ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 179, 2016-05-09 10:00

ניסן סלומינסקי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.

<אפרת חקאק: אני מציעה שנתחיל עם הצווים של ברירת משפט, ואולי תסבירי שוב מה בדיוק אתם מבקשים כאן.

<יפעת רווה: כן.

<יפעת רווה: יש הסדר היסטורי של ברירות קנס.

<יפעת רווה: ההבדל בינו ובין ברירת משפט זה ברירת המחדל.

<יפעת רווה: בברירות קנס נותנים לאדם הזמנה לבית משפט, אבל יש לו ברירה לשלם קנס שקבוע בברירת הקנס בתוך כשבועיים.

<יפעת רווה: אם הוא משלם – בזה זה נגמר, ואם לא – באופן אוטומטי הוא הולך לבית המשפט.

<יפעת רווה: ההסדר הזה הוא לא מאוד יעיל משום שיש אנשים שלא משלמים לא משום שהם חושבים שנעשה להם עוול, ולא בגלל שהם חושבים שלא נעברה עבירה, אלא פשוט, סתם לא משלמים.

ניסן סלומינסקי: "שלעפר" מה שנקרא.

<יפעת רווה: במקרים כאלה יותר הגיוני לעבור להליכי גבייה.

<יפעת רווה: אם אין להם טענה לגופו של עניין, לא הגיוני להטריח את מערכת המשפט, שגם כך עמוסה מאוד וגם כך יש בה תורים גדולים, ולהגיש כתב אישום בשביל גבייה.

<יפעת רווה: אנחנו, במקביל, עבדנו על הצעת חוק, זה נמצא כרגע על שולחן שרת המשפטים לאישור, כדי להפוך את כל עבירות הקנס של הרשויות המקומיות באופן אוטומטי לברירות משפט, אבל זה צריך להיות מאושר.

ניסן סלומינסקי: - - - ההפוך, קודם כל קנס, ורק אם אתה לא רוצה, אז תבקש ללכת לבית המשפט.

<יפעת רווה: אתה יכול באופן אקטיבי לבקש להישפט.

<יפעת רווה: אם לא, זה הולך להליכי גבייה.

<יפעת רווה: זה תלוי, כמובן, בממשלה ובכנסת.

ניסן סלומינסקי: אז מה אנחנו עושים?

ניסן סלומינסקי: פשוט לכל רשות אנחנו הולכים ועושים להם את זה?

<יפעת רווה: נכון.

<יפעת רווה: עד שתהיה חקיקה.

ניסן סלומינסקי: חוק כללי?

<יפעת רווה: נכון.

<יפעת רווה: עד שאין חקיקה כללית, אז כל רשות – אנחנו עשינו את זה עד עכשיו לכמה עשרות רשויות, קרוב ל-50 רשויות.

<יפעת רווה: יש כאן עוד 6 רשויות שביקשו את הדבר הזה.

<יפעת רווה: אנחנו רואים את זה בברכה.

<יפעת רווה: אנחנו מציעים ומבקשים לאשר.

ניסן סלומינסקי: זה צווים.

<יפעת רווה: זה צווי ברירות משפט, כן.

ניסן סלומינסקי: וצו אי אפשר לעשות על כולם?

<יפעת רווה: לא.

<יפעת רווה: זה צריך חקיקה.

<יפעת רווה: את הצווים הקונקרטיים אנחנו עושים בתיאום עם הרשויות.

<יפעת רווה: יש רשויות שעוד לא נערכו לזה.

<יפעת רווה: כשנעשה חקיקה הם יצטרכו להיערך, אם וכאשר, אבל כל עוד לא נעשתה חקיקה אנחנו עושים את זה בתיאום אתם, ואחרי שהם החליטו באופן אקטיבי שהם אכן ערוכים לזה.

<יפעת רווה: הם צריכים להיערך מבחינת מערכת הגבייה שלהם, ולכן, כל עוד שאין חקיקה זה נעשה בתיאום אתם, רשות-רשות.

<יפעת רווה: הצו של בנימינה – גבעת עדה נעשה ביחד עם צו עבירות הקנס שלהם שיידון מאוחר יותר.

<יפעת רווה: יש כאן צווים נוספים של עיריות שכבר יש להן עבירות קנס – של פתח תקווה, שדות נגב- עזתה, עפולה, קרית אתא ובאר יעקב.

ניסן סלומינסקי: המצב בפועל שלא כולם נמצאים באותו סטטוס.

ניסן סלומינסקי: יש כאלה שכבר יש להן את זה, יש כאלה שאין להן, יש כאלה שאין להן על דבר אחרים ואנחנו לאט לאט הולכים להשוות אותם?

<יפעת רווה: לרוב הרשויות שאני הזכרתי יש כבר ברירות קנס ואנחנו מציעים להפוך לברירת משפט.

<יפעת רווה: לבנימינה-גבעת עדה עוד מעט, אני מקווה, תהיינה ברירות קנס, ונציע באותה ישיבה להפוך את זה לברירות משפט.

<יפעת רווה: אנחנו עושים את זה במקביל, עבורם, מסיבה טכנית שלא - - -

ניסן סלומינסקי: אז מה יש להם היום?

<יפעת רווה: בנוסף לצו עבירות ברירות המשפט יש להם גם צו עבירות קנס מפורט, שאני מניחה שהוועדה תעבור ותדון בו לגופו.

אורי מקלב: רק שנבין – עד עכשיו היתה לו רק ברירת משפט, עכשיו - - -

<יפעת רווה: לא.

<יפעת רווה: אני אפריד בין בנימינה-גבעת עדה ובין יתר הרשויות.

<יפעת רווה: לבנימינה-גבעת עדה לא היה.

<יפעת רווה: היה להם עבירות שהם יכלו ללכת לבית המשפט או לא לאכוף, בלבד, והיום יש פה צו עבירות קנס של משרד הפנים שמציע להפוך את זה לעבירות קנס.

<יפעת רווה: בנוסף, גם לבנימינה-גבעת עדה וגם ל-5 רשויות אחרות, שאותן מניתי – פתח תקווה, שדות נגב-עזתה, באר יעקב, קרית אתא ועפולה, יש להן כבר ברירות קנס היום ואנחנו מציעים להפוך את זה לברירות משפט.

אורי מקלב: עד היום זה רק קנס ועכשיו זה - - -

<יפעת רווה: עד היום זה היה ברירות קנס שההסדר הוא שאדם מקבל הזמנה לבית המשפט, יכול לשלם את הקנס, אבל אם הוא לא משלם את הקנס זה לא הולך להליכי גבייה אוטומטית, אלא הולך לבית משפט, ומעמיס על מערכת המשפט בצורה מיותרת, כי לא תמיד יש טענות לגופו של עניין.

<יפעת רווה: אנחנו מציעים להפוך את זה לברירת משפט.

<יפעת רווה: כלומר, שרק אם הוא ירצה באופן אקטיבי לבקש להישפט הוא ילך לבית המשפט, ואם לא זה הולך להליכי גבייה, אם הוא לא משלם את זה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו צריכים לעבור רשות-רשות?

<יפעת רווה: לאשר רשות-רשות, כן.

<יפעת רווה: אפשר לאשר את כולן יחד אבל צריך לאשר רשות-רשות ולהצהיר על זה לפרוטוקול ולהצביע על זה.

<יפעת רווה: העבירות, ברשויות שיש כבר יש להן עבירות קנס – זה עבירות קנס שהוועדה הזו אישרה אותן, בזמנו.

<יפעת רווה: אז באופן אוטומטי, על כל עבירות הקנס אנחנו לא עושים רזולוציה - - -

ניסן סלומינסקי: לא, זה בוודאי שלא.

<יפעת רווה: לעניין בנימינה-גבעת עדה כמובן שנעבור עבירה-עבירה אחרי זה.

<יפעת רווה: בוודאי, כי זו הפיכה לעצם עבירת קנס.

ניסן סלומינסקי: המועצה אזורית תמר – באיזה סטטוס היא נמצאת?

<יפעת רווה: היא מבקשת כרגע רק - - -

<רועי שמש: אנחנו מבקשים תיקון של הצו הקיים, הוספת חוקי עזר קיימים.

<אפרת חקאק: יש לכם הסדר של ברירת משפט?

<אפרת חקאק: איזה הסדר יש?

<רועי שמש: הסדר של ברירת משפט.

<יפעת רווה: אם יעברו הליכי החקיקה זה יחול גם עליהם כמו על יתר 200 הרשויות שעדיין לא הפכו לברירות משפט.

ניסן סלומינסקי: המועצה האזורית תמר – הקנסות הולכים לירוחם ודימונה?

ניסן סלומינסקי: איך זה הולך?

<יפעת רווה: לא.

<יפעת רווה: בכל רשות הקנסות הולכים לקופת הרשות.

<יפעת רווה: זה לא - - -

אורי מקלב: עוד שאלה אחת – זה תלוי בסוג העבירה, בסוג האישום?

אורי מקלב: איך אנחנו מחלקים בין ברירת משפט לברירת קנס?

אורי מקלב: זו שפה אחת לכולם, או שכל אחד קובע דין לעצמו?

<יפעת רווה: אז פתחתי בדבר הזה שמבחינתנו כמשרד המשפטים אנחנו מעודדים את הרשויות כרגע באופן ספורדי, ואני מקווה שבהמשך זה יהיה בחקיקה, להפוך לברירות משפט.

<יפעת רווה: ההסדר של ברירות קנס הוא הסדר לא יעיל.

ניסן סלומינסקי: העומס על בתי המשפט קובע, למעשה.

ניסן סלומינסקי: יש עומס גדול על בתי המשפט.

אורי מקלב: - - -

ניסן סלומינסקי: לכן השאיפה שלהם היא לעשות את זה לכולם, ויש להם הצעת חוק שמונחת על שולחנה של שרת המשפטים להפוך את כולם, אבל בינתיים - - -

אורי מקלב: "כולם" זה לכולם – לכל חוקי העזר?

<יפעת רווה: הכל הכל הכל, שלא יישאר בכלל – אנחנו מבטלים, ואני אגיד בזהירות כי זה באמת שלב של הצעה שכפופה לאישור של שרים וממשלה ושל הכנסת – הרעיון הוא לבטל לגמרי את ההסדר של ברירות קנס, שהוא לא יהיה קיים יותר, שיהיו רק ברירות משפט.

<יפעת רווה: זה הסדר היסטורי שאין רציונאל להמשיך אתו, הוא מעמיס על המערכת- - -

אורי מקלב: קנסות המשטרה – הם כולם ברירות - - -

<יפעת רווה: כן.

אורי מקלב: כל העבירות.

<יפעת רווה: כולן.

<יפעת רווה: בכלל, כמעט כל הקנסות הארציים, בוודאי מה שאוכפים אותו בפועל הם ברירות משפט.

<יפעת רווה: ברשויות המקומיות זה בינתיים נעשה אחד-אחד.

<יפעת רווה: המגמה היא להפוך את זה - - -

ניסן סלומינסקי: הרשויות, זה לא עניין של מה שלפנינו אבל זה מטריד קצת.

ניסן סלומינסקי: עכשיו אנחנו נותנים יותר אפשרויות לגבות את הקנסות.

ניסן סלומינסקי: הקנסות, זה כולל גם ארנונות, ודברים כאלה?

<יפעת רווה: לא, לא.

<יפעת רווה: זה לא קשור.

ניסן סלומינסקי: קנס בגין אי תשלום ארנונה, אני מתכוון.

<יפעת רווה: לא.

<יפעת רווה: אי תשלום ארנונה לא אמורה להיות, למיטב ידיעתי, עבירה פלילית.

<יפעת רווה: גובים אותה כפי שגובים - - -

ניסן סלומינסקי: אז על איזה סוג קנסות?

ניסן סלומינסקי: על איזה קנסות מדובר?

<קריאות: - - -

<קריאה: זה יותר חוקי עזר.

ניסן סלומינסקי: ומי גובה אותם?

<יפעת רווה: הרשות באישור הוועדה הזו.

ניסן סלומינסקי: הרשות?

ניסן סלומינסקי: או שיש לנו קבלני משנה?

<דן נחליאלי: הרשות.

<דן נחליאלי: הם יכולים גם להעסיק קבלני משנה.

ניסן סלומינסקי: ובפועל?

<דן נחליאלי: בבנימינה זה הרשות.

ניסן סלומינסקי: אני מניח שברוב הרשויות יש קבלני משנה

<יפעת רווה: השאלה היא מי כותב את חוקי העזר?

ניסן סלומינסקי: לא, מי גובה.

ניסן סלומינסקי: יש איזו הסמכה בחוק שמאפשרת למנות גופי עזר או גופים אחרים, חיצוניים כדי לממש את זה, וזה סיפור בפני עצמו.

ניסן סלומינסקי: היה לנו דיון אחד בוועדה בנושא הזה, על מה שחברת הכנסת מירב מיכאלי העלתה.

אורי מקלב: רוב הרשויות מפעילות חברות גבייה.

ניסן סלומינסקי: כשהייתי ראש רשות גביתי הכל לבד.

ניסן סלומינסקי: לא הסתמכתי על חברות.

אורי מקלב: אבל זה היסטוריה, כבר.

אורי מקלב: היום כולם עברו.

ניסן סלומינסקי: לא בטוח.

אורי מקלב: מה שעלה כאן בוועדה שרוב הרשויות - - -

ניסן סלומינסקי: לא בטוח.

ניסן סלומינסקי: אם אתה מקום קטן, ואתה רוצה להיבחר עוד פעם, אם תיתן את זה לגוף חיצוני הסיכוי שלך להיבחר עוד פעם קטן.

ניסן סלומינסקי: הברוטאליות שלהם, כשהם גובים, חלק מהם - - -

אורי מקלב: שמענו גם נימוקים אחרים.

אורי מקלב: שמענו נימוקים דווקא מראש רשות שאומר: ככה זה לא אני.

אורי מקלב: אם הוא רוצה להרחיק את הגבייה שלו הוא אומר – זה לא אני, אני לא יכול לעשות עם זה שום דבר.

אורי מקלב: אם הוא רוצה להיבחר, רוצה שיהיה לו תקציב, רוצה שיהיה מאוזן, רוצה להגיע לאחוזי גבייה גבוהים, גם משרד הפנים דורש ממנו את זה, אז הוא חייב לעמוד באיזה יעד מסוים, אז הוא לא יכול להיות ראש העיר הטוב שלא מחלק קנסות.

אורי מקלב: זה פעם אחת.

אורי מקלב: פעם שנייה, כשהוא מפעיל חברה, אז אין אדם שנכנס ללשכת ראש העיר כי מי שמטפל בזה זה מישהו אחר, חברה כזו או אחרת.

ניסן סלומינסקי: אנשים לא כל כך טיפשים.

ניסן סלומינסקי: כשיש לו חוב, במאזן הזה – ראש העיר צריך את אנשי העיר, לפני הכל.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, כשיש לו חוב של 200 שקל ומטילים עיקול על כל החשבונות שלו, ועל הכל, גם אם בחשבונות יש 100 אלף שקל - - -

אורי מקלב: אני מאחל לך שלא תהיה ראש עיר, שתהיה חבר כנסת, אבל אם תהיה ראש עיר ותרצה עצה ממני אני אגיד לך שדווקא תבחר בברירה השניה – חברת גבייה.

ניסן סלומינסקי: הייתי.

ניסן סלומינסקי: 20 שנה, עשיתי את זה.

ניסן סלומינסקי: ירושלים זה סיפור נפרד.

אורי מקלב: אני בכל אופן לא מרגיש שקיבלתי תשובה מלאה.

אורי מקלב: בנימינה וגבעת עדה עכשיו מבקשים את כל חוי העזר - - -

<יפעת רווה: לא, לא.

<יפעת רווה: נפריד אותן מהרשויות האחרות.

אורי מקלב: אז כשמגיע הנושא של גבעת עדה למה את לא מבקשת להעביר את כולם לברירות משפט?

אורי מקלב: למה אנחנו - - -

<יפעת רווה: את גבעת עדה מבקשים להעביר לברירות משפט.

אורי מקלב: אז זה מה שאני שואל – אנחנו מבקשים, בעצם, את כולם.

<יפעת רווה: גבעת עדה – אני מבקשת.

<יפעת רווה: תמר לא ביקשנו – שוב, אני לא מבקשת מכל רשות ורשות בגלל שאנחנו עושים הצעת חוק כללית, ואני מקווה שאנחנו נוכל להעביר אותה.

אורי מקלב: - - - אם אתם אומרים שאין בעיה, רק מדיניות של שרת המשפטים, אם אנחנו עושים חוק כללי או לא, אבל כשבאים לפנינו, למה אנחנו לא מוצאים - -

<יפעת רווה: קודם כל כדאי להפריד, כי צווי עבירות קנס הם של משרד הפנים.

