הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 61, 2016-03-15 12:30

יפעת שאשא ביטון: צהריים טובים לכולם.

יפעת שאשא ביטון: ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אני פותחת את דיון הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: בעצם זה דיון המשך בנושא של מסיבות נוער בווילות וצימרים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו די הרחבנו את הדיבור על התופעה החדשה הזו, הטרנד החדש של מסיבות הנוער.

יפעת שאשא ביטון: אפשר להבין את הנוער שרוצה קצת להתנתק, לצורך העניין, מעיניהם של המבוגרים.

יפעת שאשא ביטון: הם גם מצאו לעצמם דרך קצת יותר טובה מאותן פינות חשוכות ברחוב, פשוט הם העתיקו את זה למקום יותר נוח, יותר נקי, יותר מסודר ובהרבה פעמים גם עם אטרקציות.

יפעת שאשא ביטון: לצערנו הרב קורה פעמים לא מעטות שללא השגחה של מבוגר, דיברנו על זה, זה מזמין מצבים מסכנים, שימוש באלכוהול בצורה מפורזת.

יפעת שאשא ביטון: עזבו שאסור בגילאים האלה, אבל גם השימוש הוא לא מבוקר, הוא בצורה מופרזת כי הילדים לא באמת יודעים לשתות ולא יודעים מתי לעצור.

יפעת שאשא ביטון: שימוש בסמים, קיום יחסי מין לא מבוקרים.

יפעת שאשא ביטון: כשאני אומרת 'לא מבוקרים' אלו יחסים שנעשים ללא שליטה והפגיעה בהרבה פעמים היא לא פגיעה רק בילד עצמו אלא גם בסביבה שלו, באופן לא מודע כי באמת הוא לא שולט במה שנעשה.

יפעת שאשא ביטון: מהדיון שהיה אנחנו יצאנו עם כמה המלצות.

יפעת שאשא ביטון: שאחת מהן היא באמת שהמשרד לביטחון פנים, כל הנושא של הסיורים יורחב ומה שמותר לשוטר לעשות ברחוב, קרי, לשפוך אלכוהול כשהוא פוגש ילדים מתחת לגיל המותר עם אלכוהול, יש לו את הסמכות לשפוך.

יפעת שאשא ביטון: באותה מידה יכנס לווילות ואם הוא מזהה שיש שם משהו חריג או שיש אלכוהול בקרב בני נוער, אז שגם שם הוא יוכל לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: הדבר השני, זה נושא החקיקה.

יפעת שאשא ביטון: הצעת החוק שאנחנו דיברנו עליה אכן מתקדמת והיא הוגשה לכנסת.

יפעת שאשא ביטון: ההצעה בעצם אומרת שאסור להשכיר לילדים, לקטינים ווילה ללא השגחה של מבוגר.

יפעת שאשא ביטון: כמו שציינתם, אם בא מבוגר ועושה את זה, בעצם בשביל למסור את זה אחר כך לקטינים, אז האחריות הפלילית עוברת אליו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ננסה לאגוף את זה מכל הכיוונים.

יפעת שאשא ביטון: הדבר האחרון, בעייני הוא הכי חשוב, הכי חשוב.

יפעת שאשא ביטון: מעבר לאכיפה ומעבר לחקיקה זה השיח שלנו עם הילדים וההורים כי בלי השיח הזה, בעייני, אנחנו לא באמת נוכל להתקדם, אולי נשחק ככה שוטרים וגנבים, אבל זה לא תמיד משיג את המטרה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהשיח בינינו לבין בני הנוער, יחד עם ההורים, הוא שיח מאוד משמעותי.

יפעת שאשא ביטון: זו הסיבה שאנחנו מתכנסים גם היום.

יפעת שאשא ביטון: הצטרף לדיון שלנו אושיה בתחום, אפילו לא צריך לנחש.

יפעת שאשא ביטון: פרופסור עמוס רולידר אתנו.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתי הוא לא רק יהיה שותף לדיון אלא יעזור לי לנהל אותו בצורה המקצועית.

יפעת שאשא ביטון: נמצא אתנו חבר הכנסת מוטי יוגב שגם הוא השתתף בדיון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל עם פרופסור רולידר, בבקשה.

<עמוס רולידר: אחת, תודה שהזמנת.

<עמוס רולידר: הנושא כואב, כאוב.

<עמוס רולידר: יש פה הצטברות של כמה נתונים שבעצם ביחד כשמתווספים, אולי ממחישים את הבעיה, את עוצמתה.

<עמוס רולידר: אני אתחיל ואומר, אני אצטט נתונים שבוודאי כולנו מכירים שהתפרסמנו ממש לפני חודשיים-שלושה, של הרשות למדידה והערכה של משרד החינוך, זה לגבי השכיחות של שתיית אלכוהול בקרב בני נוער.

