו נתונים.

אוסאמה סעדי: מתוך סך כל עובדים ותושבי השטחים הכבושים שנכנסים לתוך ישראל, מה המספר שלהם, מה המספר של השב"חים שכן מעורבים בפיגועים.

אוסאמה סעדי: אם יש נתונים כאלה, אני אשמח לקבל אותם.

אוסאמה סעדי: אני מעלה נקודה, משחק אינטלקטואלי.

אוסאמה סעדי: יש פיגועים שנעשו בידי עובדים שהם עובדים חוקיים.

אוסאמה סעדי: אנחנו שמענו וקראנו גם בפתח תקווה וגם במקרים אחרים שעובד עם רישיון עשה פיגוע.

דוד אמסלם: הפיגוע בלי רישיון.

דוד אמסלם: העובד עם רישיון.

אוסאמה סעדי: בדיוק.

אוסאמה סעדי: אז נבוא ונגיד שמדינת ישראל אשמה בפיגוע הזה?

אוסאמה סעדי: הרי הרישיון הזה וההיתר הזה שניתן לעובד, העובד עובר תחקיר ביטחוני, גם שלו, גם של המשפחה, גם של המשפחה המורחבת ובסוף נותנים לו אישור ובכל זאת הוא מבצע את הפיגוע.

אוסאמה סעדי: אז מה, נבוא ונאמר שמדינת ישראל אשמה בפיגוע הזה?

דוד אמסלם: מה אתה מציע?

אוסאמה סעדי: תכף.

אוסאמה סעדי: נבוא ונגיד שאנחנו עכשיו לא נותנים היתרים ורישיונות?

אוסאמה סעדי: אני אומר מהיום הראשון, ואדוני מכיר את העמדה שלי ואת העמדות שלנו, שאין פתרון צבאי לסכסוך.

אוסאמה סעדי: אין פתרון משפטי.

אוסאמה סעדי: אמרתי לך והזכרתי לא במקרה את כל שרשרת החוקים הארוכה שהמשרד לביטחון פנים והשר לביטחון פנים מוביל וכך גם הממשלה.

אוסאמה סעדי: השאלה היא האם זה מנע, האם זה מונע, האם זה יביא לפתרון.

אוסאמה סעדי: לא.

אוסאמה סעדי: לכן אנחנו אומרים שהדרך היחידה היא מתן תקווה.

אוסאמה סעדי: אני אמרתי מעל הדוכן שכאשר אתם באים בעניין של יידוי אבנים ואתם מעלים את זה לעשרים שנים ואתם רוצים עונש מינימום של רבע מהמאסר המקסימלי, מי שלוקח סכין ויוצא לבצע פיגוע, בין אם זה ביפו, בפתח תקווה או בלוד, הרי הוא לוקח את נשמתו בידו והוא יודע ש-99 אחוזים הוא לא יחזור חי.

אוסאמה סעדי: זה ימנע ממנו אם הוא יקבל עונש של ארבע שנים או שנתיים או שלוש?

אוסאמה סעדי: הצעיר הזה בן ה-16 או הצעירה מחברון שבאה ורוצה לבצע פיגוע, צריך לבדוק את השורשים ואת הסיבות למה האנשים האלה מבצעים את הפיגועים.

אוסאמה סעדי: אני אומר לך אדוני היושב ראש, וגם מערכת הביטחון יודעת את זה, שהיום כל הדברים האלה, מה שנקרא מפגעים בודדים, אלה לא התארגנויות, אלה לא פלגים והדבר שהכי דוחף אותם, זה חוסר התקווה ואין אופק לפתרון.

אוסאמה סעדי: אנשים בני 16, בני 18, בני 14 יוצאים לבצע פיגועים ונהרגים וגם פוגעים באחרים וגורמים לאובדן חיים בצד השני, כל אבדה היא קשה, כל אובדן של חיים, אנחנו נגד, אבל כאשר באים ואומרים שאנחנו רוצים להחמיר את העונשים, כאן כביכול אומרים שהנה פתרון הקסם.

אוסאמה סעדי: אני עורך דין 25 שנים ואני מכיר מהיום הראשון את הפסיקה גם של נשיאי בית המשפט העליון, גם של השופטת דורנר שפעם כתבה פסק דין עת הייתה פעם מכת מדינה בגניבת רכבים.

אוסאמה סעדי: היה אז פסק הדין הידוע והמוכר של גנימאת.

אוסאמה סעדי: אמרו שגניבת רכבים, מכת מדינה, צריך להילחם בה, להחמיר את העונשים ואמרו כאילו ענישה מכנית, מה שנקרא, אדוני היושב ראש, ענישה מכנית.

אוסאמה סעדי: גניבת רכב שווה כך וכך.

אוסאמה סעדי: ניסיון גניבת רכב שווה כך וכך.

אוסאמה סעדי: בלי לבדוק את המקרה לגופו, בלי לבדוק את הנסיבות של העבירה.

אוסאמה סעדי: אז נאמר שהענישה היא לא ענישה אריתמטית, היא לא ענישה מכנית אלא היא ענישה אינדיבידואלית ובחוק הזה, בו אנחנו דנים, זה לא קיים.

אוסאמה סעדי: כאן רוצים להביא אותנו למצב כפי שאמרת שאמרת, אדוני היושב ראש, והדוגמה הזאת, רק לשמוע ולשנן אותה, זה מחריד.

אוסאמה סעדי: אתה מסיע פועל אחד – שנתיים.

אוסאמה סעדי: אתה מסיע שני פועלים – ארבע שנים.

אוסאמה סעדי: אתה מלין יום אחד – שנתיים, אתה מלין יומיים – ארבע שנים.

אוסאמה סעדי: רק המחשבה הזאת.

אוסאמה סעדי: מה זה נסיבות מחמירות?

אוסאמה סעדי: אם אני מסיע פועל אחד, אלה שנתיים, ואם אני מסיע שני פועלים, ארבע שנים?

אוסאמה סעדי: ואם אני מסיע שלושה פועלים, אלה שש שנים?

אוסאמה סעדי: ואם אני מסיע עשרה פועלים?

אוסאמה סעדי: כנראה שאתמול היה ויכוח על זה.

אוסאמה סעדי: הרגשה לא נוחה רק מהמחשבה הזאת כאשר מדברים על המספרים ואני הייתי מצפה גם מהמשרד לביטחון פנים שלפחות בעניין הזה יתחשבו.

אוסאמה סעדי: אם מישהו מסיע באמת עשרה פועלים, זה כאילו העסק שלו, זה כאילו המקצוע שלו ואז המניע הכלכלי נכנס לכאן ונכנסים התמריצים הכלכליים, אבל כל העניין הזה של פועל אחד ויומיים, זה באמת מפקיע, אדוני היושב ראש, את שיקול הדעת השיפוטי.

אוסאמה סעדי: על זה אני מתלונן גם בעניין של קנסות המינימום.

<יואל הדר: לגבי קנסות מינימום, יש סעיף שאומר שלשופט יש שיקול דעת בתוך אותו סעיף ובנוסף זאת הוראת שעה.

אוסאמה סעדי: מטעמים מיוחדים שיירשמו.