<יפעת רווה: אנחנו עושים את הדיון ביחד מטעמי נוחות, אבל זה צווים של שר הפנים וזה צווים של שר המשפטים.

אורי מקלב: למה עבירות - - - אתם לא מבקשים עכשיו שזה יהיה ברירת משפט?

אורי מקלב: למה אתם הולכים בשני חלקים?

<יפעת רווה: זה צו של שר הפנים, זה לא צו שלנו.

אורי מקלב: בסדר, אבל למה לא מנחים אותם ולמה לא - - -

<יפעת רווה: לא פניתי ל-200 הרשויות מהסיבה הפשוטה שלא היתה הצעת חוק - - -

אורי מקלב: אבל תמר, שמבקשים עכשיו ברירת קנס, למה אנחנו לא אומרים להם - - -

ניסן סלומינסקי: בואו נעבור עכשיו אחד-אחד וננסה להבין.

<יפעת רווה: כל עוד שאין הצעת חוק אנחנו לא כופים על הרשויות.

ניסן סלומינסקי: בוא ננסה להבין את זה, בוא ניכנס רשות-רשות - - -

<אפרת חקאק: אז אני כן מציעה קודם שנעבור על הצווים של ברירת משפט, ואז נחזור לבנימינה-גבעת עדה.

ניסן סלומינסקי: בסדר, אז נתחיל במספר 3.

<אפרת חקאק: נדלג על הצו של בנימינה-גבעת עדה.

<אפרת חקאק: נעבור לפתח תקווה.

<אפרת חקאק: כל צווי ברירות המשפט נראים דומים.

<אפרת חקאק: בחלק יש הפניה לצו העיריות ובחלק – לצו המועצות, אבל חוץ מזה הם כולם דומים.

<אפרת חקאק: אז ניקח את פתח תקווה.

<אפרת חקאק: ככה נראים כל צווי עבירות ברירת משפט שהוועדה אישרה עד היום.

<אפרת חקאק: מדברים על הסמכות.

ניסן סלומינסקי: בואו רק נסכם – מדובר כאן כרגע שאנחנו נותנים אפשרות שלכל אותן עבירות הבקשה הראשונה תהיה לשלם קנס ואם האיש רוצה הוא יוכל לבקש משפט.

אורי מקלב: אם הוא לא משלם את הקנס, אז מתחילים מידית בהליכי גבייה?

אורי מקלב: יש לו ברירה מידית, זאת אומרת האפשרות שלו היא להגיד – אני רוצה להישפט.

ניסן סלומינסקי: כן.

<קארין כהן: אפשר גם להגיש בקשה לביטול הדוח.

<קארין כהן: זה לא קיים בברירת קנס.

ניסן סלומינסקי: אדם קיבל, נניח, דוח מהרשות, דוח חנייה, והוא צריך לשלם קודם כל קנס.

ניסן סלומינסקי: כרגע הוא יכול לבוא ולהגיד – רבותיי, אני לא חניתי שם בכלל ולהתמודד עם הרשות בגלל הנושא של הקנס?

ניסן סלומינסקי: כל זה עוד בלי משפט.

<קארין כהן: אז שוב – אם זה ברירת קנס הוא צריך לשלם את הדוח תוך שבועיים או שהוא צריך להגיע לדיון משפטי בבית משפט לעניינים מקומיים.

<קארין כהן: אם אנחנו - - -

<יפעת רווה: חנייה היום זה כבר ברירות משפט.

<קארין כהן: אם - - - ברירת משפט, יש שלוש אופציות.

<קארין כהן: אופציה ראשונה היא שתוך 90 יום הוא ישלם.

<קארין כהן: אופציה שניה- תוך 30 יום הוא יכול להגיש בקשה לתובע העירוני ולבטל את הדוח, מטעמים שלו.

<קארין כהן: אופציה שלישית היא להגיש בקשה להישפט, כך שיש אלמנט נוסף - - -

ניסן סלומינסקי: ברגע שהוא מגיש בקשה לתובע של העירייה – אז הזמן נעצר, נכון?

ניסן סלומינסקי: הוא מגיש בקשה לעירייה או לתובע, ואומר – לא חניתי שם בכלל, זה לא היה אדום-לבן, או כל דבר אחר.

ניסן סלומינסקי: מה קורה אז?

אורי מקלב: ההנחה היא שהוא צריך להגיש את זה תוך 30 יום, הוא צריך לשלם את זה תוך 90 יום.

אורי מקלב: בפרק הזמן הזה, ההנחה היא שהוא מקבל את התשובה אם התובע העירוני אישר לו את זה.

ניסן סלומינסקי: אבל איך הדיון מתנהל?

ניסן סלומינסקי: באיזה מישור מתנהל הדיון, עם התובע?

אורי מקלב: כל עיר והתובע שלה, ואתה יכול לראות שהתובעים עונים שלא ממין העניין - - -

<קארין כהן: הנישום אמור להגיש בקשה.

<קארין כהן: כל ההתכתבות היא - - -

ניסן סלומינסקי: והעירייה עונה.

<קארין כהן: אמורה לענות בפרק זמן סביר.

אורי מקלב: הוא אומר – כן שמתי כרטיס חנייה אבל הוא נפל, אני נכה, היה לי רכב אחר, היה לי רכב שכור, הנה חוזה השכירות – אז יש עיריות שהתובע באמת מסתכל, אתה רואה שהוא בודק, ועונה ממין העניין, ויש כאלה שאתה רואה שאותו נוסח שיש תמיד - - - ואני מכיר עירייה שזה שהיה מקבל את הערעורים האלה עוד איכשהו היה רואה את זה.

אורי מקלב: אני גם כן ראיתי דברים כאלה.

אורי מקלב: כל הדברים קיימים, בכל עיר ועיר - - -

ניסן סלומינסקי: שלחת צילום שאין שם בכלל - - - שחנית במקום שאסור ושלחת שאין שום תמרור שאסור, וראית שאחרי שבועיים באו והתקינו שם תמרור.

אורי מקלב: החוק אומר שלא צריך תמרור, מספיק שיש צבע - - -

ניסן סלומינסקי: אני מדבר על משהו שהיה בירושלים, שקרה.

ניסן סלומינסקי: צילמנו את זה, ואחרי שבועיים הם באו לשים את התמרור, אבל רצו להמשיך את תהליכי הגבייה.

<קארין כהן: אז האפשרות להגיש בקשה לביטול הדוח זה פתרון נוסף לעומת ברירת קנס.

ניסן סלומינסקי: אבל לא חייבים לדבר אתו, יכולים לתת לו תשובה – לא קיבלנו את טענתך, ואתה צריך לשלם.

ניסן סלומינסקי: והדרך היחידה שישמעו אותו זה רק בית משפט, ללכת לאפיק הזה.

<קארין כהן: גם התובע העירוני, כאשר הוא מקבל את הבקשה לביטול הדוח, הוא כפוף לשורה של שיקולים – למיטב ידיעתי שיקולים שנקבעו על ידי היועץ המשפטי לממשלה – מתי אפשר לבטל את אותו דוח, כך שהתשובה היא לא תשובה שרירותית.

<קארין כהן: הדברים אמורים במצב האופטימלי להיבדק כמו שצריך.

<קארין כהן: ושוב, זה יתרון נוסף שיש לעומת עבירה של ברירת - - -

ניסן סלומינסקי: וזה נעשה?

ניסן סלומינסקי: כי מחברי, שבקיא מאוד, הוא היה הרבה זמן חבר מועצת העיר ירושלים, אני שומע שזה לא בדיוק נעשה כך.

אורי מקלב: יש בתוך ההנחיות הרבה שיקול דעת.

<יפעת רווה: אם היה יועץ משפטי שקורא את הבקשות זה חמור מאוד.

אורי מקלב: או הפקיד, שזה עוד לפני היועץ המשפטי.

<יפעת רווה: זה אמור להיות מישהו שקורא בנפש חפצה את הבקשות.

<יפעת רווה: אם יש מישהו שקורע אבל לא קורא – זה חמור מאוד, ואנחנו רוצים לדעת על זה.

<יפעת רווה: דבר כזה, מבחינתנו הוא חמור פעמיים.

אורי מקלב: אנחנו מקבלים את הפניות של האזרחים שאומרים – נראה שהוא לא בכלל קרא את המכתב כי מה שהוא עונה איננו ממין העניין.

<יפעת רווה: אז אני מקבלת לפעמים תלונות כאלה.

<יפעת רווה: אני מעבירה אותן ליועץ המשפטי של העירייה, עם בקשה.

<יפעת רווה: אני לא יושבת כערכאת ערעור על הדברים, אבל כשאני רואה שיש משהו שנראה שבאמת לא קוראים מספיק, אני מעבירה ליועץ המשפטי שיטפל, שיטפל בעניין ויוודא שאכן בקשות נקראות.

<יפעת רווה: זה חשוב פעמיים – קודם כל בגלל ההגינות לאזרח ויישום החוק, ודבר שני, אין טעם, אם אכן נעשה עוול – מרבית המקרים שאני מטפלת בהם זה מקרים של נכים.

<יפעת רווה: אם ניתן לתקן את העוול - - -

אורי מקלב: התשובה: "התובע העירוני עיין במכתבך ולא מצא לנכון..." זה נקרא תשובה לעניין או לא?

אורי מקלב: עיין בבקשתך ולא מצא לנכון.

<יפעת רווה: אני אישית מטפלת במקרים של נכים.

<יפעת רווה: במקרה של נכה זה יותר חמור, כי בהרבה מקרים, לפי חוק חנייה לנכים, הם חונים על מדרכות, במקומות שאסורים לאזרחים אחרים.

<יפעת רווה: טרטור קבוע לבית המשפט הוא מיותר ולכן חשוב שהבקשות שלהם תיבדקנה היטב.

אורי מקלב: אבל הוא כותב שנשארו 1.20 מ' לעבור על אף שחניתי על המדרכה ולא הפרעתי לציבור, וכך וכך.

אורי מקלב: עונים לו – "התובע לא מצא עניין".

אורי מקלב: הוא לא עונה לו.

<יפעת רווה: אז במקרים כאלה אני פונה ליועצים משפטיים ומבקשת שהדברים, בעיקר בנוגע לנכים, ייבדקו היטב, גם למען אותו אדם, וגם מבחינת המערכת זה לא נכון, אם אכן נעשה עוול, העוול הזה צריך להיות מתוקן, בשלב ראשון, וחבל שיהיה דיון משפטי על כך.

ניסן סלומינסקי: בואי נשאל בגדול – לטובת מי המעבר הזה?

ניסן סלומינסקי: קודם כל אני מבין שבתי המשפט מרוויחים מזה.

ניסן סלומינסקי: האזרח מרוויח מזה או רק מפסיד?

<יפעת רווה: האזרח לא מרוויח ולא מפסיד.

<יפעת רווה: אם יש לו טענות, אם הוא מרגיש שנעשה לו עוול, יש לו טענה לגופו של עניין, עדיין פתוחה בפניו הדרך להישפט.

<יפעת רווה: זה לא נעשה באופן אוטומטי.

<יפעת רווה: הוא צריך לפנות ולבקש להישפט.

<יפעת רווה: אפשר לומר שזה חוסך ממנו דיון משפטי במקרה שדרך אחרת היתה הולכת לגבייה, אני לא יודעת לומר אם זה לטובתו או לא לטובתו.

<יפעת רווה: זה לא צריך לשנות, מבחינת האזרח.

<קארין כהן: אבל אם האזרח מגיש בקשה לרשות, לתובע העירוני, ומבקש לבטל את הדוח, ואכן הבקשה שלו מתקבלת, אז זה חוסך ממנו.

ניסן סלומינסקי: השאלה, באחוזים, כמה זה קורה.

ניסן סלומינסקי: כמה זה קורה שכתוצאה מתלונה של האזרח בוטל הדוח או הקנס.

ניסן סלומינסקי: יש מקרים, אני מניח.

<יפעת רווה: אני יכולה להעיד שמעט המקרים שאני - - -

<איתי קידר: בין 30 ל-40%.

<איתי קידר: אני הייתי בעפולה, כפר סבא, רמת השרון – אותו עיקרון קיימתי ב - - -

ניסן סלומינסקי: לגבי נכים או באופן כללי?

<איתי קידר: גם נכים, אבל גם – אדם שתו החנייה שלו נפל, למשל.

<איתי קידר: הוא שם את הפתקית והיא נפלה, או לא שם את זה במקום – נבדקים לא מעט מקרים שבהם לפעמים פקח לא שם לב.

<יפעת רווה: אנחנו מקבלים לפעמים דיווחים מהרשויות ויש מקרים שמבוטלים.

ניסן סלומינסקי: אז אתה אומר שגם יש פה את טובת האזרח.

<יניב מור: הפער המרכזי בין ברירות קנס לעומת ברירות משפט זה שבברירות קנס ברירת המחדל היא תשלום הקנס תוך 15 ימים.

<יניב מור: היה ולא שילמת את הקנס, תזומן תוך שנה לדיון בבית המשפט.

<יניב מור: לעומת זאת, בברירות משפט יש לך 90 ימים לשלם את הקנס - - -

אורי מקלב: סליחה, ברירת קנס זה 15 ימים?

<קריאות: - - -

אורי מקלב: אז מה 15 יום?

<יניב מור: 15 ימים בברירות קנס.

<יניב מור: בברירות משפט יש לך 90 ימים לשלם את הקנס.

<יניב מור: אם לא שילמת ולא הגשת בקשה להישפט אז זה הולך לגבייה.

<יניב מור: אני, בכל אופן, כתובע, ואנחנו בעירית פתח תקווה – מאפשרים את מסלול הערעור גם בברירות קנס, למרות שהוא לא מחובתנו, כך שהאזרח יוכל להגיש בכל עת בקשה, כל זמן שזה עומד בלוחות הזמנים.

<יניב מור: זה הפער המרכזי בין ברירות קנס לברירות משפט.

ניסן סלומינסקי: ואתה בודק את הטענה של האזרח לגופה, ונותן לו תשובה אמיתית?

<יניב מור: אתה לא יכול לרדת לרזולוציה של כל טענה וטענה.

<יניב מור: אתה בודק – יש באמת איזשהם קריטריונים מאוד ברורים ליועץ המשפטי לממשלה מתי ניתן לבטל ברירות קנס או ברירות משפט, ואנחנו פועלים לפיהם.

<יניב מור: אני מוצא את עצמי הרבה פעמים מבטל לא מעט דוחות, כי גם אם יש איזשהו ספק הכי קטן שהאזרח או התושב לא ביצעו את העבירה - - -

אורי מקלב: אני יכול להציע ליושב ראש לקחת את פתח תקווה כמודל, לבקש שהוועדה תבקש מעירית פתח תקווה שבדוחות או בקנסות של חנייה בלבד – שיתנו לנו נתונים כמה דוחות נותנים בשנה, כמה מכתבים, או כמה בקשות ביטול קנס התקבלו, כמה הם אישרו או לא.

אורי מקלב: זה לא דבר גדול.

<יפעת רווה: אני רק רוצה להעיר שהיום מכוח החוק כל עבירות החנייה בכל הרשויות המקומיות הן עבירות ברירת משפט.

<יפעת רווה: אנחנו לא מדברים על - - -

אורי מקלב: מדברים על התהליך.

אורי מקלב: היושב שאל על טובת האזרח או לא טובת האזרח.

ניסן סלומינסקי: אני אוסיף שיש גם ממד של זמן.

ניסן סלומינסקי: מה זה נקרא?

ניסן סלומינסקי: שיש תקופות, למשל, בשנת בחירות.

ניסן סלומינסקי: שם אתה תמצא, בשנת בחירות, שכמות הביטולים של דוחות החנייה – הרבה יותר נענים מאשר בשנה אחרת.

אורי מקלב: נבקש על 2015.

ניסן סלומינסקי: זה חלק מטענות שהיו שבגינן גם ביטלו במקום מסוים את מערכת הבחירות שהיתה.

אורי מקלב: כמה דוחות חנייה - - -?

<יניב מור: אני לא מתעסק בחנייה, לא יודע להגיד לך את הנתון.

<יניב מור: אבל דוחות חנייה אצלנו הן כבר ברירות משפט, ככה שלא צריך - - -

אורי מקלב: אדרבא, היא הנותנת.

אורי מקלב: היושב ראש הציף את הנושא הזה, זה לא שימוע, אבל בכל אופן – בקשה כזו לביטול הקנס כמה בקשות כאלה יש, ולכמה נענים?