<עמוס רולידר: שוב, אם אנחנו מסתכלים על הנתונים החל מ-2010 ועד היום, בעצם אנחנו לומדים ששתיית אלכוהול בקרב תלמידי י'- יב' מסתכמת בכך שקורב לחצי, כ-41% מהילדים מדווחים על שתיית אלכוהול ברמת אלכוהול גבוהה: ויסקי, קוניאק.

<עמוס רולידר: כרבע מהילדים מעידים על עצמם שהם שותים עד לשכרות.

<עמוס רולידר: 85% מצהירים ששותים אלכוהול ומביעים נוכחות גבוהה להתנסות בסמים.

<עמוס רולידר: אני לא מכיר את היושבים סביב השולחן, אבל אני כמעט בטוח שרובנו מכירים אל ה"לינקטש" בין אלכוהול לסמים.

<עמוס רולידר: אנחנו מדברים פה כמובן על תופעה שהיא ברמת מגפה.

<עמוס רולידר: התופעה של מסיבה, שהיא דבר נפלא אגב, מסיבה שבה ילדים נפגשים ביחד כדי ליהנות יחד בצרוף של אלכוהול ואפילו תכנון מוקדם פה שם של דרך הבילוי.

<עמוס רולידר: לעיתים היא בוודאי דרך לא נאותה, הוא לא התחיל כפי אנחנו יודעים בנושא הצימרים.

<עמוס רולידר: זה התחיל באירועים מאוד לגיטימיים וממשיך באירועים מאוד לגיטימיים של מסיבות סיום.

<עמוס רולידר: ללא ספק זו נקודה חשובה, יפה ומנהנה ומעבר, במיוחד שהשלב הבא בחיים, לרוב הנוער, הוא שלב לא פשוט, ולכן בוודאי הוא ראוי לציון.

<עמוס רולידר: כאן, כמובן במהלך השנים, המסיבות האלה יחד עם השתייה, יחד עם הצהרת כוונת של הגעה לסוג של בילוי שהוא בוודאי נמצא בהגדרה של 'התנהגויות אנטי חברתיות' המרחק היה קצר.

<עמוס רולידר: צריך לומר את האמת, חלק מהמסיבות האלה הן מסיבות שקיבלו לגיטימציה על ידי ציבורי הורים וציבורי מחנכים.

<עמוס רולידר: יש לא מעט סיפורים, כמובן שהורים הם חלק מהמארגנים, חלק מהספקים, חלק מנותני הלגיטימציה.

<עמוס רולידר: לא צריך להיות חכם גדול וחוקר גדול להבין כי מכאן הדרך קצרה לתופעות קשות שקורות.

<עמוס רולידר: הנקודה השלישית, הם מחברים את זה לחוק שנותן היום רישיון לילדים בגיל 16 ו-9 חודשים תוך כדי הנחה שההורים ילוו אותם לשישה חודשים.

<עמוס רולידר: דרך אגב, הנחה שאינה נכונה בהרבה מקומות במציאות ויצרה פה שילוב של דברים שבעצם גורמים לסכנה מאוד גדולה לילדים שלנו.

<עמוס רולידר: הבעיה הקשה של התמודדות הורית בתחום הזה נובעת קודם כל מהעובדה שהורה שרוצה להגדיר לילדיו ציפיות ולהיות נוכח, למנוע ולהיות שותף קודם כל הוא נתקל בבעיה שהילד שלו מסתכל עליו ואומר: 'לכולם מרשים, לכולם נותנים'.

<עמוס רולידר: כלומר, יש פה התמודדות של הורים עם סיטואציה שבה הרוב, אגב ההתמודדות הזאת מתחילה בגיל יותר צעיר, אבל בוודאי בנושא הזה הורה מוצא את עצמו יותר חסר אונים בניסיון שלו להתמודד עם הסיטואציה.

<עמוס רולידר: המתבגר ממדר אותו, רוצה להיות חופשי.

<עמוס רולידר: כלומר, יש כאן הרבה פילוסופיות ותיאוריות, יש גם כאלה שיתמכו בדברים האלה.

<עמוס רולידר: כשאתה משלב את זה עם הנחת העבודה שאני אומר לכל הורה בישראל שלילד שלו אין שום בעיה להשיג מקורות שתייה.

<עמוס רולידר: שום בעיה לא מבחינת הכסף הפנוי שמצוי בחברת בני הילדים ולא מבחינת חוסר האכיפה שלנו כחברה בנושא הזה, יחד עם העדר נוכחות הורית ועם כל הסכנות המתלוות.