אוסאמה סעדי: אבל ברגע שיש לך קנס מקסימלי של 67 אלף שקלים, ואם זה בנסיבות מחמירות הקנס המקסימלי הוא 226 אלף שקלים, ואתה אומר שיש נסיבות מחמירות, יש בית משפט.

אוסאמה סעדי: אתה רוצה להגיד לו שבדרך כלל עונש מינימום הוא 5,000 שקלים, אבל מטעמים מיוחדים שיירשמו הוא יכול לסטות מזה.

אוסאמה סעדי: זה צריך להיות הפוך.

אוסאמה סעדי: יש קנס מקסימלי, אתה בא וטוען בפני בית המשפט, אומר לו שיש נסיבות מחמירות, זה חזר על עצמו, זאת לא פעם ראשונה, הוא הסיע ארבעה פועלים ולא הסיע פועל אחד, הוא הלין למשך חודש ולא ללילה – הכול בנסיבות מיוחדות.

אוסאמה סעדי: למה עשיתם תיקון, מה שנקרא הבניית שיקול הדעת השיפוטי?

<יואל הדר: אתה אומר שיש קנס כספי ואתה אומר שאם השופט רוצה לסטות מהקנס המחמיר, אז משיקולים מיוחדים הוא צריך לרשום את זה?

אוסאמה סעדי: לא.

אוסאמה סעדי: אני אומר שלא צריך קנס מינימום ולא צריך עונש מינימום.

אוסאמה סעדי: אני אומר שלבית המשפט יש שיקול דעת.

אוסאמה סעדי: אתם בעצם אומרים לשופטים הנכבדים במדינת ישראל שאתם לא סומכים עליהם ולכן אומרים להם שהקנס צריך להיות מינימום 5,000 שקלים.

אוסאמה סעדי: למה?

אוסאמה סעדי: הקנס המקסימלי הוא 67 אלף שקלים.

אוסאמה סעדי: אתה יודע שלפעמים קונסים באלפיים שקלים, לפעמים נותנים פחות מאסר ומעלים את גובה הקנס ל-4,000 שקלים, לפעמים נותנים שבוע מאסר וקונסים ב-6,000 שקלים.

אוסאמה סעדי: למה אתה מגביל את שיקול הדעת של השופט שהוא יבוא וייקח בחשבון את נסיבות ביצוע העבירה?

אוסאמה סעדי: אני אומר שמה שחסר לי בחוק הזה, מתחילתו ועד סופו, שאין שום מתן שיקול דעת לבית המשפט שייקח בחשבון במכלול הנסיבות את נסיבות ביצוע העבירה, את מי האדם הזה הסיע, את מי האדם הזה הלין.

אוסאמה סעדי: יש לנו בעיה קשה, וחברי ידבר על זה, למשל בנגב.

אוסאמה סעדי: יש היום בעיה קשה של איחוד משפחות.

אוסאמה סעדי: אחרי החוק הזה שעשיתם בהוראת שעה, תפסיקו, הרגתם אותנו עם הוראות השעה האלה.

אוסאמה סעדי: כל דבר אתם מביאים לנו בהוראת שעה.

אוסאמה סעדי: הוראת השעה של חוק איחוד המשפחות מ-2003, עד היום.

טלב אבו עראר: כי הם מתביישים להביא את זה.

אוסאמה סעדי: בדיוק.

דוד אמסלם: בואו נתחיל להתכנס.

<יואל הדר: זה לא של המשרד לביטחון פנים.

<יואל הדר: זה לא בספר הזה אלא בספר אחר.

אוסאמה סעדי: אני יודע.

דוד אמסלם: סעדי מדבר כבר עשרים דקות.

דוד אמסלם: ניתן לו עוד שתי דקות.

אוסאמה סעדי: יש בעיה קשה בתוך המגזר הערבי לגבי איחוד משפחות, במיוחד שעכשיו לא נותנים איחוד משפחות ומקשים.

אוסאמה סעדי: לכן יש משפחות שלמות שגרות במשך שנים, ואני יכול להביא לך דוגמאות של אנשים שגרים בערבה בנגב, בטייבה במשולש, משפחות עם ילדים שחלק מהן, אין להן את ההיתר לשהות אבל הן שוהות שם ובונות בתים.

אוסאמה סעדי: אם הוא מסיע אחד מהם או שניים, הוא צריך לקבל ארבע שנים?

אוסאמה סעדי: אני מקריא לכם מה שכתב בית המשפט העליון, אדוני היושב ראש, וחשוב מאוד שנשמע את הדברים שנכתבו בעניין של אבו סאלם נגד מדינת ישראל.

אוסאמה סעדי: "משקל רב יש ליתן כמובן לנסיבות ביצוע העבירה ולמניעיו של העבריין ובייחוד נתחשב בסיכון שיצר הנאשם לשלום הציבור".

אוסאמה סעדי: זה א'-ב'.

אוסאמה סעדי: לשאול ולברר מדוע האדם הזה הסיע את הפועל הזה.

אוסאמה סעדי: "כך למשל פלוני שבעצימת עיניים הסיע אדם זר בשטחי האזור אל תוך ישראל, נוטל על עצמו סיכון רב שכן אין לו כל ערובה כי הנוסע אינו נושא עמו מטען חבלה.

אוסאמה סעדי: פלוני יישפט לחומרה ומדיניות הענישה תיושם עליו במלואה.

אוסאמה סעדי: שונה הוא עניינו של אלמוני המסיע בן משפחה או חבר קרוב.

אוסאמה סעדי: אמת, אלמוני אינו פטור מעונש ואפשר אף כי יש להטיל עליו עונש מאסר אך נגד לא נוכל לומר כי ראוי לאכוף עליו את מדיניות הענישה במלוא עוצמתה".

אוסאמה סעדי: לכן אי אפשר לנתק, אדוני היושב ראש, ואני מדבר עכשיו משפטית, את נסיבות ביצוע העבירה ולבוא ולומר באופן סכמתי שאנחנו כל מסיע, כל מלין, כל מעסיק, באופן מכני העונש שלו צריך להיות אחיד.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: משפט לסיום.

אוסאמה סעדי: אני אומר, אדוני היושב ראש, שגם בעניין של הצווים המינהליים, זה זועק לשמים.

אוסאמה סעדי: כל העניין הזה של הגבלת שימוש במקום.

אוסאמה סעדי: זה כאילו אתה מפקיע את הנכס, מפקיע זכות קניין.

אוסאמה סעדי: המשך עיסוק, זכות חוקתית של חוק יסוד: חופש העיסוק – אנחנו מפקיעים את זה באמצעים מינהליים.

אוסאמה סעדי: קצין יכול להוציא צו לשלושים ימים, לשישים ימים, ובית המשפט יכול להאריך.

דוד אמסלם: דיברנו על זה אתמול וגם היום.

דוד אמסלם: יש כל מיני צווים שקצינים יכולים להוציא, ואפילו קצינים זוטרים, לגבי פאבים וכולי.

אוסאמה סעדי: רכב.

דוד אמסלם: לגבי רישוי עסקים.

אוסאמה סעדי: לגבי המסיעים.

אוסאמה סעדי: היום יש סמכות ואם משתמשים בה באופן גורף אפילו, כל מי שמסיע – מחרימים לו את הרכב לשלושים ימים ואחרי כן בית המשפט יכול להאריך את התקופה.