<קארין כהן: יש חובת דיווח אחת לשנה.

<יניב מור: מעבר לבקשות יש לנו שני ימי קבלת קהל בשבוע – יום ראשון ויום שלישי, בין השעה 08:00 בבוקר ל-13:00, כך שגם אם אזרח לא יודע לרשום או לא יודע - - -

אורי מקלב: לא שאלנו אם יש נגישות מספיק או זמינות מספיק.

אורי מקלב: אני שואל כמה אישרתם.

<איתי קידר: יש לנו חובת דיווח שנתית ומדי שנה כל לשכה משפטית מדווחת למשרד המשפטים כמה בקשות התקבלו וכמה ביטולים היו.

ניסן סלומינסקי: בקשה יכולה להיות גם אם הוא מגיע לעירייה ומדבר.

ניסן סלומינסקי: לא צריך לשלוח.

<קארין כהן: צריך גם לדווח באותו דיווח מה הנימוק, מאיזו סיבה בוטל הדוח.

ניסן סלומינסקי: אז הדיווח שלכם כלפי היועץ המשפטי היא במגמה הפוכה.

ניסן סלומינסקי: היועץ המשפטי רוצה לבדוק שביטלתם על אמת ולא עשיתם הנחה לאזרח כי רציתם למצוא חן בעיניו.

ניסן סלומינסקי: לכן הוא רוצה לבדוק אתכם שאתם ביטלתם רק כשצריך לבטל.

ניסן סלומינסקי: אנחנו שואלים מהכיוון של האזרח – אנחנו רוצים לדעת שבאמת ביטלתם.

ניסן סלומינסקי: מבחינת האזרח תבטלו כמה שיותר, כי הוא מרגיש שעשו לו עוול.

ניסן סלומינסקי: לא תמיד האינטרס הוא אותו הדבר.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: טוב, אבל אתם אומרים שהדיווחים האלה קיימים.

אורי מקלב: אפשר לקבל אותם בוועדה?

<יפעת רווה: יש דיווחים שמגיעים אלינו.

<יפעת רווה: אפשר גם לפנות לרשויות כדי שזה יהיה מסודר.

<יפעת רווה: לרשויות הגדולות.

ניסן סלומינסקי: למי אתם מעבירים, ליועץ המשפטי?

<קריאה: למחלקה לאכיפת דיני מקרקעין.

<אפרת חקאק: על כל העבירות אתם מעבירים למקרקעין?

<יפעת רווה: אני לא יודעת אם כולם מעבירים.

<יפעת רווה: לא הייתי בונה רק על זה.

<יפעת רווה: אני יכולה לבדוק את זה אבל במקביל כדאי גם לבקש דיווח ישיר לוועדה.

<קארין כהן: לגבי החנייה אני בטוחה שיש חובת דיווח.

<קארין כהן: לגבי שאר חוקי העזר - - -

<אפרת חקאק: אז הוועדה גם יכול לבקש לקיים דיון מעקב לגבי אכיפה וגבייה של עבירות של רשויות.

<יפעת רווה: ואם תגידו לי איזה רשויות אני אוכל לבדוק בצורה מסודרת.

ניסן סלומינסקי: אני פה נמצא באיזה מין ניגוד רעיוני.

ניסן סלומינסקי: מצד אחד אני רוצה באמת שיאכפו את החוק ויגבו את הקנסות ולא יוותרו סתם, בגלל שהוא חבר של ראש העיר, וכו'.

ניסן סלומינסקי: מצד שני אני רוצה באמת שהאזרח לא ישלם קנסות שהוא לא צריך לשלם, שיתייחסו לדברים שלו ויבדקו על אמת.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, זה שני דברים שצריך למצוא בהם את שביל האמת ביניהם.

<יפעת רווה: אני מסכימה שהבדיקה צריכה להיות טובה וראויה, ובכל מקרה, כשאדם מרגיש שנעשה לו עוול, עדיין פתוחה בפניו הדרך להישפט בפני בית משפט, ואז זה נעשה בפני שופט, והעניין הזה לא נגרע ממנו, האפשרות הזו לא נגרעת ממנו, בשום הסדר.

<יפעת רווה: זה מאוד מאוד חשוב, כי באמת לפעמים אנשים מרגישים שנעשה להם עוול.

ניסן סלומינסקי: אז בואו ניקח את פתח תקווה, שהיא בדרך כלל עיר מסודרת, ניקח אותה כמודל ונראה.

<אפרת חקאק: אתה יכול לאשר את כולם יחד, אני רק אציין שלעניין בנימינה –גבעת עדה בכל מקרה יש שם תיקון נוסח.

אורי מקלב: אתה יכול גם לבקש כמה ביקשו להישפט, זה גם ייתן לך אינדיקציה.

אורי מקלב: בחנייה אין לך את זה, אבל בדוחות אחרים תוכל לבקש.

אורי מקלב: שזה בוודאי לא רבים.

<יפעת רווה: יש, יש נתונים.

ניסן סלומינסקי: אני יכול לגלות לך סוד שיש כאלה שמבקשים את זה כי הם אומרים – בית המשפט, חמש שנים עד שזה יגיע, ומי יודע אם זה יגיע בכלל – הפריץ ימות, ואז זה מתגלגל, ומתגלגל.

ניסן סלומינסקי: לפעמים יש כאלה שאומרים – שווה לי הספק, יתגלגל, נראה מה יצא בסוף.

ניסן סלומינסקי: גם זה קיים.

אורי מקלב: זה גם קיים הפוך – שאנשים לא יודעים להתמודד, לא עומדים על הזכויות שלהם.

אורי מקלב: אני גם מכיר הרבה אנשים כאלה.

ניסן סלומינסקי: מוסיף איזה משפט או קללה.

ניסן סלומינסקי: גם זה.

אורי מקלב: יש מישהו משדות נגב?

<אברהם עיני: אני מקרית אתא.

ניסן סלומינסקי: אז נאשר את זה.

ניסן סלומינסקי: מי בעד האישור?

ניסן סלומינסקי: הצבעה הצווים אושרו פה אחד.

ניסן סלומינסקי: תודה, אושר פה אחד.

ניסן סלומינסקי: יש לכם את הזכות לברירת משפט.

<יפעת רווה: 30 יום אחרי הפרסום ואחרי חתימת השרה.

ניסן סלומינסקי: 5 הרשויות: פתח תקווה, שדות נגב, באר יעקב, קרית אתא ועפולה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו אנחנו עוברים למועצה האזורית תמר.

ניסן סלומינסקי: מה מבקשים?

<רועי שמש: אני מייצג מטעם משרד חיצוני, משרד רואי חשבון אופיר-בוכניק, את המועצה.

<רועי שמש: אנחנו מבקשים להוסיף חמישה חוקים קיימים של המועצה לצו שקיים כבר.

<רועי שמש: מדובר בתיקון, כדי שנאשר - - -

ניסן סלומינסקי: כלומר שעד היום אין לכם את ברירת המשפט אלא רק ברירת קנס?

<רועי שמש: כן.

ניסן סלומינסקי: ואתם רוצים להחיל את זה גם.

<רועי שמש: אנחנו רוצים לתקן את - - -

ניסן סלומינסקי: כשבמקומות אחרים זה כבר קיים?

ניסן סלומינסקי: במקומות אחרים, לגבי הדברים שאתם מבקשים – קיימת כבר ברירת משפט?

<שחר פרלמוטר: אני אציין – הצו הוא שלנו.

<שחר פרלמוטר: המטרה של הצו היא לקבוע שעבירות מסוימות על חוקי עזר הן עבירות קנס.

<שחר פרלמוטר: זה הצו.

<שחר פרלמוטר: זה לא ברירת משפט אלא זה השלב הראשון של לקבוע שבכלל עבירה על חוק עזר היא עבירת קנס.

אורי מקלב: למה אתה לא יכול לדלג וישר לקבוע ברירת משפט?

<שחר פרלמוטר: זו לא הסמכות של שר הפנים.

אורי מקלב: הסמכות שלי מי, של ועדת החוקה?

<יפעת רווה: של שרת המשפטים, והם בודקים את הדבר הזה.

<רועי שמש: בכוונתנו להעביר את ברירת הקנס לברירת המשפט בהמשך, בכוונת המועצה.

<רועי שמש: בינתיים אנחנו מבקשים את התיקון על מנת כן לאפשר - - -

ניסן סלומינסקי: ומה העבירות שאתם מבקשים?

<רועי שמש: העבירות מדברות על 5 חוקי עזר בעיקר בחופי רחצה ואיכות הסביבה.

ניסן סלומינסקי: מה היה עד היום, בעבירות האלה?

<רועי שמש: כרגע לא קיימת ברירה.

ניסן סלומינסקי: כלומר, מגישים כתב אישום וזהו?

<רועי שמש: כן.

<אפרת חקאק: אתם מגישים כתבי אישום כאלה?

<רועי שמש: אני לא יודע, כי אני לא מהמועצה, אני לא פנימי.

<רועי שמש: אני יועץ חיצוני, אנחנו רק לעניין התיקון.

אורי מקלב: - - - ?

<רועי שמש: המועצה מבקשת ממשרד הפנים, משרד הפנים - - -

אורי מקלב: הוא באופן פורמאלי המגיש, אבל הדחיפה מגיעה מהמועצה עצמה.

ניסן סלומינסקי: לפעמים יכול להיות שמשרד הפנים יגיד למועצה – חברה', מה זה, הפקרות אצלכם?

ניסן סלומינסקי: אם הם רואים שיש רשות שאין אצלה חוקי עזר, שברוב המקומות צריך להיות, או שצריך להיות בגלל מיקומה, אופייה, והיא לא עושה להסדרת חופים, נניח, אז זה דבר שגם צריך לקחת בחשבון.

ניסן סלומינסקי: אם אתה רוצה להסדיר את החופים או שזה הפקר.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שזה טוב שכן, אני מניח - - -

<אפרת חקאק: בתמר היו גם חוקי עזר לשעבר שבוטלו והוחלפו, ולכן הם גם מבקשים את התיקון הזה.

<אפרת חקאק: הם מבקשים לבטל את העבירות שהיו מבוססות על חוקי עזר שכיום אינם בתוקף.

ניסן סלומינסקי: אז תסביר.

<רועי שמש: החוק הראשון הוא אימוץ של חוק עזר קיים על ידי המועצה, זה חוק הריסת מבנים מסוכנים.

<רועי שמש: מדובר על סעיף 1 וקביעת דרגת קנס מסוג א', שזה 730 שקל.

<רועי שמש: כמו שאתם רואים, תוכן הסעיף מופיע – "בעל בניין חייב להחזיק את בניינו במצב המבטיח של שלום המחזיקים ו/או את שלום הציבור".

<רועי שמש: דרגת הקנס היא א', כמו שנאמר - - -

ניסן סלומינסקי: וזה על פי הנחייה של מהנדס המועצה שיש לו קריטריונים להגדיר מה זה מבנה מסוכן או לא מסוכן?

<רועי שמש: לדעתי חוק העזר מתייחס לזה, חוק העזר עצמו.

<רועי שמש: כן, זה המהנדס עורך את הבדיקה.

אורי מקלב: המקסימום זה 730, צריך לציין.

ניסן סלומינסקי: ואם לא יהיה – כאן המועצה מגישה תביעה לבית המשפט נגד מי שיש לו מבנה שצריך להרוס, או שהוא מסוכן?

ניסן סלומינסקי: ואתם מבקשים לתת אופציה לברירת קנס?

<רועי שמש: כן.

<רועי שמש: האופציה היא או שהוא ישלם את הקנס, כמו שהסברנו קודם - אם תוך 15 יום הוא לא ישלם את הקנס, זה יילך לבית המשפט, להליך משפטי.

אורי מקלב: אפשר לתת את הקנס הזה כל יום?

אורי מקלב: כל שעה?

<יפעת רווה: הקנס הוא על העבירה.

<יפעת רווה: אם יש מבנה, בנושא של תכנון ובנייה, אז יש גם אמצעים לפי חוק התכנון והבנייה במקרה ש - - -

ניסן סלומינסקי: יש מבנה שהוא מסוכן, ש-730 שקל זה צחוק.

ניסן סלומינסקי: זה יכול להיות על דברים קטנים.

<יפעת רווה: אז יש גם שיקול דעת של הרשות שאם מבנה הוא מסוכן לא אמורים ללכת בדרך הזו, אלא אמורים ללכת בדרך של חוק התכנון והבנייה.

<יפעת רווה: יש מחלקה במשרד המשפטים של אכיפת דיני מקרקעין, דברים יותר חמורים, שוודאי זה יכול להגיע לצווי הריסה, יכול לפעמים להגיע אפילו למאסרים, במקרים חריגים.

<יפעת רווה: זה בוודאי.

<יפעת רווה: 730 זה בוודאי למקרים קלים.

אורי מקלב: למהנדס העיר יש סמכויות נרחבות בנושא של מבנים מסוכנים.

אורי מקלב: בתוקף הסמכות שלו יש לו סמכויות נרחבות וגם אחריות לגבי מבנים מסוכנים.

אורי מקלב: הנושא שאני אומר – החוק, ואני אומר כאן דווקא, עורך הדין שלנו - - - אז הוא נותן לך פעם ב-15 יום, פעם בשבוע, הקנס הזה הוא עד שהוא יתקן אותו, מגיע הקנס השני, או שהוא יכול, כשהוא רואה שהוא לא התקדם למחרת אז הוא נותן לו קנס - - -

ניסן סלומינסקי: כמו אצלנו – כל ימיו הוא באיסור.

ניסן סלומינסקי: אז בכל רגע ורגע הוא עובר איסור - - -

אורי מקלב: - - -

ניסן סלומינסקי: לא, כהן שנשוי לגרושה, בכל רגע ורגע הוא עובר על איסור עד שהוא - - -

אורי מקלב: אז גם בחוק תכנון ובנייה – אדם שגר במקום אסור, ועשה עבירת בנייה, אז העבירה היא כל הזמן, היא נמשכת.

אורי מקלב: לכן, גם אם יש התיישנות בחוקים מסוימים, נניח – אדם עבר עבירת בנייה, עברו כמה שנים ולא תבעת אותו, אז אתה לא יכול לתבוע אותו על עבירת הבנייה אבל אתה יכול לתבוע על השימוש, והשימוש הוא בכל רגע ורגע.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: אתה תראה שבפועל זה קיים.

אורי מקלב: אבל זה חידוש שנעשה לפני 20 שנה, אולי.

אורי מקלב: בפסיקה חדשה.

אורי מקלב: זה לא חוק של מדינת ישראל ולא לקחו את זה - - -

ניסן סלומינסקי: לאט לאט.

ניסן סלומינסקי: אתה תראה שהעקרונות של המשפט העברי ייכנסו.

ניסן סלומינסקי: בלי שתקרא לזה ככה, זה ההיגיון.

<יפעת רווה: יש עבירות נמשכות, זה לא הזמן - - - הנושא הזה הוא באמת למקרים הקלים יותר ולא למקרים הסבוכים יותר.

אורי מקלב: לא קיבלנו תשובה – 730 זה על מה?

אורי מקלב: זה פעם אחת?

אורי מקלב: יש איזו שפה אחת בעניין הזה?

<יפעת רווה: לא.

<יפעת רווה: זה פעם אחת על עבירה.

<יפעת רווה: כשרוצים שאדם יתקן את זה, זה לא תחליף לתיקון.

<יפעת רווה: התיקון צריך להיות על ידי צווי הריסה.

אורי מקלב: אני מבקש לציין לפרוטוקול שמשרד המשפטים אומר שזה פעם אחת ואי אפשר לתת על זה - - - זה חשוב מאוד בגלל שאני כבר מפנה לדברים האלה פניות שהיו לי בעניין.

<איתי קידר: דרך אגב, פקודת העיריות קובעת שאם יודעים שהעבירה נמשכת זה 160 שקל קנס לכל יום שבו העבירה נמשכת.

<יפעת רווה: בהחלט, בבית המשפט אפשר לתת קנס על עבירה נמשכת.

<אברהם עיני: אבל בתנאי שיש הודעה.

<אברהם עיני: בלי הודעה - - -

אורי מקלב: על הסעיף הזה אתה לא יכול.

אורי מקלב: בסעיפים אחרים, אבל לא בסעיף הזה.

<אפרת חקאק: עבירות מנהליות – בדרך כלל יש סעיף ספציפי שמדבר על עבירה נמשכת.

<יפעת רווה: אם כבר אני מצוטטת, אז לפחוות שזה יהיה שלם, ואני מצהירה שזו עבירה נמשכת, שאפשר לתת לה קנס בגלל עבירה נמשכת, לא חוזרת.