<עמוס רולידר: אם הדבר הזה לא ייעצר ולא יקבעו פה נורמות אחרות של אכיפה למען ילדנו, הרי אנחנו במדרון ובעצם אנחנו מסכנים את הדבר היקר לנו מכול.

<עמוס רולידר: הדיון הזה והניסיון של אכיפה ולעשות שינוי הוא חשוב מאין כמוהו.

<עמוס רולידר: אבל אלוהים נמצא תמיד בפרטים הקטנים.

<עמוס רולידר: אני אם יורשה לי, אני - - - <קריאה:> החבר'ה עם הכיפה אומרים 'גם בדברים הגדולים', דרך אגב.

<עמוס רולידר: אם אסיים לפחות את הקטע הזה אני אומר כך.

<עמוס רולידר: החברה, הרגולציה, מה אפשר לעשות למען ההורים שעומדים חסרי אונים.

<עמוס רולידר: אחת, זה קודם כל ללמוד ולדאוג לכך שלא יהיה ניתן לרכוש אלכוהול בכל מקום.

<עמוס רולידר: הניסיון למשל של מדינת אונטרנוי, ניסיון שכולם בוודאי מכירים מארה"ב בכמה מקומות, של בקרה מאוד ברורה איפה ניתן לקנות אלכוהול עם בקרה – לא קיים אצלנו.

<עמוס רולידר: הנקודה השנייה באמת זו הנקודה של פיקוח, פיקוח הורי.

<עמוס רולידר: כאן אני רוצה לומר משהו.

<עמוס רולידר: אני חושב שהפיקוח צריך להיות פיקוח של הורים ולא של מאבטח ולא של מישהו.

<עמוס רולידר: כאן ההורים צריכים להיות במקום.

<עמוס רולידר: המאבק כאן הוא לא פשוט, אבל ההורה הישראלי מחכה שמצד אחד החוק יעזור לו ומצד שני הוא גם צריך עזרה איך לעמוד מול הבן והבת ולהגיד: 'לא, אני אהיה שם.

<עמוס רולידר: אני אהיה שם ונגביל את השתייה'.

<עמוס רולידר: כשאני אומר את זה כמעט נשמע דון קישוטי.

<עמוס רולידר: הנערים שיושבים כאן, חלק מסתכלים בוודאי ואומרים איך אפשר לעשות את זזה – אפשר לעשות את זה.

<עמוס רולידר: אני בזמנו, יחד עם אברי גלעד חשבנו למשל על: 'הורים למען הורים'.

<עמוס רולידר: קהילות הורים, הורי הכיתה, הורי השכבה שיש להם אינטרס משותף.

<עמוס רולידר: יש להם אינטרס משותף אם זה להילחם בפיצוציה המקומית, יש להם אינטרס משותף לקבוע איך הילדים יגיעו אל ואיך הילדים יחזרו ומה יקרה שם.

<עמוס רולידר: האינטרס המשותף גם יסייע להם לעמוד בלחץ של הילד הספציפי שלהם, כמובן יחד עם דיאלוג ושיח.

<עמוס רולידר: אני רוצה להגיד משהו לגבי כל הנושא של דיאלוג, הגברת המודעות לסכנה וכל המשתמע מכאן.

<עמוס רולידר: It's over redid, יפעת, כשאני קראתי את התגובה של שר החינוך למכתב שכתבת לו, באמת מדברים המון על כישורי חיים, מדברים על דברים נפלאים וחשובים שמערכות החינוך עושות.

<עמוס רולידר: אין בעיה, אני אומר לכם ככה תגלית, אנחנו ראיינו 700 ומשהו בני נוער שהוגדרו על ידי מוריהם כילדים המקשים ביותר, עם התנהגויות אנטי חברתיות מהקשות ביותר, בראיון עומק מלב אל לב.

<עמוס רולידר: אני יכול לומר לכם שילדי ישראל, אני מדבר על הילדים המאתגרים ביותר, הם מודעים לחלוטין לגבי כל הסכנות, לגבי כל ההתנהגויות הלא נאותות, על ההשפעה שיכולות להיות על עתידים, על כל התנהגות בסיכון – הם יכולים לכתוב את המדריך הבא.

<עמוס רולידר: הבעיה היא שהם חיים בסביבות שחלקן אינו מצליח להתמודד בשטח עם ההתנהגויות שלהם.

<עמוס רולידר: לא יודע להגיד להם מתי לחזור הביתה, לא מסוגל להביא את עצמו לבקר במקום שהם נמצאים ועומד חסר אונים.

<עמוס רולידר: מסיבות, וודאי שכולנו מכירים את תרבות ההורים היום, הניסיון להיות חבר, הניסיון לתת וכל הדברים.