אוסאמה סעדי: אם כן, יש סמכויות כאלה.

אוסאמה סעדי: יש היום סמכויות בידי השוטרים ובידי מדינת ישראל להילחם בתופעה של שהייה בלתי חוקית.

אוסאמה סעדי: הפתרון הוא שלא צריך לא עובדים, לא שוהים, אף אחד אחר שייכנס מהשטחים לתוך ישראל אבל אז צריך באמת לעשות שלום, גבולות ואז המדינה הפלסטינית תדאג לעובדים שלה ומדינת ישראל תדאג.

אוסאמה סעדי: אם רוצים באמת פתרון, כך זה צריך להיות.

אוסאמה סעדי: אנחנו רוצים בפתרון שלום ורק שלום, אדוני היושב ראש.

דוד אמסלם: תודה רבה לחבר הכנסת אוסאמה.

דוד אמסלם: אתה בעצם ריכזת את כל ההסתייגויות של הרשימה.

אוסאמה סעדי: אולי חברי ירצה להוסיף.

דוד אמסלם: אבו עראר, קח דקה כי הוא גמר לנו חצי שעה.

טלב אבו עראר: אני מודה לחברי אוסאמה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב ראש, האמת היא שכנראה כולכם ידעתם את הדרך הנכונה.

טלב אבו עראר: מי שרוצה לעלות בפריימריס ולהתחזק- - -

דוד אמסלם: דבר לעניין.

טלב אבו עראר: אני מדבר לעניין.

דוד אמסלם: אבו עראר, אני מכבד אותך, דבר לעניין.

טלב אבו עראר: אני רוצה לדבר לעניין כי זה כואב.

טלב אבו עראר: בסדר.

דוד אמסלם: דבר לעניין.

דוד אמסלם: בלי להעליב.

טלב אבו עראר: אני מקבל.

טלב אבו עראר: אי אפשר להשיג ביטחון בחקיקת חוקים גזעניים.

טלב אבו עראר: לבוא ולדכא עם ולהתנכל לעם שמגיע לו לחיות כאן ולהרגיש שלום ושלווה, אי אפשר בדרך חוקים גזעניים לדכא אותו.

טלב אבו עראר: מבחינה צבאית השתמשתם בכל הכוח ובכל העוצמה.

טלב אבו עראר: לא הצלחתם להכניע עם שזכותו לחיות כאן.

טלב אבו עראר: אני מדבר לעניין.

טלב אבו עראר: תאפשר לי.

דוד אמסלם: אני אתן לך לדבר אבל אנחנו עוסקים כרגע בחוק ספציפי.

דוד אמסלם: אם אתה רוצה לתת נאום לאומה, ניתן לך את הדקה אבל זה לא קשור לחוק.

טלב אבו עראר: החוק הזה לא עוזר.

טלב אבו עראר: אי אפשר להשיג ביטחון.

טלב אבו עראר: אי אפשר בחוקים כאלה, דוגמת החוק הזה.

טלב אבו עראר: השיגו את המטרה למענה חוקקו החוקים האלה?

טלב אבו עראר: כמו שאמר אוסאמה, זאת הנקודה הכי חשובה שיש.

טלב אבו עראר: לכן למה כל הזמן צריך לחשוב על דרך הדיכוי ועל דרך החוקים הגזעניים?

טלב אבו עראר: למה לא לחשוב על כיוון אחר?

טלב אבו עראר: למה לא לחשוב על הכיוון שהוא לדבר, לנהל משא ומתן?

טלב אבו עראר: הרי החוקים האלה לא עוזרים לאף אחד אלא רק דבר אחד שבאמת בפריימריס יכול גלעד להיות הראשון אבל לא יותר מנתניהו.

טלב אבו עראר: הוא לא יעבור את נתניהו כי נתניהו הוא המסית הכי גדול במזרח התיכון.

טלב אבו עראר: אוסאמה דיבר עשרים דקות ואני דקה.

טלב אבו עראר: איפה ואיפה.

דוד אמסלם: בפעם הבאה אני אתן לכם את האפשרות לחלק את הזמן ביניכם כפי שתחליטו.

דוד אמסלם: עד 2:00 בלילה הוא כתב את ההסתייגויות ואתה קמת ב-6:30.

דוד אמסלם: שנית, הוא ייצג את כל הרשימה ואני נתתי לך אקסטרה.

דוד אמסלם: יכולתי להגיד לך שהוא דיבר במקומך אבל אני מכבד אותך ונתתי לך אפשרות לדבר.

דוד אמסלם: בסוף אתה גם מתלונן למה מקפחים אותך.

דוד אמסלם: חבר הכנסת מוטי יוגב.

מרדכי יוגב: אני רוצה להתייחס בקצרה.

מרדכי יוגב: אני בעד להוסיף עובדים פלסטינים מאושרים ולתת להם פרנסה ויסייע למשק ובכלל בחיים המשותפים.

מרדכי יוגב: הבעיה הייתה, כפי שמצאנו, שאכן יש מעורבות יתר של שוהים בלתי חוקיים.

מרדכי יוגב: היוזמה לחוק באה לפני כשנתיים, לאחר שהיה רצח של ארבעה - בשלוש השנים האחרונות – של חייל בבת ים, חייל בעפולה, חייל בגשר הרכבת ועוד אזרח על הגדר.

מרדכי יוגב: כך גם בשבועות האחרונים בתל אביב ובמקומות אחרים.

מרדכי יוגב: לכן יש בחוק הזה, המחמיר - ואני מודה לשר ואני מודה לך על שהפכתם אותו לחוק ממשלתי ואני מבקש להתמזג בו וגם לדבר במליאה – בהחלט תרומה לארגז הכלים למלחמה בטרור.

מרדכי יוגב: הוא לא חזות הכול אבל הוא עוד כלי בארגז הכלים כדי לצמצם פיגועים, לצמצם פוטנציאל פיגועים.

אוסאמה סעדי: על ארגז הכלים הזה עזר?

מרדכי יוגב: אני רוצה לדבר לעניין.

דוד אמסלם: אני רוצה לעשות סדר.

דוד אמסלם: אתמול היה לנו דיון בנושא וכל אחד יכול היה לקבל את הזמן, ולא הייתה בעיה אם רצה לדבר עשרים דקות או רבע שעה.

דוד אמסלם: היום אנחנו הקדשנו את הישיבה רק להצבעות.

דוד אמסלם: מאחר ואתה הגשת הסתייגויות, נתנו לך לדבר.

דוד אמסלם: אתה רוצה עוד חצי שנייה?

דוד אמסלם: אחר כך מתקדמים.

מרדכי יוגב: אמרתי שיש בכלי הזה, ואני אתמזג בהחלטה הממשלתית, תרומה לארגז הכלים לצמצום הפיגועים ולהצלת חיים.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת זוהיר בהלול.

דוד אמסלם: יש את ההסתייגויות של המחנה הציוני.

דוד אמסלם: הן הוגשו בכתב.

דוד אמסלם: אתה רוצה לדבר עליהן?

זוהיר בהלול: אם מותר לי, דקה.

דוד אמסלם: בוודאי.

זוהיר בהלול: נגוסה ובגין, אנחנו שומעים כל מילה מההסתודדויות שלכם.