אורי מקלב: הודעות קטנות – 60 הודעות, זה ראיתי, אבל כל הודעה בנפרד - - -

<יפעת רווה: על כל מעשה עבירה אפשרת לתת פעם אחת, כן.

<יפעת רווה: אני עומדת מאחורי זה.

<רועי שמש: חוק העזר הבא זה חוק עזר על שילוט, שקיים למועצה.

<רועי שמש: פה מדובר על פרסום של שילוט וקבלת - - -

ניסן סלומינסקי: שילוט של עסק?

<רועי שמש: כן.

ניסן סלומינסקי: זה לא הדבקה על לוח מודעות.

<רועי שמש: גם.

<שחר פרלמוטר: ככל, שילוט שבתחום המועצה, לרשות המקומית יש סמכות להסדיר את השילוט שבתחומה.

<שחר פרלמוטר: רציונאל אחד הוא לשמור על חזות הרשות ושתיים – על הבטיחות, שלא כל אחד יתלה שילוט איפה שהוא רוצה ובאיזה אופן שהוא רוצה.

<שחר פרלמוטר: זה בעיקר חוק שמחייב הוצאה של היתר לצורך הצגת השילוט.

<קריאות: - - -

אורי מקלב: מרחיק לכת מאוד שאנשים מקבלים על כל - - - בתי עסק, אני אראה לך - - -שלט פה ושלט שם, לא ממש שלט אבל תמונה שמודבקת על זכוכית, אבל על מודעות – יש היום קנסות על מודעות, חוץ מה - - - יש אקס טריטוריה, כמו במאה שערים, כשהמודעות מחזיקות שם את הקירות של הבתים.

אורי מקלב: אם לא המודעות, הדבק של המודעות מחזיק אותם.

ניסן סלומינסקי: זה גם אלמנט תיירותי.

ניסן סלומינסקי: זה גם מושך הרבה תיירים.

אורי מקלב: בירושלים קיימת אכיפה מוגברת על מודעות.

ניסן סלומינסקי: יש אצלכם בתמר – אתם מנסים להשתלט על הנושא של השילוט?

<רועי שמש: אני מאמין שכן.

<רועי שמש: חוק העזר הזה חשוב למועצה, הוא קובע גם גבייה של אגרות על כל מ"ר של שילוט.

<רועי שמש: זו הסיבה שהם רצו להסדיר את זה בצו מסודר, ולתת גם את האפשרות לתת קנסות.

<שחר פרלמוטר: אני כמובן אגיד שהאגרה היא בעד שירות, כלומר, זה לא סתם אגרה.

<שחר פרלמוטר: האגרה היא בעד היתר לצורך הוצאת רישיון.

<שחר פרלמוטר: זה אמור לכסות את ההיתר, את הפיקוח, זה לא סתם, הסכום.

<שחר פרלמוטר: זה חשוב.

<שחר פרלמוטר: החשיבות של החוק היא באמת לשמור על חזות העיר, ועל הבטיחות, שלא כל אחד יתלה שילוט איפה שהוא רוצה, שלא יפול שלט על מישהו.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת – זה שני סוגים.

ניסן סלומינסקי: החלק הראשון זה שילוט תעשייתי או מסחרי.

ניסן סלומינסקי: החלק השני זה אל לוחות המודעות או על כל מיני דברים.

ניסן סלומינסקי: נניח – שילוט עלול להפריע לתנועת רכב או לתנועת הולכי רגל.

ניסן סלומינסקי: איך אפשרו בנתיבי איילון עם כל התמונות האלה, הענקיות, שכל נהג מסתובב לראות?

ניסן סלומינסקי: זה הרי דבר שלא יעלה על הדעת.

אורי מקלב: משרד התחבורה אסר את השילוט הזה.

ניסן סלומינסקי: אני אומר, זה משהו מטורף.

<שחר פרלמוטר: אני יכול להגיד שיש סעיף בחוק העזר שלהם שכן אוסר על שילוט שעשוי להפריע לתנועת הולכי רגל או לרכב, וזה קבוע כאן כעבירת קנס.

<שחר פרלמוטר: כלומר, זו ההצעה.

<אפרת חקאק: היו לי שתי שאלות לגבי סעיף 16.

<אפרת חקאק: יש שני סעיפים שלא ראיתי שקיימים.

<אפרת חקאק: 16(6) ו-16(12).

<אפרת חקאק: ב-16(6) כתוב: "שילוט העלול להסתיר או לפגוע..." וכן הלאה – "במראה האסתטי", שבבדיקה שלי ראיתי שדווקא ברשויות אחרות משרד הפנים ומשרד המשפטים מבקש בדרך כלל לא לקבוע דבר כזה כעבירת קנס, כי מראה אסתטי זה משהו שמאוד תלוי בעין של הבוחן, ואם זה באמת בעייתי ומפריע לעירייה אז כמובן שהם תמיד יכולים להגיש כתב אישום אבל בדרך כלל אנחנו לא קבענו עבירות דומות במקומות אחרים כעבירות קנס.

<אפרת חקאק: זו שאלה אחת.

<אפרת חקאק: שאלה שנייה – לגבי פרט 12: "שילוט העלול לפגוע בתקנת הציבור או ברגשותיו" גם זה, לפי מה שאני זוכרת, משהו לא אישרנו בעבר.

ניסן סלומינסקי: למה?

<אפרת חקאק: שוב, בגלל שזה מאוד תלוי במפקח, זה משהו שיכול לפעמים לפגוע גם בחופש הביטוי.

<אפרת חקאק: שוב, אני מזכירה שעבירת קנס היא עבריה שפקח אמור לבוא ולראות מאוד בקלות אם אדם עבר את העבירה או לא.

<אפרת חקאק: בדרך כלל אנחנו לא מאשרים עבירות שיש להן הרבה שיפוט לפקח בשטח.

<רועי שמש: לגבי תקנות הציבור ורגשותיו זה בדיוק מה שאמרת מקודם לגבי השלטים בתל אביב.

<רועי שמש: צריך לאפשר גם בעניין המראה האסתטי שם, איזשהו שיקול דעת, לתת את הקנסות ולא לבטל מצבים מסוימים שהם מצבים לא ברורים.

אורי מקלב: ממש לא צריך להגיע לזה.

אורי מקלב: יש בקשה למתן היתר, אדם צריך לשלם את האגרה, הוא מגיש סקיצה, וכך מאשרים שילוט בכל מקום.

אורי מקלב: מבקשים לראות את התוכן של השילוט ואז לא מאשרים לו.

אורי מקלב: למה קנס?

אורי מקלב: אל תאשר לו ואל תיתן קנס.

אורי מקלב: זה צריך להגיע בחלק הראשון.

ניסן סלומינסקי: השאלה – נניח אדם שם על הבית שלו או על הגדר תמונות עירום.

ניסן סלומינסקי: לא יודע אם הוא צריך לקבל אישור על זה, זה הבית שלו, הגדר שלו, אבל מצד שני זה פוגע בהחלט ברגשות של הציבור.

<רועי שמש: אז צריך לאפשר איזה מנגנון יעיל.

אורי מקלב: אבל המנגנון הוא לא הקנס.

אורי מקלב: המנגנון הוא עצם זה שאתה לא מאשר לו את השלט.

ניסן סלומינסקי: השאלה אם צריך לבקש בשביל זה בכלל אישור.

ניסן סלומינסקי: נניח שאדם רוצה סתם תמונה על הגדר של החצר שלו.

אורי מקלב: נניח חנות ששמה שילוט כפרסומת.

אורי מקלב: עד איפה אתה מאפשר לה לעשות פרסום?

אורי מקלב: זה בהווה, זה לא משהו היפותטי.

אורי מקלב: זו חנות שמבקשת – אז יש תוכן לשילוט.

אורי מקלב: גם אם הוא משלם את האגרה, מבקש לשים שילוט בחנות שלו, אבל הרשות מתערבת גם בתוכן של השילוט.

אורי מקלב: השאלה יכולה להיות הרבה יותר רלבנטית כשאנחנו מדברים על שלטים מתחלפים, על שילוט אלקטרוני.

אורי מקלב: בשילוט האלקטרוני אתה משלם את האגרה על השלט עצמו, על הגודל של השלט.

אורי מקלב: התוכן – מתחלף.

אורי מקלב: שם אנחנו רוצים לתת אולי את הסמכות להתערב בתוכן שאתה מפרסם שם.

אורי מקלב: השאלה היא האם על ידי קנס או שאתה מבטל לו את ההיתר לשים את זה.

<דן נחליאלי: ואם זה לא טעון היתר?

<דן נחליאלי: יש דברים שלא - - -

<אפרת חקאק: למה?

<אפרת חקאק: יש סעיף שאומר שלא יפרסם אדם שילוט ללא היתר, אלא לפי רישיון.

ניסן סלומינסקי: אבל מה זה שילוט מהסוג הזה?

<אפרת חקאק: שילוט כולל גם ציור, תמונה, כתובת, סמל - - -

ניסן סלומינסקי: גם על הבית שלו?

ניסן סלומינסקי: על הגדר?

<אפרת חקאק: כן.

<אפרת חקאק: שלט זה באמת עניין של עסק - - -

<שחר פרלמוטר: התחולה של חוק העזר היא המרחב הציבורי, פרסום ציבורי.

<אפרת חקאק: אבל לא בהכרח עסק.

<שחר פרלמוטר: נכון.

<שחר פרלמוטר: אם זה כלפי פנים - - -

<אפרת חקאק: זה משהו אחר.

ניסן סלומינסקי: אני דיברתי לא על עסק, אלא על אדם על הבית, על הגדר, שם תמונות שיכולות לפגוע ברגשות הציבור.

אורי מקלב: אני בסך הכל תלמיד כולל, לא למדתי משפטים, אבל לפי מה שלי זכור חוק התכנון והבנייה הוא זה שלא מאפשר פרסום בבתי מגורים.

<אפרת חקאק: לא חייב להיות פרסום.

<אפרת חקאק: גם תמונה, סמל.

ניסן סלומינסקי: זה לא פרסום, הוא סתם שם תמונה.

אורי מקלב: אדם לא יכול להחליט שהוא נותן את הקיר של הבית שלו - - - יש לו בית פרטי והוא מחליט לפרסם, אפילו אם הרשות רוצה ואפילו הוא - - -

ניסן סלומינסקי: לא מפרסם.

ניסן סלומינסקי: הוא שם תמונות שהוא אוהב - - -שם את זה, והתמונות פוגעות ברגשי הציבור.

אורי מקלב: למשטרה יש את החוקים שלהם.

אורי מקלב: פגיעה ברגשות הציבור זה משטרה.

<רועי שמש: אין לי את הסעיף עכשיו אבל אני מאמין שחוק העונשין נותן פתרון למקרה כזה.

אורי מקלב: גם כשמציגים שילוט שפוגע ברגשות הציבור – המשרה אוכפת.

אורי מקלב: אדוני היושב ראש, אנחנו לא יכולים להחריג רשות אחת שבאה עם סעיף 6 ולהחליט שהיא חריגה.

אורי מקלב: אם נכון הדבר, זה צריך להיות על כולם.

אורי מקלב: אנחנו פסלנו בעבר - - -

ניסן סלומינסקי: סעיף 6?

ניסן סלומינסקי: אני מדבר על 12, גם.

<אפרת חקאק: גם 6 וגם 12 – זה באמת שתי שאלות נבדלות.

אורי מקלב: אותו הדבר, אבל מאותה משפחה.

<אפרת חקאק: מאותה משפחה של סעיפים שלא אושרו בעבר.

ניסן סלומינסקי: בוא נאמר ככה – אפרת צודקת, נניח – אם אנחנו מדברים על היועץ המשפטי של הרשות, אתה יכול לצפות ממנו ולקוות לשיקול דעת, ולאפשר לו, אבל אם אתה מדבר על הפקח בשטח – לא תמיד אתה יכול, כי זה לא הקריטריון שבגינו הוא נבחר.

ניסן סלומינסקי: אז מקום שיש שיקול דעת, נניח בסעיף 12, שפוגע בתקנת הציבור וברגשותיו, פקח בשטח, אני לא יודע אם בדיוק הוא יוכל להגיד לי אם זה כן פוגע או לא.

ניסן סלומינסקי: לכן, אני מניח שגם בעבר לא נתנו את האישור הזה וגם עכשיו לא, כי הפקח בשטח, כל מה שקשור לשיקול דעת, מאחר וזה תלוי בפקח בשטח, אז אנחנו מעדיפים שזה לא יהיה.

ניסן סלומינסקי: זה לא שזה הגיע ליועץ המשפטי של הרשות והוא החליט אם הוא רוצה להגיש תביעה או לא.

ניסן סלומינסקי: יש לו שיקול דעת ועליו אני יכול לסמוך, ברמה מסוימת.

<רועי שמש: אז אפשר, אולי, לסייג את הסעיפים הספציפיים האלה, באישור היועץ המשפטי של הרשות, ולהוסיף את זה כסייג?

<רועי שמש: זה נותן איזשהו פתרון.

<שחר פרלמוטר: לא הבנתי את ההצעה.

<רועי שמש: שידרוש אישור, שיהיה אישור נוסף.

<יפעת רווה: כמו שנעשה בשילוט של בחירות.

<יפעת רווה: בבחירות.

<יפעת רווה: אנחנו תיקנו את הנחיית היועץ המשפטי לממשלה, אני מניחה שלזאת הכוונה.

<יפעת רווה: קבענו, בשביל שזה לא יהיה שימוש לרעה, שאם על שילוט בחירות נותנים קנס, אז זה צריך להיות באישור היועץ המשפטי של העירייה.

<יפעת רווה: אני מניחה שלזאת הכוונה.

<רועי שמש: כן.

<רועי שמש: מנגנון דומה.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שיהיה כתוב – שילוט העלול לפגוע ב - - - הציבור או ברגשותיו, ובאישור היועץ המשפטי של הרשות

אורי מקלב: מדובר פה על דבר שהוא באמת שיקול דעת.

אורי מקלב: אנחנו נותנים את הקנסות – ברירת משפט או ברירת קנס, לא משנה, דבר שהוא ללא ויכוח.

אורי מקלב: אבל אנחנו אומרים – כיוון שהדברים הם כבר סטנדרטיים, דברים שכבר רצים, אבל דברים שדורשים שיקול דעת, בטעם האישי של כל אחד, הוא מסתיר או לא מסתיר – בשביל זה נוצר גם ההליך של המשפט, כשאתה חושב שבאמת זה לא מפריע לציבור.

ניסן סלומינסקי: אם זה לא ייכנס לפה – מה יהיה ההליך?

אורי מקלב: משפט.

ניסן סלומינסקי: משפט, עם ברירת קנס?

אורי מקלב: כמה שכתוב בחוק, הקנס שלו.

<יפעת רווה: לא, אז זה יהיה כתב אישום.

<יפעת רווה: אני מבקשת דקה, אם אני יכולה להתייעץ עם היועץ המשפטי של הרשות.

אורי מקלב: אנחנו פותחים פה חריגה, בעניין הזה.

אורי מקלב: אנחנו צריכים שתהיה שפה אחת.

אורי מקלב: אנחנו מלינים על כך - - יכול להיות שמשרד המשפטים ומשרד הפנים אין להם שפה אחת.

אורי מקלב: כל אחד מייצר לו חוק עזר משלו.

אורי מקלב: אדם יכול לבוא ובגבעת עדה הוא לא יעבור על החוק וביישוב אחר הוא נשפט אחרת.

אורי מקלב: לא כולם הם תושבי העיר.

אורי מקלב: אנחנו מדברים כאן על דבר אחד.

<יפעת רווה: אנחנו מקבלים.

<יפעת רווה: זו הערת הוועדה והוועדה החליטה, אני מבינה, לא לאשר את זה.

<יפעת רווה: אנחנו מקבלים את דין.

<שחר פרלמוטר: כלומר, בפסקה 6 אנחנו מחריגים את עניין האסתטיקה, ו-12 לא נכנס.

אורי מקלב: אני רק רוצה לציין שאמרתי קודם - אני מצטט אותך, כמעט, שמלכתחילה שואפים לכך שתהיה שפה אחת לכל הרשויות, לכל היישובים, כיוון שזה גורם שחוץ מזה שחוק צריך להיות באותה שפה לכולם ואותה מסגרת לכולם, אנחנו גם מדברים גם שאותו אזרח, אזרח ישראלי כשהוא עובר מיישוב ליישוב – במקום הזה כשהוא ייסע עם סוס ועגלה זה קנס, ובמקום אחר לו – זה מובן, אולי, שיש יישובים בעלי אופי כפרי או יישובים שלא.

אורי מקלב: אבל יש דברים שעל חוק עזר מסוים, על שימוש במרחב הציבורי, שבמקום אחד זה יהיה לו ברירת משפט ובמקום אחר ברירת קנס.

אורי מקלב: לכן סעיף 11 וסעיף 12 – מלכתחילה אנחנו לא רוצים להכניס אותו לברירת קנס.

<יפעת רווה: לא.

<יפעת רווה: אם ציטטת אותי אני לא יכולה להתווכח.

אורי מקלב: אני מצטט אותך שאנחנו רוצים שפה אחת לכולם.

<יפעת רווה: נכון, ולכן ההערה מקובלת.

ניסן סלומינסקי: נמשיך לסעיף 17 .

ניסן סלומינסקי: יש הערות?

<אפרת חקאק: לא, אבל אני אשמח אם הם יסבירו.

<אפרת חקאק: נעבור סעיף-סעיף.

<רועי שמש: פה מדובר על קנס, דרגה ב'.

<רועי שמש: הסעיף מדבר על הקרנת שילוט במקום ציבורי, על ידי הארה בחשמל או באמצעים אלקטרוניים.

<רועי שמש: זאת אומרת שאם תושב יעבור על הסעיף הזה הוא יקבל את הקנס מהדרגה הזו.

ניסן סלומינסקי: כלומר, שהוא לא מקבל אישור מהרשות הוא עושה.

<רועי שמש: כן.

<רועי שמש: הסעיף כולו מדבר על קבלת רישיון מהרשות, ומתייחס למי שיש לו רישיון.

<רועי שמש: כל הסעיפים בחוק שאנחנו מדברים עליהם.

<רועי שמש: סעיף (2) – דרך נשיאת לוח, או שלט או שילוט אחר, בין שהם נישאים בידי אדם או בין באמצעים אחרים, למעט נשיאת לוח או שלט כאמור בהפגנות או באספות.

<רועי שמש: סעיף 19 – פה יש החרגה.

<רועי שמש: אם אתם רואים בעמודה השנייה של הטבלה: "בעל רישיון שילוט, לרבות שילוט בנכס או בתוך כלי רכב ציבורי או מסחרי או על גבם, וכן אדם שעל נכסו או כל כלי רכב ציבורי או מסחרי שברשותו בתוכם פורסם שילוט כאמור, יחזיק את השילוט בצורה נקייה, נאה, תקינה ובתוכה, בהתאם להוראות.

<רועי שמש: ... לפי כל דין, לפי דרישות ראש המועצה".

<רועי שמש: פה יש את ההחרגה של ה "נאה", אז זה מתקשר הערה הקודמת, כנראה, שלא לאפשר שיקול דעת רחב מדי.

אורי מקלב: אני לא הבנתי – הקרנת שילוט מותרת או אסורה?

אורי מקלב: אם אדם רוצה שהשילוט שלו ייעשה בצורת הקרנה, הוא רוצה לעשות את זה.

אורי מקלב: הוא ישלם את זה אגרה.

אורי מקלב: הוא יכול או לא יכול?

אורי מקלב: אתה כאן בעצם לא נותן את האפשרות.

ניסן סלומינסקי: הוא אומר שהוא יכול, אבל אם הוא לא קיבל אישור - - -

אורי מקלב: אז שייכנס לסעיף הקודם, לסעיף 16.

אורי מקלב: למה את ההקרנה הוא מחריג בסעיף כשלעצמו?

אורי מקלב: כמו כל שילוט שיש.

אורי מקלב: אני מבין שאם אדם מסתובב עם רכב ורמקול, אני מבין שזה לא שילוט, אלא הוא מכריז משהו, בהכרזה, לא בצורת שילוט, אתה רוצה לתת לו את האפשרות - - -

ניסן סלומינסקי: ההבדל בין 16 ל-17, ש-16 האיש לא קיבל אישור בכלל לשילוט.

ניסן סלומינסקי: הוא עשה.

ניסן סלומינסקי: ב-17 הוא קיבל אישור לשילוט אבל כאן הוא משפר את השילוט על ידי זה שהוא מאיר אותו בכל מיני צבעים.

<קריאות: - - -

<שחר פרלמוטר: ההבדל הוא ש - - - מקרים שבכלל אסור להציג את השילוט.

<שחר פרלמוטר: ב-17 אפשר - - -

<אפרת חקאק: אני אציין שבהרבה פעמים יש חפיפה בין העבירות, באמת.

ניסן סלומינסקי: אבל בכל אופן יש הבדל, קצת.

אורי מקלב: וב-17 הוא קיבל?

ניסן סלומינסקי: הוא קיבל אישור לשילוט, אבל לא לתאורה של השילוט.

ניסן סלומינסקי: אז זה הבדל, קצת.

ניסן סלומינסקי: לעומת זאת ב-16 אין לו בכלל אישור לשילוט.

ניסן סלומינסקי: לכן זה שני סעיפים נפרדים.

ניסן סלומינסקי: זה יותר נוח – אני מבין את הסברה למה זה בסעיף נפרד, כי בכל אופן זה קצת שונה.

ניסן סלומינסקי: הוא קיבל אישור לשילוט, הכל טוב, רק הוא רוצה לתגבר את השילוט, להתחיל לעשות לו תאורות.

אורי מקלב: הוא יכול לקבל אישור על רמקול ברכב?

אורי מקלב: הוא לא יכול.

ניסן סלומינסקי: לפעמים יכול להיות שכן, אני לא יודע.

אורי מקלב: אני לא חושב שיש דבר כזה.

ניסן סלומינסקי: דרך אגב, אם - - - אז יש להם אישור?

אורי מקלב: אני לא חושב שיש אישור, אבל אם הרשות רוצה לאכוף את החוק - - -.

אורי מקלב: על זה לא מדובר, מדובר לפעמים - - - לפעמים המשטרה מגיעה, הוא עומד מתחת לבית וחושב שבין 2 ל-4 מותר לו.

אורי מקלב: ברוב המקרים יש גם שרלטנים.

ניסן סלומינסקי: או ב-11 בלילה, גם.

אורי מקלב: אז אם מישהו רוצה - - - אני לא יודע אם הרשות - - -.

אורי מקלב: אבל סעיף 19, אני לא כל כך מבין.

אורי מקלב: מבחינתכם, אין שום בעיה.

אורי מקלב: הוא דיבר על זה גם כן - אדם יכול להגיד תחת רכב, לתלות שלט של רחצת מכוניות או מכירת בגדים וזה יהיה בסדר?

<רועי שמש: כן, אין בעיה.

<קריאה: פרסום על רכב.

ניסן סלומינסקי: הרבה פעמים – לוקחים אוטובוס.

ניסן סלומינסקי: עצם החברה שלו זה כבר פרסום.

ניסן סלומינסקי: היום יש תחרות בין חברות האוטובוסים אז עצם שם החברה שכתוב על האוטובוסים – שכתוב על האוטובוס, זה גם פרסום מסוים.

אורי מקלב: גם במרצדס זה פרסום למרצדס, וסקודה זה פרסום לסקודה.

אורי מקלב: אבל זה גם לא שפה אחת – אנחנו מאפשרים שילוט על גבי מכוניות?

אורי מקלב: בעל עסק יכול להעמיד את המכונית שלו ולשים עליה שילוט על הרכב – ניקוי יבש, מכירת בגדים, מכירת חיסול?

<שחר פרלמוטר: ככלל, על פי חוק העזר, התשובה היא – לא.

<שחר פרלמוטר: יש סעיף בחוק העזר שקובע איזה שילוט לא טעון, ככלל, היתר.

<שחר פרלמוטר: אחד מסוגי השילוט האלה זו מודעה על גבי הרכב המפרסמת אותו - - -.

<שחר פרלמוטר: אם זה לא הסוג הזה אלא שילוט אחר המהווה פרסומת, אז אין שום הבדל, הרכב הזה הופך להיות כמו כל מודעת פרסומת.

ניסן סלומינסקי: ופה מדובר על מי שיש לו רישיון לעשות את זה, רק מה שרוצים, שאם אתה קיבלת רישיון, שזה יהיה מכובד.

ניסן סלומינסקי: שיהיה מכובד וגם בטוח, כי לפעמים אתה מקבל אישור לשים על הרכב, אבל אחרי תקופה מסוימת כשאתה מתחיל לנוע זה יכול לעוף.

<שחר פרלמוטר: בדיוק.

אורי מקלב: כשאתה מבקש אישור אתה מבקש על מה הרישיון.

אורי מקלב: צריך לעשות סקיצה, ואז אתה רואה אם אתה מאשר לו את זה או לא מאשר לו את זה.

ניסן סלומינסקי: אתה מאשר את זה אבל בעוד חודש זה מתחיל להתלכלך, גועל נפש, נוסע ברחובות עיר משהו שהוא מלוכלך.

ניסן סלומינסקי: הם אומרים – קיבלת אישור, תשמור שזה יהיה נקי.

ניסן סלומינסקי: זה הסעיף הזה.

אורי מקלב: התשובה הלמדנית – זה כבר משהו אחר, ועל זה הוא לא קיבל רישיון.

<קריאות: - - -

<אפרת חקאק: עדיף שלפקחים נכתוב את זה במפורש.

אורי מקלב: יכול להיות שעם הזמן זה התלכלך, אז אמרתי שאפשר להשתמש בנימוק שלי שלא על זה הוא קיבל רישיון אז ממילא הוא מסתובב עם משהו שהוא לא קיבל עליו רישיון.

ניסן סלומינסקי: אפשר גם כך, אבל זה קצת מסובך.

ניסן סלומינסקי: אם תשמש בזה תמיד תהיה הדילמה עד כמה זה מלוכלך או לא.

ניסן סלומינסקי: פה, לפעמים המחוקק בא להביע רצון, רוצה להגיד לך – אדוני, קיבלת אישור, רק תשמור שזה יהיה מכובד, נקי וכו'.

<רועי שמש: הסעיף הבא מדבר על פגיעה בשלמות של שילוט, פגיעה בשילוט – אוסר על אדם לסלק, להסיר, להרוס, לפגוע בשילוט.

<שחר פרלמוטר: למנוע ונדליזם.

ניסן סלומינסקי: כלומר, אם מישהו קיבל רישיון לשילוט, שאחר לא יוכל לבוא ולהרוס.

ניסן סלומינסקי: הוא עצמו יכול לעשות את זה, רק למישהו אחר אסור.

<שחר פרלמוטר: בעל הרישיון?

<שחר פרלמוטר: אמרנו בסעיף הקודם - - -

ניסן סלומינסקי: שזה צריך להיות מסודר ונקי.

<שחר פרלמוטר: אמרנו בסעיף הקודם שמי שקיבל רשיון עליו לשמור על הרישיון נקי ומסודר.

<שחר פרלמוטר: הסעיף הזה מופנה לכלל הציבור, שאומר – לא תשחית, לא תהרוס ולא תסיר את השילוט.

ניסן סלומינסקי: אבל האיש עצמו שקיבל את הרישיון, נניח לשנה, ואחרי חצי שנה רוצה להוריד את זה, אז הוא יכול.

<שחר פרלמוטר: כן.

ניסן סלומינסקי: אז זה לא שייך לסעיף הקודם.

ניסן סלומינסקי: הוא צריך לשמור על זה כל עוד זה קיים, אבל להסיר הוא יכול, הוא עצמו.

<שחר פרלמוטר: ודאי, זה קניינו.

<שחר פרלמוטר: אם זה שילוט שהוא לא חייב להציג על פי דין.

<שחר פרלמוטר: הסעיף הבא מדבר על הסרת שילוט.

<שחר פרלמוטר: 21 אומר שהיה והשימוש הפסיק, עליו להסיר את השילוט.

<שחר פרלמוטר: זה סעיף 21(א).

<שחר פרלמוטר: זה העיקרון.

<שחר פרלמוטר: היה ולא עשה את זה – המועצה רשאית לדרוש את זה.

<רועי שמש: זה הסעיף הבא שמדבר על סמכות של ראש המועצה לדרוש - - - של שילוט והסרה של שילוט, שנותן איזושהי סמכות לראש המועצה - - - סעיף 22.

ניסן סלומינסקי: כל הדרישות האלה –הרשות גם דורשת מעצמה, לגבי הפרסומים שלה, השלטים שלה והכל?

<שחר פרלמוטר: הרשות המקומית לא מוציאה רישיון לעצמה.

ניסן סלומינסקי: ונניח שהיא עושה שילוט, היא חייבת לשמור על הניקיון של זה?

<שחר פרלמוטר: ודאי.

ניסן סלומינסקי: ואם לא – אז מה?

ניסן סלומינסקי: מה קורה אז?

ניסן סלומינסקי: פה היא גיבורה על אחרים.

ניסן סלומינסקי: אני שואל אם זה גם מחייב את עצמה, כי אם לא אי אפשר שהיא תחייב אחרים.

<רועי שמש: האזרח כבר פונה לטפל בסוגיה, נגד הרשות.

ניסן סלומינסקי: נניח שהוא יפנה, אז בית המשפט יחייב את הרשות?

<שחר פרלמוטר: חוק העזר הזה לא מופנה לרשות המקומית.

ניסן סלומינסקי: אבל אני שואל – הכלל שלי אומר שאני לא יכול לחייב את האחר אם אני לא מחייב את עצמי.

ניסן סלומינסקי: רשות שיש לה שילוט, הם חייבים לשמור שהשלט יהיה נקי, בטיחותי, וכו' וכו'.

ניסן סלומינסקי: אם לא – האם מישהו יכול לתבוע אותה, אם היא עוברת על החוק?

<קארין כהן: בדרך כלל זה נותן שירותים חיצוני שמספק לרשות מתקני שילוט.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע אם כן או לא, אבל לא משנה.

ניסן סלומינסקי: התביעה היא תביעה נגד הרשות.

ניסן סלומינסקי: הרשות יכולה לגלגל את זה על מי שהיא רוצה.

ניסן סלומינסקי: השאלה אם יש כזה חוק שגם מחייב את הרשות לשמור על כל הדברים שהיא מחייבת בהם את בעלי הרישיון שהיא נותנת.

ניסן סלומינסקי: אם לא, אז אי אפשר לאשר את זה.

<דן נחליאלי: יש את החוקים הכללים.

ניסן סלומינסקי: ובחוקים הכלליים יש את זה?

<דן נחליאלי: יש שורה שלמה של עבירות – הזרמת ביוב, מפגעים.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר על שילוט.

ניסן סלומינסקי: יש דרישה מהרשות ששילוט שלה יהיה נאה, מסודר, בטיחותי, או אין?

ניסן סלומינסקי: כי אם לא – אז מה, היא גיבורה על אחרים ועל עצמה לא?

<קארין כהן: חוק העזר, לדעתי, נותן מענה לסיטואציה הפוכה.

<קארין כהן: לא מטיל חובה על הרשות אלא על האזרח.

<קארין כהן: החובות על הרשות הן מכוח חקיקה ראשית.

ניסן סלומינסקי: בשביל זה שאלתי – האם יש, האם מישהו מכם מכיר שיש כאלה דברים?

ניסן סלומינסקי: אם רשות יכולה שיהיה לה שילוט משלה שהוא מלוכלך ובלוי, דגל של הרשות – לדוגמה, שהוא קרוע ובלוי, זה בסדר, אבל אם היא נותנת אישור - - -

<קארין כהן: זו חובה כללית של רשות לתחזוקה של תשתיות ומתקנים בתחום שיפוטה.

<שחר פרלמוטר: הרשות המקומית חייבת חובה כללית לשמור על המרחב הציבורי, זה קניין הציבור, היא האחראית עליו.

<שחר פרלמוטר: היא מנקה את הרחובות, היא גובה לשם כך ארנונה.

ניסן סלומינסקי: יש שלט של רשות והוא מלוכלך.

ניסן סלומינסקי: השאלה אם אפשר לתבוע אותה, אם היא עוברת על עבירה שאפשר לתבוע אותה.

<שחר פרלמוטר: אני לא מכיר את הנושא, אין לי תשובה ב "שלוף".

ניסן סלומינסקי: מישהו כאן בקיא בדבר?

<יפעת רווה: אני מנסה לבדוק.

ניסן סלומינסקי: כי אם אותה אי אפשר לתבוע, איך היא רוצה לתבוע אחרים על זה?

<יפעת רווה: אני כן יודעת שהמדינה לא כפופה לדין פלילי גם כשהיא קובעת לאזרחים.

<יפעת רווה: אני מנסה לברר.

ניסן סלומינסקי: אז תבדקי, גברתי, כי אני לא חושב שזה מכובד.