אוסאמה סעדי: נגוסה, יש עדכון?

אברהם נגוסה: אין עדכון.

זוהיר בהלול: רציתי לומר לך שבאמת תמהני על כך שאינך מבין – ואני אומר את זה באופן מטפאורי כי אני יודע שאתה מבין – שתור הזהב של היחסים בין פלסטינים לבין ישראלים ומדינת ישראל הייתה אותה תקופה בה נפתחו השערים, שערי גן עדן, שאפשרו לפלסטינים לעבוד, לחזור בסוף השבוע עם משכורת ואז לא היו פיגועים.

מרדכי יוגב: לפני הסכמי אוסלו, לפני שנתנו נשק למחבלים.

אוסאמה סעדי: גם אחרי אוסלו.

מרדכי יוגב: לכן אנחנו נבטל אותם.

מרדכי יוגב: מדינה פלסטינית לא הייתה כאן ולא תהיה כאן לעולם.

אוסאמה סעדי: גם אחרי אוסלו.

אוסאמה סעדי: בשנת 1997-1998 היו מאתיים אלף פועלים.

דוד אמסלם: אנחנו רוצים להתקדם.

דוד אמסלם: אוסאמה, אתה קיבלת את רשות הדיבור ולדעתי דיברת יותר מכולם, בערך פי עשר.

דוד אמסלם: תן לשמוע אחרים.

זוהיר בהלול: אינני רוצה להתפלמס עם ידידי עודד פורר אבל אתה כמובן יודע ואתה משוכנע שאני כמובן נגד אפילו פוטנציאל של פיגוע נגד מדינת ישראל ונגד כל אחד חף מפשע.

זוהיר בהלול: אני אומר שההיגיון הצרוף צריך להיות המדיניות האמיתית של מדינת ישראל שהיא מדינה נאורה.

זוהיר בהלול: איך בעניינים האלה מדינת ישראל הפכה להיות ארכאית?

זוהיר בהלול: אני לא מבין.

זוהיר בהלול: רק במקרים האלה לסגור, לנעול, לבנות גדרות, לבנות חומות, להסתגר, להתכנס.

זוהיר בהלול: מה קרה?

זוהיר בהלול: תגיד לי, דודי, הקמתם את מדינתכם כדי שליד המרפסות שלכם תבנו עוד חומה ועוד גדר ועוד חומר ועוד גדר?

זוהיר בהלול: באמת.

זוהיר בהלול: איפה הנאורות?

זוהיר בהלול: אתם תנגסו במו ידיכם בנאורות שלכם.

זוהיר בהלול: תנו לפלסטינים לחיות, תנו להם לחיות בצלם אנוש, תנו להם לחיות עם תנאי שכר, עם רווחה, ותאמינו לי, האמינו לי, הסכינאים האלה שמפגעים בחיים שלנו, הם אנשים שאין להם היתרים.

זוהיר בהלול: מי שיש לו היתר יחשוש חשש מוות מפני פגיעה במרקמי החיים במדינת ישראל.

עודד פורר: העובד מבזק שביצע פיגוע היה בלי היתר?

זוהיר בהלול: אתה בוודאי יכול למצוא באופן סלקטיבי מקרים כאלה ומקרים כאלה.

זוהיר בהלול: אני אומר לכם, תפתחו את שערי גן העדן, תקבלו גן עדן כאן.

זוהיר בהלול: תנו הזדמנות לבני אדם לחיות בצלם אנוש, אנשים לא יפגעו ולא יהיה להם אינטרס לפגע.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת אבו מערוף.

עבדאללה אבו מערוף: בוקר טוב לכולם.

עבדאללה אבו מערוף: סליחה על הצרידות.

עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שאין צורך בחוק הזה.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה לא יתרום כלום למטרתו אלא רק יהיה בספר החוקים של המצב הקיים הלא נכון, הלא דמוקרטי והלא סביר שקיים במדינה בצל כל מה שמתרחש.

עבדאללה אבו מערוף: לכן החיפזון הזה וזה שעכשיו מנצלים את הזמן, את התנאים הקיימים מכל מיני סיבות, להעביר את החוק שהוא בכלל לא מאוזן ואפילו האגודה לזכויות האזרח תתנגד לחוק, ואני לא יודע אם הם הגישו הסתייגויות.

עבדאללה אבו מערוף: אני מבין שהחוק הזה לא יתרום כלום למטרתו ולכן עדיף שיישאר מוקפא.

עבדאללה אבו מערוף: צריך למצוא את הדרכים הנכונות.

עבדאללה אבו מערוף: אני מצטרף לדבריהם של זוהיר בהלול ואוסאמה סעדי.

עבדאללה אבו מערוף: רצוי שלא יהיה עוד כתם אנטי דמוקרטי על כנסת ישראל.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: אם מישהו רוצה לומר עוד משפט, בבקשה.

דוד אמסלם: אני רוצה לעבור להצבעות.

אורי מקלב: אני לא בא בדברי ביקורת אלא אולי אומר דברי שבח כי אתה מצליח להעביר חקיקת בזק.

אורי מקלב: בכל אופן, הישיבה אתמול לא הייתה ביום קונבנציונאלי וגם לא בשעה קונבנציונאלית אבל אתה עשית את המאמץ.

אורי מקלב: אני תרמתי את חלקי בעניין הזה כך שבסופו של דבר בשעה 4:30 הלכתי ואולי היית יכול להאיץ את הקצב.

אורי מקלב: אנחנו שאלנו הרבה שאלות ולא הרגשנו שאנחנו יכולים לרדת לכל המשמעויות בעניין הזה.

אורי מקלב: אני אומר רק מילה אחת ואחזור למה שדיברנו אתמול.

אורי מקלב: החשש מהחוק הזה, על אף ציר הזמן כאשר ברור במה מדובר, שזה בגלל מה שקורה, אבל מי שיסבול או מי שעליו תחול כל החקיקה המחמירה, זה מי שנמצא בקצה הרצף ולא על מי שבתחילתה של השרשרת.

אורי מקלב: דיברנו על כך ועד היום אנחנו לא יודעים מה היעדים שהמשרד לביטחון פנים מעמיד בפני עצמו.

אורי מקלב: דיברנו על כך שלא פעם במקום לדבר על מי שעובד בתוך החצר של מישהו כקבלן שיפוצים, אבל באותה שכונה מאות שב"חים עוברים ואף אחד לא עושה שום דבר.

דוד אמסלם: בוא תתכנס לעוד דקה כי אני רוצה להביא את זה להצבעה.

אורי מקלב: יש לי הסתייגויות ויש לי זכות לנמק אותן.

דוד אמסלם: הגשת אותן בכתב?

אורי מקלב: תן לי את הדקה וחצי שלי.

דוד אמסלם: אבל אני רוצה להביא את זה להצבעה.

אורי מקלב: בסדר.

אורי מקלב: אני רוצה להגיש הסתייגויות.

דוד אמסלם: תגיש.

אורי מקלב: אני רוצה לנמק אותן.

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: הגשת אותן?

אורי מקלב: אני מגיש אותן עכשיו.

דוד אמסלם: בסדר.

אורי מקלב: היושב ראש, אני לא הולך להאריך ולא לעשות פיליבסטר, אבל תן לי למצות את הדברים.