ניסן סלומינסקי: יהיו שני שלטים – אחד של אדם שקיבל אישור, ולידו שלט של הרשות, אז על אחד יגישו תביעה והוא ישלם נס, והשני – הכל בסדר, כי זה של הרשות.

ניסן סלומינסקי: לא יעלה על הדעת.

אורי מקלב: מעשה של כל יום של פחים מלוכלכים.

אורי מקלב: אם זה של אדם, הוא יקבל קנס, והרשות עצמה, מסביב לפח שהיא אחראית עליו – היא לא קונסת את עצמה.

אורי מקלב: אנחנו רואים את זה כל יום.

ניסן סלומינסקי: אבל אם מישהו יגיש תביעה, נניח על שילוט – כאן, העיריה יכולה להגיש תביעה נגד האדם פרטי שהשילוט שלו מלוכלך ולא מכובד.

ניסן סלומינסקי: אני שואל – מה אם השילוט הוא של העירייה.

אורי מקלב: אדם לא יכול לבקש קנס, הוא יכול להתלונן.

ניסן סלומינסקי: השאלה היא האם הרשות עוברת איזושהי עבירה, ואז אפשר להתלונן עליה, כי אם אין שום עבירה.

אורי מקלב: מתלוננים עליה – ואז מה?

<יפעת רווה: אם זה כן קורה, זה אני יודעת, נניח מהנושא של הנגשה.

<יפעת רווה: אני יודעת שרשויות נחקרו, מנכ"לי רשויות נחקרו.

ניסן סלומינסקי: הנגשה זו חובה שחלה על הרשות, בוודאי.

ניסן סלומינסקי: זה משהו אחר.

אורי מקלב: יש ראשי מועצה שנתבעו עבירה פלילית על ביוב שזרם.

ניסן סלומינסקי: הגנת הסביבה – זה ודאי.

ניסן סלומינסקי: אבל אני שואל: פה, על הסעיפים האלה.

ניסן סלומינסקי: על הסעיפים שאני מחייב אחרים, שלא נהיה גיבורים על אחרים כשהעיריה עצמה לא - - -

אורי מקלב: - - - מה ייצא לנו מזה?

ניסן סלומינסקי: למה, אם היא עוברת עבירה?

אורי מקלב: היא עוברת עבירה – אז מכספה, לא ראש העיר.

ניסן סלומינסקי: תלוי למי הוא משלם.

ניסן סלומינסקי: השאלה אם הוא משלם לעיריה או - - -

<יפעת רווה: אז זה ההבדל.

<יפעת רווה: אם זו בדיקה ארצית, אז גם בנושא של הגנת הסביבה - - - זה הולך לאוצר.

<יפעת רווה: לעומת זאת - - -

ניסן סלומינסקי: באיכות הסביבה זה הולך לקרן של איכות הסביבה, אם אני זוכר נכון.

<יפעת רווה: אבל כפי שאמר חבר הכנסת מקלב – בחוקי העזר הכסף הולך לרשות.

<יפעת רווה: זה שונה לגמרי מאשר כשמדובר באכיפה של המדינה.

ניסן סלומינסקי: אבל צריכה להיות אכיפה, כי אחרת, רוצים אסתטי – רוצים הכל, אז זה צריך להיות על כולם.

ניסן סלומינסקי: אז תבדקי ותגידי לנו.

<יפעת רווה: אין לי כרגע תשובה, אבל יש בעיה אינהרנטית שגם אם היו אוכפים על עצמם הכסף היה הולך לעצמם.

ניסן סלומינסקי: לא, לא בטוח.

<שחר פרלמוטר: זו לא שאלה האם חוק העזר חל או לא אלא האם יש חוק ארצי.

<אברהם עיני: יש את חוק הדרכים – שילוט, שבסעיף 11 שלו אומר: "דין המדינה – חוק זה יחול על שלטי המדינה למעט שלטים שהציב צבא ההגנה לישראל או משטרת ישראל ולמעט תמרורים".

<אברהם עיני: אז בדקתי תוך כדי השיחה שלכם.

<אברהם עיני: ראיתי שהמדינה, גם מע"צ, שהיא זרוע של המדינה, מואשמים לפי סעיפים 11 ו-12.

<אברהם עיני: אי תחולת החוק - הוא לא יחול על שלטים ש - - - תלויה היתר לפי חוק זה.

ניסן סלומינסקי: אם אפשר שתמרור יהיה מלוכלך, זאת בעיה, כי בסוף לא יראו מה התמרור אומר.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מגיעים לסעיף 9 – הנושא הוא איכות הסביבה, ופה ודאי שחל על הרשות בדיוק מה שחל על האדם הפרטי.

ניסן סלומינסקי: נכון?

ניסן סלומינסקי: אדם, אסור לו להשתמש במי שופכין להשקיה, וגם לרשות אסור.

<יפעת רווה: ככלל, חקיקת הגנה הסביבה חלה וגם נאכפת גם על רשויות מקומיות.

ניסן סלומינסקי: צריכים לראות אם לא דברים נוספים.

ניסן סלומינסקי: בטח שחוקי הבטיחות חלים גם.

ניסן סלומינסקי: שילוט של העיריה – חייבים לוודא שהוא בטיחותי?

<יפעת רווה: סביר להניח – אני לא רוצה לשלוף תשובות.

ניסן סלומינסקי: אז תבדקי, אוקיי.

ניסן סלומינסקי: חזקה עליך שתגיעי עוד אלינו.

ניסן סלומינסקי: הלאה.

ניסן סלומינסקי: "לא יזרים אדם..." - - -

<רועי שמש: פה מדובר על חוק עזר של איכות הסביבה, כמו שאמרתי, מדרגה א', שזו הדרגה הגבוהה ביותר.

<רועי שמש: סעיף 11(א) מדבר על מי שפכים והשקייה, ואוסר על השקייה עם מי שפכים.

<רועי שמש: סעיף (ד) מדבר על הזרמת מי שפכים.

<רועי שמש: סעיף קטן (1) מדבר על ייעוד של בור שפכים.

ניסן סלומינסקי: בוא נאמר כך – אם האדם הפרטי מחובר לביוב של הרשות, אז הוא, מבחינתו, כבר מסודר, גם אם יש תקלה אחר כך במערכת של הרשות, האיש הפרטי – זה כבר לא עניינו.

<רועי שמש: נכון.

<רועי שמש: הוא מחובר לרשות, משלם אגרה, והם אחראים לדאוג לתקינותה של המערכת.

<רועי שמש: בסעיף (2) מדובר על ייעוד של בור שפכים שקיים בבנייניי מגורים.

ניסן סלומינסקי: כל זה – זה רק על ניקוז של שפכים, נכון?

ניסן סלומינסקי: זה לא על ניקוז של מים.

ניסן סלומינסקי: לניקוז יש סעיף אחר.

ניסן סלומינסקי: מה עשיתם עד היום?

ניסן סלומינסקי: אדם היה יכול לשפוך את הביוב שלו החוצה, לרחוב?

<רועי שמש: זה חוקי עזר קיימים.

<רועי שמש: הצו קובע קנסות, אבל חוקי העזר היו קיימים.

ניסן סלומינסקי: ומה היה על מי שעובר על חוק עזר, משפט?

<רועי שמש: כן.

<רועי שמש: סעיף 3 מדבר על בור אטום שמונע חלחול.

<רועי שמש: בור שפכים.

ניסן סלומינסקי: בכל הרשויות האחרות הסעיפים האלה נמצאים גם כן בברירת משפט?

<אפרת חקאק: בדרך כלל העבירה הזו היא בדרגה הכי גבוהה, כי זה דבר מסוכן.

<רועי שמש: סעיף (ג) מדבר על הובלת מי שפכים ברשות הרבים, ויש איסור על כך.

<רועי שמש: סעיף (ד) מדבר על הובלה ב -- - ביובית, בלבד.

<רועי שמש: סעיף 29(ב) - דרישה בכתב מראש המועצה, איזושהי סמכות לראש המועצה להסיר מכשול או לדרוש מתושב, על פי החוק.

<רועי שמש: סעיף - - - מדבר כבר על דבר אחר, שזה השחתה של רכוש, מניעת ונדליזם ברשות.

ניסן סלומינסקי: עצים שברשות הפרטית של האדם.

ניסן סלומינסקי: אלה דברים שאנחנו נתקלים בהם, על אמת.

ניסן סלומינסקי: הרשות יכולה להגיד לו שזה מפריע לשכן, או רק יכולים להגיד לו שזה מפריע לחוטי החשמל שעוברים באזור, ולחייב אותו לגזום או לעקור?

<רועי שמש: אתה מדבר על סעיף 48?

אורי מקלב: מה אתם מוסיפים על פקודת היערות?

אורי מקלב: הפקודה אוסרת - - - גזע, ענפים.

ניסן סלומינסקי: פה הרשות יכולה להיכנס ולחייב אותו.

ניסן סלומינסקי: על זה שאלתי – שעץ הנמצא ברשות היחיד עלול לגרום סכנה לציבור.

ניסן סלומינסקי: 48, האחרון.

אורי מקלב: בתנאי שזה לא סותר על פקודת היערות.

אורי מקלב: כפוף לאמור בפקודת היערות.

ניסן סלומינסקי: כלומר, כל מה שיוצא מהרשות הפרטית של האדם, אז זו חובה שלו.

ניסן סלומינסקי: אם זה עץ ברשות הציבור, אז הרשות צריכה לגזום אותו.

ניסן סלומינסקי: נניח – לפני חורף תמיד צריך לעבור ולגזום עצים אחרת הם יכולים לקרוע את חוטי החשמל, או דברים מהסוג הזה.

אורי מקלב: תלוי איפה הגזע נמצא, אני חושב.

ניסן סלומינסקי: זו מחלוקת גדולה, אתה יודע.

ניסן סלומינסקי: כאן ברור שהולכים לפי הגזע – אם הוא נמצא ברשות האדם הפרטי, אז החובה היא עליו.

ניסן סלומינסקי: זה עץ שלו.

אורי מקלב: זה גם לפי המשפט העברי.

אורי מקלב: לא רק זה, גם רשות שרוצה לגזום ענפים שהגזע שלהם נמצא ברשות פרטית, זו בעצם עבירה שאסור לו, - - - צריך להודיע.

אורי מקלב: אנחנו מדברים שאם העיריה רוצה לקחת נוף של עץ שמפריע לציבור, אבל הגזע של העץ נמצא בתוך בית פרטי, בתוך חצר פרטית - - -

ניסן סלומינסקי: אז היא צריכה לחייב את האיש הפרטי.

ניסן סלומינסקי: אם יש עץ זית שהנוף שלו נכנס לרחוב והזיתים שנופלים, מי שמכיר – זה מלכלך באופן לא רגיל את הרחוב.

ניסן סלומינסקי: צריך לסדר את זה באיזושהי דרך, אז יש שתי אפשרויות – או שהעירייה תבוא ותיישר, ותגיד – ברשות הרבים זה אחריות שלנו, אנחנו גוזמים, או שתחייב - - - מצד שני, מאחר וזה שייך לאדם פרטי העירייה צריכה לחייב את האיש הפרטי לעשות את זה.

<קארין כהן: לא בהכרח.

<קארין כהן: יש שתי תביעות שהמועצה חוייבה בהן וגם לה ייחסו לה אחריות מסוימת, אפילו שהעץ היה נטוע במקרקעין פרטי.

ניסן סלומינסקי: אז המשמעות היא שמותר לה לחתוך, גם אם - - -

<קארין כהן: עצם זה שיש הוראה כזו בחוק העזר, זה אומר שיש לרשות סמכות שהיא צריכה להפעיל אותה.

<קארין כהן: זאת אומרת, אני צריכה כרשות, לחייב את התושב - - -

ניסן סלומינסקי: לחייב את התושב – זה כן, אבל אם התושב לא עשה את זה?

ניסן סלומינסקי: אז יש לרשות את הסמכות - - -

<קריאות: - - -

אורי מקלב: - - - אז הוא יכול לגלגל את התביעה גם על הרשות - - - זה כבר יכול להיות צד שלישי - - -

ניסן סלומינסקי: או שיתברר שהרשות היא באמצע תביעה.

אורי מקלב: או שהיא עשתה ככל שיכולתה.

ניסן סלומינסקי: הבעיה היותר גדולה היא לא בנוף, אלא בשורשים.

ניסן סלומינסקי: יש הרבה פעמים שהשורשים מרימים את כל המדרכה או הכביש, ופה זה כבר סיפור אחר – עקירה של עץ.

ניסן סלומינסקי: זה כבר סיפור הרבה יותר מסובך.

<קארין כהן: ואז, לדעתי, צריך לפנות לאחראי לפי חוק פקודת היערות.

ניסן סלומינסקי: זה גם בסכסוכי שכנים.

ניסן סלומינסקי: הרי עצים יש להם שורשים – על פני האדמה זה נראה נפלא, אבל הם יכולים להרים בתים.

ניסן סלומינסקי: זה לא פשוט.

<קריאה: יש סיפורים הרבה יותר מורכבים על עצים שסמוכים לקווי מתח גבוה או קווי חשמל.

ניסן סלומינסקי: על זה דיברנו קודם.

ניסן סלומינסקי: לפני כל חורף חברת חשמל צריכה לעבור ולגזום.

ניסן סלומינסקי: הרשות גם מחויבת לעשות את זה, וגם האדם הפרטי, אם יש לו.

ניסן סלומינסקי: הפתרון לזה שבאמת הכל יהיה תת קרקעי, אבל אז יש אולי בעיה של שורשים.

ניסן סלומינסקי: זה לא פשוט, כל הדברים האלה.

ניסן סלומינסקי: יש לפעמים עצים שמביאים דבורים או יונים וגורמים לנזק סביבתי לא פשוט.

<רועי שמש: אז סעיף 70 מדבר על היתר לשיפוץ של בניין.

<רועי שמש: יש חובה לבקש היתר מראש המועצה ומהמפקח.

<רועי שמש: מדובר שההיתר יהיה כולל לשימוש בחומרים - - -

ניסן סלומינסקי: בית חדש שבונים, או בית שקיים כבר 30 שנה?

<רועי שמש: שיפוץ.

ניסן סלומינסקי: יש בתים שהם כבר 40-30 שנה.

ניסן סלומינסקי: יכולים - -

<רועי שמש: שיפוץ בניינים.

ניסן סלומינסקי: - - לדרוש מבעל הבניין ולחייב אותם לעשות את זה?

<שחר פרלמוטר: לא.

<שחר פרלמוטר: הסיפור הוא שאם אתה נדרש לשפץ בניין, אתה צריך לקבל היתר.

<שחר פרלמוטר: חוק העזר לא מדבר על חיוב לשפץ.

ניסן סלומינסקי: כי מצד שני יש היום תוכניות לשיפור פני העיר.

<רועי שמש: סעיף 74 מדבר על ייצור של צעצועים מסוכנים וקובע דרגת קנס בסעיף הזה.

<רועי שמש: סעיף 75 מדבר על הפעלת צעצוע מסוכן בהיתר בלבד.

<רועי שמש: אדם צריך היתר להפעלה של צעצוע מסוכן.

ניסן סלומינסקי: זה ראש רשות נותן?

ניסן סלומינסקי: ראש רשות קובע מה זה צעצוע מסוכן?

ניסן סלומינסקי: למה ראש רשות?

ניסן סלומינסקי: עוד מעט הוא גם ייתן את האישורים להחזקת נשק.

<אפרת חקאק: - - -

ניסן סלומינסקי: מה פתאום ראש רשות?

<אפרת חקאק: זה נושא שגם אני הייתי אומרת שהיה יותר ראוי שההסדרה שלו תהיה ארצית, בנושא הזה.

<אפרת חקאק: היום, אין מה לעשות, יש כמה תחומים כאלה.

<אפרת חקאק: גם בנושא של הפיקוח על בשר, לדוגמה.

<אפרת חקאק: זה תחת הרשויות ואני לא בטוחה שזה צריך להיות ככה.

<אפרת חקאק: במשך השנים - - -

ניסן סלומינסקי: נראה לי משונה מאוד.

ניסן סלומינסקי: משונה מאוד.

<דן נחליאלי: זה דבר ותיק מאוד.

ניסן סלומינסקי: אני יודע, לכן צריך לתקן את זה.

ניסן סלומינסקי: צריכה להיות רשות ארצית שצריכה לקבוע מה זה צעצוע מסוכן, מה לא, והאכיפה - - -

<שחר פרלמוטר: לשלמות התמונה נציין שמשרד הכלכלה הוא שאחראי על הנושא הזה.

<שחר פרלמוטר: הוא מקדם עכשיו חוק, על צעצועים מסוכנים.