אורי מקלב: בכל אופן, אני חושב שזה חשוב.

אורי מקלב: אני חושב שחשוב להעמיד למשרד את היעדים.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על מאות אלפים, כך טענו אתמול, שנכנסים כל יום, ואני שואל מה אתם מצפים עם החקיקה הזאת, שאנחנו נבדוק את זה בעוד שנה, בעוד כמה חודשים, ומה רצינו להגיע והאם הגענו ליעדים בהם רצינו?

אורי מקלב: לא קיבלנו ואנחנו לא מקבלים גם היום מספר כתבי האישום שהוגשו, כמה קנסות ניתנו, כמה אנחנו רוצים היום לתת.

אורי מקלב: לגבי ההגדרה של מעסיק.

אורי מקלב: אני חושב שאנחנו צריכים להישאר בזה שמי שמבצע את העבודה ולא מי שמזמין את העבודה.

אורי מקלב: זה כדי שנמנע פגיעות.

אורי מקלב: אנחנו מגיעים עם פניות של אזרחים שנקנסו בסכומי עתק וכפי שהם מספרים, הם אומרים שהם בדקו, ראו שיש לאותו אדם אישור לא היו מודעים לכך שאחרי יומיים פג תוקף האישור שלו.

אורי מקלב: הם לא בדקו את האישור כל יום ולא ידעו כמזמיני עבודה פשוטים שפג התוקף אלא הם ראו רישיון עבודה ולא ידעו שב-31 לחודש הוא צריך לחדש אותו ולכן המשיכו להעסיק את אותו אדם.

אורי מקלב: הוא לא מזמין העבודה.

אורי מקלב: אני חושב שמעסיק זה מי שמבצע את העבודה ולא מי שמזמין את העבודה.

אורי מקלב: החובה חלה על הקבלן, על מי שמבצע והוא זה שמביא את הפועלים.

אורי מקלב: החברה היא זאת שמבצעת את ההזמנה אבל לא זה שהזמין.

אורי מקלב: זה שהזמין, אם הוא לא זה שמבצע, הוא לא צריך להיות אחראי.

אורי מקלב: על מה חלה היום ההעסקה?

אורי מקלב: כשאנחנו אומרים היום מעסיק, מה זה מעסיק?

דוד אמסלם: דבר על ההסתייגויות שלך.

דוד אמסלם: אתמול עשינו את הדיון.

דוד אמסלם: הבנתי מה אתה אומר.

אורי מקלב: אני לא מדבר עכשיו על סתם הסתייגויות אלא אני מדבר אתך באופן מעשי.

אורי מקלב: לפני שאני מצביע, אני רוצה לדעת מה זה נקרא מעסיק.

אורי מקלב: האם מעסיק זה גם מי שרק הזמין?

דוד אמסלם: אתה פותח שוב את הדיון.

אורי מקלב: לא.

דוד אמסלם: אתמול אתה היית אתי כאן.

דוד אמסלם: מילא, אם לא היית, בסדר.

דוד אמסלם: המשרד לביטחון פנים, תענו לו בבקשה ותאמרו לו את הגדרת המעסיק.

<איה גורצקי: הגדרה של מעסיק מבחינתנו היא מי שביצע את העבודה בין במישרין, בין בעקיפין, בין באמצעות אחר שמועסק על ידו מטעמו.

<איה גורצקי: הרעיון הוא באמת להרחיב את מעגל המעסיקים ולתפוס בראש ובראשונה את הכרישים היותר גדולים, את כל מי שהיום נהנה מהפירות הכלכליים אבל נשאר מחוץ למעגל הפלילי.

<איה גורצקי: התאגידים, המנכ"לים, החברות, אותם אנשים שבסופו של דבר מקבלים את הרווחים.

אורי מקלב: מזמין העבודה.

<איה גורצקי: הדוגמה שנתת היא דוגמה מצוינת למקרה שבו אדם כזה שבדק את ההיתרים וטעה לחשוב שההיתר נגמר או לא נגמר, הוא מצב שאין בו ראיות להעמדה לדין פלילי.

<איה גורצקי: אין בו ראיות.

<איה גורצקי: אני כראש יחידת תביעות יכולה לומר לך שזה תיק שבו לא יוגש כתב אישום ואם הוגש כתב אישום במקרה כזה, הוא הוגש בטעות.

אורי מקלב: הא קיבל קנס של עשרים אלף שקלים כי הוא היה צריך לבדוק כל יום.

<איה גורצקי: אולי לפי חוק עובדים זרים אבל לא בהליך פלילי.

אורי מקלב: לא, בהליך הזה.

אורי מקלב: לא בעובדים זרים.

אורי מקלב: הוא קיבל קנס בגובה של עשרים אלף שקלים.

<איה גורצקי: אולי צריך לבדוק את הייצוג שלו, מדוע הוא הודה בתיק הזה.

אורי מקלב: הוא לא בדק כל יום.

<איה גורצקי: אדם כזה נכנס בדיוק לחריגים עליהם דיברנו אתמול, לאותן חזקות שאומרות שעשה ככל שביכולתו ולא יכול היה לדעת.

<איה גורצקי: המטרה היא לא לתפוס את אותם אנשים תמימים, תמי הלב.

<איה גורצקי: ממש לא.

אורי מקלב: אבל זאת העובדה אדוני היושב ראש.

אורי מקלב: על זה דיברנו אתמול.

דוד אמסלם: נכון, דיברנו אתמול.

אורי מקלב: בסופו של דבר מי שמשלם את הקנס ומי שמואשם, אלה אנשים תמי לב.

דוד אמסלם: דיברנו אתמול על הנושא.

דוד אמסלם: אתמול קיימנו את הדיון ואתה גם התבטאת בנושא.

דוד אמסלם: קיבלנו תשובות וליבנו את העניין, וליבנו אותו גם אחרי שהלכת.

אורי מקלב: יש לי עוד בקשה אחת.

אורי מקלב: מתן צו הגבלת שימוש במקום, לפי דעתי אם זאת עבירה חוזרת על עצמה פעם שנייה במשך שנה מינימום, צו הגבלת שימוש הוא המינימום שצריך להיות שלושה עובדים ומעלה.

אורי מקלב: אני באמת חושב שצו הגבלת שימוש במקום על עובד אחד או על שני עובדים, שזאת פעם ראשונה, עדיין בלי שיקול דעת, ואני חושב שאתה צריך לקבל את זה, אדוני היושב ראש.

דוד אמסלם: גם את זה העלית אתמול.

אורי מקלב: אבל לא סיכמנו את זה.

אורי מקלב: אני חושב שזאת הצעה.

אורי מקלב: לא הגענו לשלב הסיכומים.

אורי מקלב: אני חושב שהגבלת שימוש במקום על ידי קצין משטרה צריכה לתת, אם זאת עבירה שחזרה על עצמה והיא לא בפעם הראשונה, זה דבר מאוד מאוד סביר, זה דבר מאוד מאוד מרחיק לכת של הגבלת שימוש במקום, לסגור מקום.

אורי מקלב: דיברנו על כך.

דוד אמסלם: אמרנו שגם היום הסנקציה קיימת במסגרת רישוי עסקים.

דוד אמסלם: דיברנו על כך.

אורי מקלב: אבל תן את ההגבלה.

דוד אמסלם: אתמול דיברנו על הנושא הזה ולא קיבלנו.

דוד אמסלם: יואל, תענה בבקשה.

אורי מקלב: לא מיצינו את העניין הזה.

דוד אמסלם: מה עמדת המשרד?

דוד אמסלם: תענו בבקשה להסתייגות של חבר הכנסת מקלב.

<איילת לוי: כל השיקולים שמנה חבר הכנסת מקלב מנויים בסעיף 12ב6.

<איילת לוי: גם קצין משטרה וגם בית המשפט, כולם צריכים להפעיל את שיקול דעתם בהתאם לשיקולים.

אורי מקלב: יש דברים שאני אפילו לא רוצה לתת להם שיקול דעת.

אורי מקלב: זה שיקול הדעת.

אורי מקלב: אני חושב שפעם ראשונה, גם לא בשיקול דעת של קצין משטרה, לסגור מקום במיוחד אם לא מדובר על כך שהוא העסיק פחות מארבעה אנשים.

דוד אמסלם: תודה רבה חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: אתה מוכן לקבל את ההסתייגות הזאת?

דוד אמסלם: אתמול דנו עם המשרד ואני מקבל את עמדת המשרד.

דוד אמסלם: אני כרגע לא משנה את ההחלטה שלהם בעניין הזה.

אורי מקלב: בעניין הזה יש שיקול דעת.

דוד אמסלם: אמרת את זה אתמול.

אורי מקלב: אני רוצה להחריג משיקול דעת בפעם הראשונה.

<איילת לוי: זה קצין בדרגת תת-ניצב ומעלה ולא כל קצין.

אורי מקלב: אבל עם כל הכבוד לדרגת תת-ניצב ומעלה - - -

דוד אמסלם: אתה עכשיו מתווכח על העניין.

דוד אמסלם: בגדול, קודם כל, הסמכויות האלה קיימות היום בחוק בנושאים הרבה יותר פשוטים מאשר שב"חים.

דוד אמסלם: דבר שני, שבן אדם שלא יעסיק שב"חים.

דוד אמסלם: אנחנו לא רוצים לתת לו איזושהי הנחה.

דוד אמסלם: הוא עבריין ועובר על החוק.

דוד אמסלם: לכן באה המדינה ורוצה עכשיו להסדיר את זה.

דוד אמסלם: אתה רוצה שלא תהיה ההסדרה הזאת?

אוסאמה סעדי: אבל יש חוק.

דוד אמסלם: שמעתי אותך.

דוד אמסלם: באה המדינה וחושבת שהיא רוצה להחמיר בארסנל הכלים שלה.

דוד אמסלם: אתה לא רוצה, בבקשה, תצביע נגד.

אורי מקלב: אני רוצה להחמיר אבל הדבר הדרקוני הזה של סגירת עסק - - -

דוד אמסלם: שמענו את הדברים.

דוד אמסלם: גם אם תחזור עליהם שבע פעמים, אנחנו מכירים את זה.

אורי מקלב: אתה אומר לי שאני רוצה להקל.

אורי מקלב: אני לא רוצה להקל.

אורי מקלב: החמרנו.

דוד אמסלם: אתה רוצה להקל בסעיף הזה.

אורי מקלב: נכון.

דוד אמסלם: יפה.

דוד אמסלם: אתמול אמרת את זה.

דוד אמסלם: שמענו את העמדה של המשרד והמשרד בעצם טרח על ההצעה הזאת הרבה זמן, האחריות בנושא הזה היא שלו, השר מבקש עוד כלים.

דוד אמסלם: אם אתה רוצה, תצביע נגד.

דוד אמסלם: אין שום בעיה.

אורי מקלב: להביא חקיקה ולעשות שינויים בחקיקה, זה לא דבר שאנחנו משנים סדרי בראשית.

דוד אמסלם: אבל היום ברישוי עסקים, קצין יותר זוטר, ברגע שיש התפרעות, לא שב"חים, יכול לסגור את המקום גם לחודשיים.

דוד אמסלם: למה שם זה לא מפריע לך?

אורי מקלב: דיברנו על ההבדלים בין המקום הזה להצעה הזאת.

דוד אמסלם: תעשה מה שאתה רוצה.

זאב בנימין בגין: בתשובה להערתו הראשונה של חברי חבר הכנסת אורי מקלב.

זאב בנימין בגין: לדעתי התשובה של המשרד לביטחון פנים מניחה את הדעת.

זאב בנימין בגין: לפחות אני הבנתי את זה כמשהו שהוא קרוב להנחיות להפעלה של החוק.

זאב בנימין בגין: יכול להיות שאפשר יהיה לענות באופן דומה לתהייה ולהערה של חבר הכנסת מקלב בלי לשנות את נוסח החוק אבל כדי שיירשם בפרוטוקול מה לדעתכם יהיו ההנחיות להפעלה, האם למשל תינתן אזהרה ואפשר יהיה להמתין עד הפעם הבאה.

זאב בנימין בגין: אני חושב שזה יכול להניח את דעתו של חבר הכנסת מקלב במידה מסוימת.

זאב בנימין בגין: לפחות את דעתי.

אוסאמה סעדי: בני, לא מפריעה לך ההגדרה הרחבה?

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: אני רוצה עכשיו להתקדם.

דוד אמסלם: המשרד, בבקשה, אם אתם רוצים לענות לחבר הכנסת בגין, בבקשה, ואם לא, אני עובר להצבעות.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רוצה להזכיר שמדובר בשב"חים שעוברים על החוק.

דוד אמסלם: אורי, אתה דיברת.

אורי מקלב: גם אתה דיברת.

אורי מקלב: אז מה קרה?

אורי מקלב: קריאת ביניים על משהו.

דוד אמסלם: אתמול דיברת והיום קיבלת את זכות הדיבור.

דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם.

אורי מקלב: ההצבעה היא על בסיס הקואליציה.

אורי מקלב: אם הייתי באופוזיציה, אתה יודע שזה לא היה עובר ככה.

אורי מקלב: אני עומד מול האזרחים.

דוד אמסלם: כנראה אני לא.

דוד אמסלם: אורי, אתה אמרת את שלך.

דוד אמסלם: נתנו לך את זכות הדיבור.

דוד אמסלם: אני מבקש ממך, גמרנו, נגמרה זכות הדיבור ואני רוצה להתקדם.

אורי מקלב: אלה צורכי הציבור.

אורי מקלב: אתה יודע את הפער הגדול בין החקיקה שלנו לבין מה שקורה בשטח.

דוד אמסלם: אורי, אני מבקש, אני רוצה להתקדם.

דוד אמסלם: גם אנחנו אנשי ציבור, גם אנחנו בציבור ואל תדאג, לא רק אתה לבד בציבור אלא גם אנחנו שומעים את הציבור.

דוד אמסלם: תן לנו להתקדם.

דוד אמסלם: אתה אמרת את מה שאמרת.

דוד אמסלם: אתמול היית כאן, נתנו לך את רשות הדיבור בהסתייגויות, תצביע איך שאתה רוצה אבל תל לי להתקדם.

אורי מקלב: אני מכבד אותך ואני ידיד שלך, אני לא רוצה להגיד, אתה יודע בדיוק אבל אני מצפה ממך קצת להוריד את זה.