<שחר פרלמוטר: אני יכול להגיד שגם עולה שם גם השאלה מה היחס בין הוראות חוקי עזר שנקבעו לעניין הזה לבין הנמצא שם.

<שחר פרלמוטר: אני יכול להגיד שיש איזשהו שיח – שוב, על היחס אני יכול להגיד, בזהירות – כי זה עדיין לא סוכם, יש איזושהי חשיבה על כך שמשרד הכלכלה הוא שיכריע מה זה צעצוע מסוכן, אבל הרשות המקומית, אפשר שתקבע, למשל, שליד גן או בית ספר לא אפשר יהיה לעשות שימוש.

<שחר פרלמוטר: אבל זה עוד לא סוכם, זה בדיבורים.

<שחר פרלמוטר: על מנת לתת מענה לסוגייה הזו, שאני חושב שהיא חשובה ורגישה, זה כרגע בחוק העזר.

<שחר פרלמוטר: אבל למען שלמות התמונה – יש על זה שיח כרגע.

<שחר פרלמוטר: אני אקח בחשבון את מה שאתם אומרים.

ניסן סלומינסקי: זה יותר מתאים לארצות הברית, ששם ראש העיר הוא גם אחראי על המשטרה.

ניסן סלומינסקי: טוב, נרוץ הלאה.

<רועי שמש: הסעיף הבא מדבר על סמכות ראש המועצה לסילוק מפגע, לדרוש את זה.

<רועי שמש: סעיף 12 מדבר על איסור על שטיפת רכבים ובזבוז מים, שימוש במים - - -

ניסן סלומינסקי: אי אפשר לרחוץ את הרכב - - -

<אפרת חקאק: אז באמת, בעבר, הוועדה ביקשה לסייג את ההבהרה הזו - באופן המהווה מפגע לעוברי אורח, לא סתם מי שמנקה את הרכב שלו ברחוב.

<אפרת חקאק: זו היתה הדרישה בעבר, של הוועדה.

ניסן סלומינסקי: איך ניקוז כל הבתים מהגשם?

ניסן סלומינסקי: לאן זה נשפך, לרחוב?

ניסן סלומינסקי: אצלנו אנחנו דרשנו שכל ניקוז כזה יהיה מחובר למערכת ניקוז, לא למערכת הביוב, שלא תעלה על גדותיה.

ניסן סלומינסקי: הביוב לא בנוי לכמויות של מים שיורדים פתאום.

ניסן סלומינסקי: יורד גשם חזק, אם כל כמויות הגשם ילכו לביוב – אז לא.

ניסן סלומינסקי: אז יש אצלנו שתי מערכות ניקוז – יש מערכת ביוב, סגורה, ויש מערכת ניקוז שהיא פתוחה, ואפשר להשתמש בה אחר כך לכל מיני דברים נוספים, ואז, כל אדם פרטי צריך להתחבר למערכת הניקוז הזו באיזושהי דרך, לא לשפוך את זה לרחוב, אלא אם כן ברחוב עצמו, בדיוק ליד זה יש את תאי הקליטה, אבל בעיר עצמה זה סיפור.

<אברהם עיני: בערים עכשיו, מאז שיש את תאגידי המים יש את ההפרדה – ויש את הניקוז, ששייך לרשויות, ויש את הביוב ששייך לתאגידי המים.

<אברהם עיני: זה אוטומטית צריך ללכת לניקוז.

ניסן סלומינסקי: אז יכול להיות שברישיון שנותנים לכל בית לוודא, כמו שמוודאים שהביוב מתחבר למערכת הביוב, שהניקוז של המים בחורף שיתחבר למערכת הניקוז של אותה רשות.

<קארין כהן: אמור להיות לזה עיגון בחוקי עזר.

<שחר פרלמוטר: יש עכשיו סעיף – כאן עלתה שאלה של אפרת חקאק, ואני רוצה להשיב, יש כאן סעיף שקובע שלא יחזיק אדם בעל חיים אלא אם כן הוא נוקט אמצעים סבירים על מנת שבעל החיים לא יפגע באחרים, בעיקרון.

<שחר פרלמוטר: אנחנו בצו של הוועדה סייגנו את זה לכלבים, כלומר, שההגדרה הזו - - -

ניסן סלומינסקי: הסעיף הזה מדבר רק על כלבים, או לא על כלבים, על הכל חוץ מכלבים?

<שחר פרלמוטר: הסייג המוצע הוא כלבים.

ניסן סלומינסקי: למה כלבים דווקא הוצאתם?

ניסן סלומינסקי: מה עם חתולים?

<אפרת חקאק: אז יש אזהרה ארצית באמת, לעניין הכלבים, ושאלתי אותם למה צריכים פה להחריג את הכלבים.

<אפרת חקאק: רציתי להבין את החפיפה בין הסדרה ארצית לעניין כלבים, שאין הסדרה ארצית לעניין חתולים, ואין חוק עזר.

<שחר פרלמוטר: אז אנחנו אתמול עשינו בדיקה חוזרת וראינו שבחקיקה הארצית אין עבירה כזו ולכן לא צריך להיות - - - וכן חשוב שהסעיף הזה יחול גם על כלבים.

<שחר פרלמוטר: שאלתי אתמול את המועצה אם היא רוצה לאכוף את זה על כלבים והיא השיבה שכן.

<אפרת חקאק: אז הסעיף הזה יחול גם על כלבים.

<אפרת חקאק: על כל בעלי החיים - - -

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת - אסור לו לנבוח מ-9 בערב.

<שחר פרלמוטר: הסייג של הרעש כאן הוא בלתי סביר.

<שחר פרלמוטר: זה מה שהחוק אומר.

<שחר פרלמוטר: זה מה שהחוק אומר.

<אפרת חקאק: הוועדה יכולה להשאיר את הסייג.

ניסן סלומינסקי: - - - להיכנס לכל זה, מה זה סביר או לא סביר.

<שחר פרלמוטר: אני יכול להגיד שגם אצלי, זה קיים, זה מוכר, זה-מה-יש.

ניסן סלומינסקי: אצלנו היה שמותר היה שחברה' מהעדה התימנית היו מביאים אתם לול קטן של תרנגולים.

ניסן סלומינסקי: זה לא פשוט.

ניסן סלומינסקי: האם זה אפשרי?

ניסן סלומינסקי: אז חתול וכלב אתה מסכים שמחזיקים בבית, אבל תרנגול – זה לא פשוט.

<רועי שמש: הסעיף הבא מדבר על איסור הדלקה של מנגל במקום שבהם אסור.

<רועי שמש: אחר כך מדובר על לינה במקומות מורשים בלבד, חניות קמפינג וכן הלאה.

ניסן סלומינסקי: אני הבנתי שעכשיו מנסים להשית חיוב על הוצאות כל הדליקה שנגרמת, בעקבות זה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, בשריפה האחרונה שהיתה בצפון מצאו את הזוג שמצא את המדורה, ורוצים להשית עליו עלויות של כל הכיבוי שהיה.

ניסן סלומינסקי: זה לא פשוט.

ניסן סלומינסקי: זה לא קנסות כמו כאן של 700 שקל.

<אפרת חקאק: יש גם אזהרה ארצית של הבערת אש.

<אפרת חקאק: זה לא בדיוק - - -

<שחר פרלמוטר: סעיף 34 עד 43 הם סעיפים של התנהגות בגן – כניסה של רכב, כניסה בשעות אסורות - - -

ניסן סלומינסקי: בכל מקום יש שלט אם מותר או אסור ללון שם?

ניסן סלומינסקי: מועצה אזורית תמר – אצלכם, בכל מקום יש שלט אם מותר ללון שם?

ניסן סלומינסקי: קבוצה שמטיילת ורוצה - - -

<רועי שמש: איפה שאין שלט – אי אפשר ללון.

<רועי שמש: רק במקומות מוסדרים, באזורי קמפינג.

<אפרת חקאק: אם לא כתוב כלום אז אין עבירה.

ניסן סלומינסקי: אנשים מטיילים – ופתאום נפל הערב, מקימים אוהל וישנים, במרחבים.

<רועי שמש: טעות שלי.

<רועי שמש: איפה שנאסר – אסור, ובכל שאר המקומות מותר.

<רועי שמש: סעיפים 43 עד 84 מדברים על רוכלות, על איסור לעסוק ברוכלות אלא על פי רישיון, איסור החניית רכב של רוכל, ו - - - במידה ולא יהיה רישיון לאותו אדם - - -

<קריאות: - - -

<שחר פרלמוטר: כשרקע הדברים זה חוק רישוי עסקים, שמסמיך את הרשות המקומית לקבוע הוראות לעניין הרוכלות, בחוק עזר , ומכאן ההוראות על האופן שבו הוא מחנה את העגלה, שמירת הניקיון, וכיוצא בזה.

<רועי שמש: הקבוצה הבאה מדברת על צמח מוגן, הליכה לטיול בשבילים מסוימים, היכן שמותר, איסור על השחתה של צמחים ונטיעות.

<רועי שמש: אחרי זה מדובר על הפרעה לבעלי חיים – איסור על הפרעה לבעלי חיים.

ניסן סלומינסקי: בגן.

<שחר פרלמוטר: כן, זה בגן.

<רועי שמש: השארת חפצים ישנים, פגיעה בלוחיות מספר מוארות – שנמצאות על מבנים, טשטוש שלהם, איסור עשיית צרכים ברשות הרבים.

ניסן סלומינסקי: יש אצלכם מקומות שכן מיועדים לעשיית צרכים?

<רועי שמש: למיטב ידיעתי יש שירותים.

ניסן סלומינסקי: ציבוריים.

ניסן סלומינסקי: מגיעים מטיילים – מה הם יעשו?

ניסן סלומינסקי: אתם רוצים מצד אחד למשוך מטיילים וקבוצות.

ניסן סלומינסקי: אם אין לכם את השירותים ואסור להם למצוא את הפתרונות הרגילים, מה אתם רוצים שהם יעשו?

<רועי שמש: זה בעייתי, כי מצד שני – תציב מקומות - - -

ניסן סלומינסקי: לכן אני אומר שצריך למצוא פתרונות לדברים האלה.

ניסן סלומינסקי: אי אפשר מצד אחד לאסור - -

<רועי שמש: יש פה – איסור השלכת פסולת מרכב.

<אפרת חקאק: היתה לי שאלה לגבי סעיף 36.

<אפרת חקאק: לא הבנתי את החזקה.

<אפרת חקאק: מה זאת אומרת שיש חזקה - - -

<רועי שמש: כרגע זה חלופי.

<אפרת חקאק: אני לא מכירה חזקה חלופית.

<אפרת חקאק: חזקה אמורה להגיד לנו - - בעצם יש לנו ברירת מחדל.

<אפרת חקאק: אנחנו לא יודעים בדיוק מי עבר את העבירה, לכן אנחנו קובעים חזקה, כדי להגיד – אם אנחנו לא יודעים, אז חזקה שX עשה את זה.

<אפרת חקאק: חזקה שהיא חלופית?

<אפרת חקאק: אני לא מכירה דבר כזה.

<רועי שמש: במידה והרכב נסע, למשל, והפקח צילם, אז הוא לא יכול לבוא לנהג.

<רועי שמש: הוא יכול להגיע עם המספר לבעל הרכב, ואז לחייב את בעל הרכב.

<רועי שמש: זו הסיבה שיש את שתי האפשרויות.

ניסן סלומינסקי: האמת היא שעל כל סעיף כזה אפשר לעשות ישיבה שלמה.

ניסן סלומינסקי: מה שאנחנו אומרים רק – אני מניח שהעבירה הזו קיימת.

ניסן סלומינסקי: לכן זה חוסך מאתנו, כרגע להתחיל - - - אם היינו צריכים להגדיר אותו כעבירה, היינו צריכים לקיים כאן דיון שלם על כל דבר.

ניסן סלומינסקי: מאחר והעבירה קיימת, כל הבקשה כאן היא רק לאפשר להחיל על זה קנס, אז דיינו.

<אפרת חקאק: בגלל זה רוב ההערות שלי הן רק במקומות שזה חורג מדברים שהוועדה אישרה במקומות אחרים.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

ניסן סלומינסקי: יש עוד מקומות שיש לך עליהם הערות?

<אפרת חקאק: אולי תתנו הסבר על החוק הבא שהוא לעניין רחצה בשפת הים.

ניסן סלומינסקי: מה זה "לא יעבור אדם בשחייה בים מעבר לתחום 100 מ' מקו שפל המים שבחוף.

ניסן סלומינסקי: לכן לא ישחה אדם באופן שעלול לסכן את חייו או גופו של אדם אחר".

ניסן סלומינסקי: מה זה?

<אפרת חקאק: בדיוק על זה שאלתי אותם עכשיו, אם זה מסומן, אם זה משהו שאדם יכול לדעת, בכלל.

ניסן סלומינסקי: מה זה "לא יעבור אדם בשחייה מעבר לתחום.

ניסן סלומינסקי: ..." כלומר, לאדם אסור לשחות לתוך הים?

<רועי שמש: כן, זה שמירה על בטיחותו.

<רועי שמש: זה בעייתי קצת.

<רועי שמש: יש טביעות בים המלח, זה משהו שעלול לקרות, אז עדיף להגן על האזרח.

<אפרת חקאק: איך הבן אדם יידע על ה-100 מ'?

<רועי שמש: סוגיה בעייתית.

<רועי שמש: יש היום סימון ב-70 מ'.

<רועי שמש: בחלק מהחופים אין סימון ב-100 מ' בדיוק.

<רועי שמש: זה בעייתי.

<רועי שמש: קיבלתי את ההערות ועדיין לא יצא לי - - -

<אפרת חקאק: אז מה אתה רוצה לעשות?

<רועי שמש: בסעיף הזה, אני מסכים שהנוסח בעייתי, לגבי ה-100 מ'.

<שחר פרלמוטר: זה לא הנוסח, הבעיה היא יותר היישום של זה בפועל.

<קריאה: יכולת האכיפה.

<שחר פרלמוטר: אז השאלה של אפרת היא, בעצם – אם אין סימון אז איך - - - ויפעת ואני מסכימים שיש פה משהו בדברים.

<אפרת חקאק: אז אם אתם רוצים, אפשר לדבר רק על החלק השני: "לא ישחה אדם באופן העלול לסכן את חייו".

<שחר פרלמוטר: אני מציע שלאור זה שלבא כוח הרשות אין תשובה טובה לעניין הסימון, אני לא רואה מניעה לקבוע את החלק השני, שאדם לא יסכן אדם אחר בשחייה, והחלק הראשון, ככל שיהיו לכם תשובות טובות, אז אפשר יהיה לחזור.

ניסן סלומינסקי: אצלם זה לא רק זה, זה כל דקה משתנה, גם, כי המים יורדים ב-10 ס"מ ב - - -

<רועי שמש: זה בעייתי לשים מצופים כי המצופים שוקעים.

ניסן סלומינסקי: המים שם יורדים ב-10 ס"מ בזמן קצר מאוד.

ניסן סלומינסקי: כל סימן שתשימו כעבור יומיים כבר לא רלבנטי.

<רועי שמש: אנחנו נבטל את החלק הראשון - - -

<קריאות: - - -

<רועי שמש: ההערה הבאה שלך מדברת על עשיית צרכים.

<רועי שמש: דיברנו קודם על עשיית צרכים באופן כללי בשטחי המועצה.

<רועי שמש: פה מדובר על חופי רחצה, בפרט.

<רועי שמש: הדרגה של העבירה שונה, וזו הסיבה שקבעו בפרט על חופי הרחצה.

<אפרת חקאק: - - - יותר חמור?

<אפרת חקאק: היושב ראש, יש לנו עוד סעיף על עשיית צרכים, דווקא במקום הרחצה.

<אפרת חקאק: הדרגה שהם מבקשים היא יותר גבוהה, בשפת הים מאשר - - -

ניסן סלומינסקי: מה פירוש?

ניסן סלומינסקי: בתוך המים אסור?

<רועי שמש: בתוך המים אסור.

<רועי שמש: בחופי הרחצה, בכלל.

<רועי שמש: כולל את המים.

ניסן סלומינסקי: יש לכם פקחים מיוחדים לנושא?

<אפרת חקאק: אם אתה עושה את הצרכים שלך ברחוב זה קנס של 245 שקל ובחוף הים זה 475 שקל.

ניסן סלומינסקי: בחוף הים – נניח.

ניסן סלומינסקי: אבל בתוך המים?

<אפרת חקאק: בתוך המים יש להם בעיית יישום.

<קריאה: בעיית אכיפה קשה.