אורי מקלב: עם כל הלהט שלך והרצון שלך להעביר חקיקה בשעתיים ובשלוש שעות מיום חמישי, עדיין צריך לכבד גם חברים אחרים.

דוד אמסלם: אתה הרגשת שאני לא מכבד אותך?

דוד אמסלם: אולי זה הפוך?

אורי מקלב: לא לכבד אישית.

דוד אמסלם: אולי אני מרגיש הפוך?

אורי מקלב: צריך לכבד גם אחרים.

דוד אמסלם: אתה מרגיש שלא נתתי לך מספיק לדבר?

אורי מקלב: לא, לא לדבר.

דוד אמסלם: אתה רוצה לדבר עוד, אני אתן לך.

אורי מקלב: לא רוצה לדבר.

אורי מקלב: אני רוצה מעשים.

אורי מקלב: אני מגיש משהו הגיוני ואתה צריך לכבד את זה בגמישות שלך מול המערכת.

דוד אמסלם: אם אני לא מקבל את העניין שלך, זה אומר שאני לא מכבד אותך?

דוד אמסלם: תראה מה אתה עושה עכשיו בדיון.

אוסאמה סעדי: סד הזמנים אליו אתם מכניסים אותנו, אורי צודק.

זאב בנימין בגין: אולי זה יניח את דעתו.

דוד אמסלם: שמעתי את דעתו.

דוד אמסלם: אתמול ישבנו כאן וניהלנו את הדיון.

דוד אמסלם: ייאמר לזכותו של חבר הכנסת מקלב שהוא בא כמעט לבד ורק אני והוא היינו כאן.

אוסאמה סעדי: עשיתם את הישיבה ביום ראשון וזה לא מקובל.

אוסאמה סעדי: אתם מזמינים אותנו לפני יומיים-שלושה.

אוסאמה סעדי: אי אפשר אדוני היושב ראש.

אוסאמה סעדי: היה לנו הרבה מה לדבר אבל אתם קבעתם ישיבה באופן לא רגיל ביום ראשון.

אוסאמה סעדי: למה?

אוסאמה סעדי: אי אפשר לעשות את זה היום או מחר?

דוד אמסלם: נתנו לך לדבר היום מספיק זמן.

דוד אמסלם: דרך אגב, אנחנו עובדים לפי תקנון הכנסת והכול מותר לנו כל עוד זה במסגרת התקנון.

דוד אמסלם: לכן אתה השגת את ההשגות שלך.

דוד אמסלם: חבר הכנסת בגין שאל את השאלה וניסה לרצות אותך.

דוד אמסלם: בבקשה, המשרד, אם יש לכם תשובה, בבקשה, ואני עובר להצבעות.

<איה גורצקי: אני רק מבקשת לומר שסוגיית הגבלת השימוש במקום מוסדרת כרגע בקבוצת סעיפים מ-12ב4 עד 12ב8 ושכל סעיף נותן לנו הרבה מאוד מגבלות.

<איה גורצקי: זאת אומרת, שיקול הדעת שלנו הוא מאוד מוגבל ומבוקר.

<איה גורצקי: כך למשל אנחנו לא יכולים להוציא צו הגבלת שימוש אם אנחנו לא חושבים שהמקום ימשיך לשמש לביצוע העבירה.

<איה גורצקי: גם אנחנו וגם בית המשפט מוגבלים ב-12ב7 - - -

אורי מקלב: מה שאמרת עכשיו, באיזה סעיף זה?

<איה גורצקי: בסעיף 12ב4.

<איה גורצקי: סעיף 12ב4 מחייב קודם כל יסוד סביר להניח כי מקום משמש לביצוע העבירה ויסוד סביר לחשש שהמקום ימשיך לשמש לביצוע העבירה.

<איה גורצקי: זאת אומרת, אם אין לי יסוד, אם מדובר במידע חד פעמי ואין לי בסיס להניח שהמקום ימשיך לשמש לביצוע העבירה, לא אוכל לעשות את זה.

זאב בנימין בגין: אם אני מבין נכון, אני מנסה לגשר בין הצדדים, אינדיקטור, ציון אפשרות מסוימת להפעלה של הסעיף הזה היא הפעלה פעם אחת לפחות ואם עוד פעם הוא מפעיל את המקום באופן בלתי חוקי, זה משמש אופציה.

אוסאמה סעדי: בני, אני מציע לך לא לפרש את החוק.

<איה גורצקי: ההערה של חבר הכנסת בגין היא מאוד במקומה.

זאב בנימין בגין: כבר היה שווה לי לבוא הבוקר.

<איה גורצקי: אני מתנצלת, אבל זה מאוד הגיוני.

רויטל סויד: בני, אתה לא יודע מה זה לקבל מחמאה מאיה.

זאב בנימין בגין: זאת לא הייתה מחמאה.

זאב בנימין בגין: היא קבעה עובדה.

זאב בנימין בגין: אני מנסה לגשר.

דוד אמסלם: אני שמח שאתה מגשר בין מקלב לביני באמצעות המשרד לביטחון פנים.

אורי מקלב: אם הוא עושה את זה, אני מוכן.

<איה גורצקי: סוגיית הרצידיביזם היא בוודאי מהותית.

<איה גורצקי: כמובן שעבר פלילי, עבירות קודמות, ביצוע עבירות קודמות במקום, היא נסיבה מאוד משמעותית וקבועה.

<איה גורצקי: עם זאת, לא הייתי רוצה להתחייב ולומר שבכל מקרה כאשר מדובר בפעם אחת, מפקד המחוז לא יכול לשקול משום שמדובר בכמות גדולה של עובדים שאחד מהם היה מפגע ולא הייתי רוצה להגביל את שיקול הדעת שלנו.

<איה גורצקי: לכן גם יש אפשרות להשג ה.

זאב בנימין בגין: ככלל, זה מה שאת מניחה שיהיה.

<איה גורצקי: בוודאי.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: רבותיי, ברשותכם, אני עובר להצבעות.

אוסאמה סעדי: אדוני, לפני ההצבעה, אני מבקש התייעצות סיעתית.

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: הפסקה חמש דקות.

דוד אמסלם: אנחנו מחדשים את הישיבה.

דוד אמסלם: הסתיימה ההתייעצות הסיעתית.

אורי מקלב: החוק הזה חל גם על עובדים זרים?

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: רק על שב"חים.

דוד אמסלם: על שוהים בלתי חוקיים.

אורי מקלב: אבל יש כאלה שכבר נמצאים, שוהים בלתי חוקיים.

אורי מקלב: אחד שפג תוקף הרישיון שלו, הוא שוהה בלתי חוקי.

אורי מקלב: איך אנחנו יודעים שההגדרה היא דווקא על מי שגר ביהודה ושומרון?

<מירי פרנקל שור: יש הגדרה.

דוד אמסלם: אתמול הם הגדירו מה זה שב"ח.

אורי מקלב: מי שבא מהאזור.

אורי מקלב: שאלתי את נציג לשכת עורכי הדין.

אורי מקלב: אני זוכר שאתמול הסברתם את אזה.

דוד אמסלם: אנחנו נתנו התייעצות סיעתית בעניין ולכן לכאורה הדיון הסתיים אבל, רויטל, אם את רוצה להגיש הסתייגות ולומר משפט, בבקשה.