ניסן סלומינסקי: בעירית תל אביב בשפת הים יש כזה דבר?

<שחר פרלמוטר: אני לא יודע.

<שחר פרלמוטר: כמדומני שבתל אביב יש גם חוק עזר - - -

ניסן סלומינסקי: מילא בבריכות הציבוריות אומרים שאסור, אבל אף אחד לא יכול - - - אבל בתוך הים?

<שחר פרלמוטר: אני חושב שככלל, עדיף שאנשים לא יעשו את הצרכים שלהם בים או במרחב הציבורי, אלא במקום המיועד לכך.

<אפרת חקאק: אני מניחה שיהיה קנס רק על מי שעושה את צרכיו על החוף ולא בתוך מי הים.

<אפרת חקאק: אני מניחה.

<רועי שמש: סעיף 21, גם בו היתה לכם בקשה להבהרה.

<אפרת חקאק: לגבי מי שנכנס למקום רחצה שנקבע למין מסוים.

<שחר פרלמוטר: אני רק אשלים בהקשר הזה שלפי סעיף 6 לחוק הסדרת רחצה, הראשי, אחת מסמכויות הרשות המקומית, אחד הנושאים שהיא רשאית להסדיר בחוק העזר זה באמת ייעוד זמנים ומקומות לגברים, נשים וטף.

<שחר פרלמוטר: אז זה בהחלט עולה בקנה אחד עם החוק הראשי, בהקשר הזה.

<שחר פרלמוטר: לגבי סעיף 30 – אני רוצה להעיר הערה.

<שחר פרלמוטר: הוא אוסר על עיסוק ברוכלות בלי היתר, בחוף.

<שחר פרלמוטר: זה בעצם חוזר על הסעיף הכללי שדיברנו עליו, על הרוכלות, אבל הוא פרטני על חוף הים.

<שחר פרלמוטר: אנחנו לא רואים את הצורך בכפילות הזו.

<שחר פרלמוטר: העבירה הכללית היא ממילא חלה על כל תחום השיפוט, ולכן את 30 אנחנו נוריד.

ניסן סלומינסקי: באילת עשו סדר לאורך הטיילת, מה שהיה שם.

ניסן סלומינסקי: ראש העיר השקיע בזה הרבה, רב עם הרבה אנשים.

ניסן סלומינסקי: אז נאשר את זה כפוף לשינויים.

ניסן סלומינסקי: רק תכתבו במפורש בפרוטוקול שאנחנו מניחים שהעבירות האלה כבר קיימות כעבירות ואנחנו רק מעלים את זה לרמה שתהיה עבירת קנס, לכן לא בדקנו על כל דבר את הצורך האמיתי, וכו'.

ניסן סלומינסקי: סמכנו על זה שזה קיים כבר.

ניסן סלומינסקי: מי בעד לאשר את צו המועצות המקומיות (עבירות קנס) (תיקון), התשע"ו-2016 - מועצה אזורית תמר?

ניסן סלומינסקי: הצבעה הצו אושר

ניסן סלומינסקי: אושר פה אחד.

ניסן סלומינסקי: (הישיבה הופסקה בשעה 11:55 והתחדשה בשעה 12:00) צו סדר הדין הפלילי (ברירת משפט - חוקי עזר לבנימינה גבעת עדה), התשע"ו-2015

ניסן סלומינסקי: אנחנו ממשיכים הלאה בנושא של בנימינה וגבעת עדה.

<דן נחליאלי: אני מייצג את המועצה המקומית המאוחדת בנימינה וגבעת עדה.

<דן נחליאלי: הן אוחדו בשנת 2003.

ניסן סלומינסקי: האיחוד מוכיח את עצמו או לא?

<דן נחליאלי: לדעתנו – כן.

ניסן סלומינסקי: יש כאלה שחושבים שלא?

<דן נחליאלי: תמיד יש מי שחושבים שלא.

ניסן סלומינסקי: אני מתכוון – יש מי שמרגיש מקופח?

<דן נחליאלי: תמיד יש, אבל לדעתנו האיחוד עובד.

ניסן סלומינסקי: כי איחוד אחר שהיה אצל הדרוזים – פרקו אותו.

<דן נחליאלי: נכון.

<דן נחליאלי: בדליה ועוספיא.

<דן נחליאלי: לענייננו, מדובר ב-4 חוקי עזר ישנם של המועצות המקומיות, שאנחנו מבקשים לצרף אותם - - - מדובר בחוקי עזר למניעת מפגעים ולמודעות - - - הראשון זה חוק העזר לבנימינה, שמירה על הניקיון משנת 81.

<דן נחליאלי: אנחנו מבקשים להכניס את סעיף 2(א) שמדבר על בעל נכס וכן מחזיק שחייב להחזיק את הנכס באופן שלא יתקיים מפגע.

<דן נחליאלי: הסעיף הבא הוא- - - מדובר על מפגעים שרשומים בפסקאות (1) עד (14) בהגדרות "מפגע".

<דן נחליאלי: כמו כן – בעל נכס וכן מחזיק חייב להסיר מפגע מיידי, סעיף (3).

<דן נחליאלי: סעיף (7) - לא יזרוק אדם פסולת במקום ציבורי או פרטי.

<דן נחליאלי: איסור על הנחת אשפת בית בכלי שהותקן בידי המועצה במקום ציבורי, לכל אחד יש את מתקן האשפה שלו.

<דן נחליאלי: "לא יזרוק אדם ולא ישאיר אשפת צמחים, פסולת מפעל, פסולת בניין – הכל לפי סעיף 7(א) לחוק העזר.

<דן נחליאלי: סעיף 8 גם מדבר על שורה של מפגעים שעיקרם זה השקיה באופן המפריע לעוברים ושבים ברחוב.

<דן נחליאלי: פיזור מודעות, החזקת בעלי חיים באופן הגורם לרעש בלתי סביר, שימוש במי שופכין להשקיה, אלה דברים שקשורים לבריאות הציבור, מי שופכין במקום ציבורי, הובלת מי שופכין למקום ציבורי, שלא לתוך בור שופכין, שפיכת מים או נוזל שאינו מי גשם למקום ציבורי באופן שמהווה מפגע לעוברי אורח, רחיצת כלי רכב ברחוב באופן שמשאיר שלוליות או מים עומדים, באופן שמסכן את הציבור, סעיף 16 לחוק העזר המדבר על שמירת הניקיון של המגרש, החיוב בגידור על פי דרישת המפקח, השארת בעל חיים במקום ציבורי, מתן היתר לכלב שבבעלותו ובפיקוחו לעשות את צרכיו במקום ציבורי - כאן נכנס הנושא של למעט כלב.

<שחר פרלמוטר: איסוף גללים אנחנו משאירים, מאחר וזה לא מעוגן בהסדרה ארצית- - -

<דן נחליאלי: לכן זה מהווה מפגע וחייב להיכנס.

<שחר פרלמוטר: זהו.

<שחר פרלמוטר: בזה בעצם סיימנו את חוק העזר הראשון.

<אפרת חקאק: לי היתה שאלה לעניין סעיף 3, לא הבנתי את הסייג.

<דן נחליאלי: למחוק את הבעלים.

<דן נחליאלי: אין צורך בבעלים.

<דן נחליאלי: מיותר.

<מיכל גולד: ההגדרה של "מחזיק" זה מי שמחזיק בנכס כבעל או כשוכר, כלומר, זו היתה העתקה מתוך - - - אבל כל עוד אנחנו שומרים על אותה משמעות - - -, הרעיון היה להגיד איזה חלק מההגדרה חל פה.

<קריאות: - - -

<אפרת חקאק: לא הבנתי – יש הגדרה של מחזיק שכוללת גם בעלים וגם שוכר.

<אפרת חקאק: אז אתם רוצים להגיד שזה חל גם על בעלים וגם על שוכר?

<דן נחליאלי: לא, זה רשום.

<קריאות: - - -

<אפרת חקאק: אבל ההגדרה של "מחזיק" לפי החוק עצמו כוללת בעל ושוכר.

<שחר פרלמוטר: היא - מי שמחזיק את זה כבעלים או כשוכר.

<דן נחליאלי: מטרת הסייג היא דווקא הסיפה שלו.

<דן נחליאלי: - - -

<אפרת חקאק: כן, בחלק השני הבנתי למה צריך את ה - - -אולי נבדוק את זה.

<דן נחליאלי: בסדר.

<דן נחליאלי: אנחנו עוברים לחוק העזר גבעת עדה – תברואה וסילוק מפגעים.

<דן נחליאלי: גם כאן אני מבקש לחלק את זה לקבוצות.

<דן נחליאלי: כאן מדובר בהודעות לסילוק מפגע ולא מי שחייב למלא אחריה, מי שלא מילא אחריה.

<דן נחליאלי: מדובר על ניקיון בנכס, מדובר על אחזקה באורוות והתקנת כלי קיבול – יש כאן כמה סעיפים, כי מדובר כאן בכל זאת במושבות חקלאיות ונושא האורוות קרוב לליבם של החקלאים.

<דן נחליאלי: לכן יש מספר אורוות שם ואנחנו צריכים למנוע מפגעים שכרוכים באורוות.

<דן נחליאלי: המחזיק באורווה חייב להוציא זבל בכלי קיבול וחייב להעבירו למזבלה אם אין לו מקום לסילוק המפגע.

<דן נחליאלי: "לא יזרוק אדם פסולת בניין במקום ציבורי", בעל מקום ציבורי יקבע בו - - - עם הודעות מוארות - וכאן יש את הסייג שמדובר בסעיפים של פסולת ולכלוך.

<דן נחליאלי: סעיף 12 – "לא יפרסם אדם שילוט ולא יגרום לפרסומו ולא...." - - -

<אפרת חקאק: סעיף 5 מתייחס לשני סוגים של - - -

<דן נחליאלי: פסולת לכלוך ועישון.

<אפרת חקאק: רציתי לדעת מה ההסדרה הארצית לגבי עישון כי אני יודעת שברוב המקומות אנחנו הוצאנו את כל מה שקשור לעישון מה - - -

<דן נחליאלי: כאן, למעשה, רוצים לחייב אנשים שיש להם בתי עסק לשים מודעות מוארות בנושא שלא ילכלכו את המרחב הציבורי.

ניסן סלומינסקי: למה שלא יהיה איסור לעשן, בכלל?

<דן נחליאלי: והנושא של איסור עישון.

<אפרת חקאק: זה מה שאני אומרת.

<אפרת חקאק: יש הסדרה ארצית בנושא הזה.

<שחר פרלמוטר: על פי החוק הראשי חובה חלה על המחזיק באחד מהמקומות הציבוריים לקבוע שילוט לעניין עישון.

<שחר פרלמוטר: הסמכות לקבוע את זה היא של עובדי הרשויות המקומיות.

<שחר פרלמוטר: אני לא רואה מניעה.

<דן נחליאלי: זה לא העישון עצמו, זה רק שיהיה שילוט מואר.

<דן נחליאלי: הנושא של העישון – יש להם הרשאה ארצית לפי החוק הכללי.

<אפרת חקאק: אבל החוק הארצי גם קובע חובה לקבוע שלטים, נכון?

<דן נחליאלי: כאן יש שלט לגבי הפסולת והלכלוך, ושלט בנושא עישון.

<דן נחליאלי: אני לא רואה מניעה בנושא הזה, אין בזה סתירה.

<אפרת חקאק: אני לא רואה מניעה, אני פשוט לא רואה איך זה מסתדר עם החוק - - -

<דן נחליאלי: זה תוספת, זה לא חורג.

<דן נחליאלי: זה גם לא סותר את החוק.

<אפרת חקאק: ואין עבירה - - -

<דן נחליאלי: אין עבירה.

<דן נחליאלי: רק על השילוט.

<אפרת חקאק: אבל ברמה הארצית יש גם עבירה מנהלית, עבירת קנס על מי שאינו שם שלט.

<אפרת חקאק: על סעיף 2 של חוק מניעת העישון במקומות ציבוריים יש עבירת קנס בצו סדר הדין הפלילי - קנס של 5,000 שקל על קביעת שלט.

<קריאות: - - -

<דן נחליאלי: בסדר, מקובל.

<אפרת חקאק: אני רק אסביר לפרוטוקול שיש לכם עבירה יותר חמורה עם קנס יותר גבוה, של 5,000 שקל.

<אפרת חקאק: אז עדיף שנוריד את זה מכאן.

<דן נחליאלי: טוב.

ניסן סלומינסקי: שאר הדברים דומים למה שהיה לנו קודם.

<דן נחליאלי: אנחנו עוברים לחוק העזר גבעת עדה, מודעות ושלטים.

<שחר פרלמוטר: זה, כמו שאנחנו אמרנו, זה חוק שמסדיר הצגת שילוט במרחב הציבורי, במועצה, וקובע סוגי שילוט המחויבים בהיתר ובאגרה בעד ההיתר ו- - -

<דן נחליאלי: מונע את המפגעים שעלולים ליצור שלטים, שילוט שהוא לא כדין, במקרה שהוא גורם לנזק או מטרד כלשהו – רעש, אור, עלול לפגוע בבטיחות, להפריע לתנועת כלי רכב, חוסם דלת וחלון, וכו' וכו'.

<דן נחליאלי: סעיף 15(א) קובע שלא יאיר אדם שילוט בחשמל – מדובר על הבטיחות – ולא יציב שילוט אלקטרוני אלא אם כן המתקן מצויד במפסק פחת, צנרת חשמל מוסדרת, השילוט עבר ביקורת של חשמלאי מוסמך.

<דן נחליאלי: סעיף 17 קובע שבעל השילוט יחזיק את השילוט בצורה נקייה ותקינה.

<דן נחליאלי: סעיף 16 – "לא יתקין... לא יפרסם..." אלא לפי רישיון, - - - מאת ראש המועצה, ולאחר ששילם אגרת שילוט.

<דן נחליאלי: סעיף 16 – לא ישנה אדם שילוט קיים.

<דן נחליאלי: סעיף 17(ב): בעל רישיון שילוט אחראי להסיר את השילוט בתום 30 ימים עם פקיעת הרישיון, לאחר סגירת העסק, משחדל בית העסק לפעול, או לפי דרישת ראש המועצה, לפי סעיף 19 לחוק העזר.

<דן נחליאלי: סעיף 18(ב): בעל רישיון יציג את הרישיון בפני המפקח לפי דרישה.

<דן נחליאלי: לא יסיר, לא יקרע, לא יטשטש ולא יקלקל מודעות שפורסמו...

<דן נחליאלי: אלא אם כן הותרה הסרת השילוט בידי המועצה.

<דן נחליאלי: סעיף 8: לא יפרסם אדם שילוט אלא אם כן צוין בו שמו, שם מפרסם השילוט, וכו'.

<אפרת חקאק: ואתם מבקשים גם צו לקבוע את העבירות בשיטה של ברירת משפט.

<דן נחליאלי: נכון.

<שחר פרלמוטר: אני רוצה שבסעיף 3 – אני מבין שכוונת הוועדה היא שבתום הדיון נסגור בינינו את ההגדרה המדויקת של "מחזיק”, כי זה לא נסגר פה.

<שחר פרלמוטר: אנחנו רוצים שזה יהיה תואם את חוק העזר.

<אפרת חקאק: סעיף 3 אמור לכלול גם בעלים וגם שוכר.

<שחר פרלמוטר: ונמצא את הנוסח, שתואם גם את חוק העזר.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, אל"ף, עם ההערה הקודמת, מכיוון שזה כבר עבירות, אז אנחנו לא דקדקנו באופי של כל דבר ודבר.

ניסן סלומינסקי: בי"ת, יש לנו עכשיו שתי הצבעות.

ניסן סלומינסקי: נתחיל עם עבירת קנס – צו המועצות המקומיות (עבירת קנס)(תיקון), התשע"ו של המועצה המקומית בנימינה וגבעת עדה.

ניסן סלומינסקי: אחרי שנאשר את זה נוכל גם להפוך את זה לברירת משפט.

ניסן סלומינסקי: מי בעד?

ניסן סלומינסקי: הצבעה הצו אושר.

ניסן סלומינסקי: אושר פה אחד.

ניסן סלומינסקי: עכשיו נצביע על החלק השני – מי בעד ברירת משפט?

ניסן סלומינסקי: ירים את ידו.

ניסן סלומינסקי: הצבעה הבקשה אושרה.

ניסן סלומינסקי: תודה, אושר פה אחד.

<אפרת חקאק: כפי שאמרתי, הנוסח של הברירות משפט הוא לא הנוסח שאתם החלטתם, יש תיקון טעות שם, שאני אעביר לוועדה.

ניסן סלומינסקי: אני מודה לכם, הישיבה נעולה.