דוד אמסלם: תמר, את רוצה לומר אחרי כן גם משפט?

דוד אמסלם: לאחר מכן נתקדם.

רויטל סויד: תודה.

רויטל סויד: בהמשך להסתייגויות שהגשתי בשם סיעת המחנה הציוני שמתייחסות גם לחוסר המידתיות בעניין של הענישה וגם לגבי הפגיעה המהותית בחופש העיסוק, ועל אף שאנחנו מסכימים שאין ספק שצריך בהחלט להידרש לנושא של כל מי שמלין, מסיע ומעסיק שוהים בלתי חוקיים.

רויטל סויד: בין היתר, דרך אגב, משטרת ישראל שיותר עוצרת את השב"חים מאשר את המלינים, המעסיקים והמסיעים - - -

דוד אמסלם: זה בדיוק התיקון שלנו היום.

דוד אמסלם: התיקון שלנו בא להסדיר את הנושא של הענשת המעסיקים.

רויטל סויד: נכון.

דוד אמסלם: לא את השב"חים עצמם.

רויטל סויד: בדיוק.

רויטל סויד: כל התפיסה היום של משטרת ישראל היא להתעסק עם השב"חים במקום להתעסק עם המעסיקים.

רויטל סויד: יש עוד הסתייגות אחת נוספת שאני מבקשת להוסיף בעל פה.

רויטל סויד: ההסתייגות הזו מתייחסת למה שנקרא קירבה ראשונה.

רויטל סויד: קורית היום תופעה וסיטואציה בה יש אזרחים ותושבי המדינה שנשואים לפלסטינאיות שהן לא הסדירו עדיין את מעמדן החוקי כאן בארץ, אין להן אזרחות סדירה וכאשר למשל הן נוסעות אתם ברכב או מלינים אותן בבית באופן טבעי כי אלה משפחות, יוצא שגבר שיש לו אישה שהיא אישה מהרשות או מעזה, יוצא שהוא מלין או מסיע שוהה בלתי חוקית.

דוד אמסלם: את זה הבנו.

דוד אמסלם: מה את מציעה?

רויטל סויד: אני מציעה הסתייגות.

דוד אמסלם: מה אומרת ההסתייגות שלך?

רויטל סויד: ההסתייגות אומרת שכאשר אנחנו מחילים את החוק הזה, למעט דרגה ראשונה כאשר דרגה ראשונה היא אישה, ילד, ילדה, כך שהם לא ייחשבו לצורך העניין כמי שהענישה חלה עליהם.

רויטל סויד: לא יכול להיות שאתה מסיע את אשתך או את ילדך וזה ייחשב כהסעת שב"ח, וזה עוד אם אתה רצידיביסט כי אתה עושה את זה כל יום, כל יום מלין וכל יום מסיע.

תמר זנדברג: אני רק רוצה להצטרף להסתייגות של רויטל סויד ולוודא שההסתייגויות שהגשתי בשם סיעת מרצ בכתב הגיעו.

דוד אמסלם: כולכם תדברו במליאה.

דוד אמסלם: הכול בסדר.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.

דוד אמסלם: אורי, אנחנו באים עכשיו להצבעה.

אורי מקלב: תרשום הסתייגות דיבור.

דוד אמסלם: יש לך הסתייגויות.

דוד אמסלם: אתה יכול לדבר עליהן.

אורי מקלב: לא.

אורי מקלב: אין לי הסתייגויות.

דוד אמסלם: זכות דיבור?

<מירי פרנקל שור: אתה לא רוצה להגיש את ההסתייגויות שהצעת?

דוד אמסלם: אתה רוצה זכות דיבור במליאה?

אורי מקלב: כן.

<מירי פרנקל שור: את ההסתייגויות שהצגת בוועדה, אתה לא רוצה שנעלה להסתייגויות במליאת הכנסת?

אורי מקלב: מה שמקובל על היושב ראש, אני מבין.

אורי מקלב: מה שלא מקובל על היושב ראש, אני לא מעלה הסתייגויות למליאה.

דוד אמסלם: אתה רוצה זכות דיבור.

אורי מקלב: כן.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: רבותיי, אנחנו עוברים קודם כל לנושא של המיזוג של ההצעות.

דוד אמסלם: אני אקריא לכם.

דוד אמסלם: בישיבה מיום ד' באדר ב' התשע"ו (14 במרץ 2016) החליטה ועדת הפנים והגנת הסביבה לדון בהצעות החוק האמורות במשולב לצורך הכנתן לקריאה שנייה ושלקריאה שלישית בתוקף סמכותה לפי סעיף 84(ג) לתקנון.

דוד אמסלם: אבקש להביא לאישור ועדת הכנסת את מיזוגן של הצעות החוק האמורות והבאתן כהצעת חוק אחת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אמסלם: מה שהקראתי אומר שיש שתי הצעות זהות, האחת של הממשלה והאחת של החברים שציינתי, ואנחנו רוצים למזג אותן.

דוד אמסלם: מי בעד המיזוג?

דוד אמסלם: מי נגד?

דוד אמסלם: בעד – 9 נגד - 4 מיזוג שתי הצעות החוק נתקבל.

דוד אמסלם: המיזוג אושר.

דוד אמסלם: אני עובר להצבעות לגבי ההסתייגויות.

דוד אמסלם: אתם רוצים שאני אביא את כל ההסתייגויות בחבילה אחת או הסתייגויות של כל סיעה וסיעה?

<קריאה: ביחד.

דוד אמסלם: הסתייגויות של כל סיעה או כל ההסתייגויות?

אורי מקלב: כל סיעה.

דוד אמסלם: כל סיעה.

דוד אמסלם: מי בעד ההסתייגויות של הרשימה המשותפת כפי שהוצגו והונחו בפנינו?

דוד אמסלם: מי נגד?

דוד אמסלם: בעד ההסתייגויות – 4

דוד אמסלם: ההסתייגויות לא נתקבלו.

דוד אמסלם: ההסתייגויות של הרשימה המשותפת לא התקבלו.

דוד אמסלם: מי בעד הסתייגויות של מרצ?

דוד אמסלם: מי נגד?

דוד אמסלם: בעד ההסתייגויות – 4

דוד אמסלם: ההסתייגויות לא נתקבלו.

דוד אמסלם: הסתייגויות של מרצ לא התקבלו.

דוד אמסלם: מי בעד ההסתייגויות של המחנה הציוני, אלה שרשומות וכולל ההסתייגות בעל פה של רויטל סויד?

דוד אמסלם: מי נגד?

דוד אמסלם: בעד ההסתייגויות – 4

דוד אמסלם: ההסתייגויות לא נתקבלו.

דוד אמסלם: ההסתייגויות של המחנה הציוני לא התקבלו.

דוד אמסלם: אני מביא להצבעה את כל הצעת החוק.

דוד אמסלם: מי בעד הצעת החוק כפי שנוסחה בוועדה?

דוד אמסלם: מי נגד?

דוד אמסלם: בעד הצעת החוק– 9

דוד אמסלם: הצעת החוק נתקבלה.

דוד אמסלם: הצעת החוק אושרה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני מגיש רביזיה על החוק עצמו.

דוד אמסלם: תודה רבה.