<עמוס רולידר: החשש העצום ולהגיד: 'לא' ולא לוותר על העניין: 'אני רוצה להציל אותך מעצמך ובאמת להבין שלמרות שאני היחידי שאני עושה את זה אני לא הולך לוותר' – שם הבעיה.

<עמוס רולידר: אנחנו באמת צריכים להמשיך לתת להורים כלים, ליצור ולסייע להם על ידי החוק.

<עמוס רולידר: השילוב הזה של לתת להורים כלים עם החוק שיעשה את זה, כי כל קמפיינים שהם יחסית קלים לעשות, של הסבר ושל פרסומת, הם קלים, אבל הם לא ישנו את המציאות.

<עמוס רולידר: המציאות תהייה בשטח.

<עמוס רולידר: אגב, אני חושב שגם למשטרה, לחבר'ה שעוסקים בנוער הם יכולים פה לסייע.

<עמוס רולידר: אין בררה, אנחנו צריכים להיות שם, אנחנו צריכים לראות מה קורה שם.

<עמוס רולידר: החדשות טובות, זה לא משבית שמחה.

<עמוס רולידר: השמחה יכולה להיות וההנאה יכולה להיות, אבל איכשהו אנחנו צריכים לעצור ולחזור למקום שבו אנחנו יוצרים אקלים ומקומות שבהם הילדים מבלים ונהנים, אבל הביטחון והבטיחות שלהם והעדר התנהגות סכנה הם בידינו, גם אם במחיר וגם אם בשלב מסוים הילד הפרטי שלנו לא כל כך יאהב את מה שאנחנו עושים.

<עמוס רולידר: הניסיון המחקרי והקליני מראה שבסופו של דבר זה המרשם הבטוח ליחסים טובים עם הילדים שלנו.

<עמוס רולידר: אם אנחנו גם מושיטים להם יד אנחנו גם עוזרים להם, אנחנו בשבילם, אנחנו מאוד ייחודיים בעניין הזה, אבל אנחנו גם מציבים את העוגנים ולא מפחדים לאכוף אותם.

<עמוס רולידר: שילוב של שני הדברים האלה: של החוק ושל העבודה החינוכית עם ההורים יכול להניב לתוצאות יפות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה פרופסור רולידר על דברי הפתיחה.

יפעת שאשא ביטון: אני אוכל לומר לך שהילדים אפילו מעריכים את זה שאנחנו שם ונותנים עוגנים ושמים את הגבולות.

יפעת שאשא ביטון: נכון כשהם צעירים קצת קשה לקבל את זה, אבל ככל שהם גדלים הם יודעים להעריך את זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים גם לזכור שזה כך.

יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו מדברים על ההורים כפקטור מאוד משמעותי בתוך המשוואה הזאת, זה מבלי להתעלם מהעובדה שהם באמת נתונים להרבה לחצים.

יפעת שאשא ביטון: היום זה לא רק לחץ של הילד או הילדה שלהם, זה גם לחץ של קבוצת השווים, של אותם חברים של הילדים שבאים ומנסים לשכנע ואומרים: 'מה, אתם לא סומכים עלי, אתם באמת לא מאמינים שאנחנו לא נעשה שטויות'.

יפעת שאשא ביטון: המסר צריך להיות מאוד ברור: 'אנחנו סומכים עליכם, אבל גם יודעים בסופו של יום שאתם ילדים וכילדים אתם מנסים למתוח קצת את הגבולות לשם, אם לשתות מעל המותר או לעשות כל מיני דברים בצורה קצת קיצונית כדי למדוד את היכולות שלכם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים להיות שם, אנחנו צריכים להיות שם כדי שאם קורה משהו שהוא חריג אתם תוכלו להתמודד אתו ואנחנו נוכל להיות שם בשבילכם'.

יפעת שאשא ביטון: זה המסר שמאוד חשוב לי שיצא מכאן.

יפעת שאשא ביטון: בשביל זה אנחנו מבקשים לחזק את ההורים כדי שיעמדו איתן גם בסיטואציות החברתיות המאוד מלחיצות האלה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל עם הדרה ממשרד החינוך ואחר כך מועצת התלמידים.

יפעת שאשא ביטון: מוטי, כשאתה תרצה לדבר תגיד לי.

<הדרה רוזנבלום: קודם כל אני באמת מברכת על כך שהפעם הגיעו ההורים כי בפעם הקודמת לא היו.

<הדרה רוזנבלום: זה שאנחנו אומרים שהיום קשה וכו', חבר'ה, אני אומרת את זה לילדים של המועצה, תמיד היה קשה.

<הדרה רוזנבלום: גם לנו היו הורים וגם לנו תמיד היה קשה, תמיד כל דבר היה בהתאם לגיל שלו, אבל תמיד היו צריכים להתווכח עם הורים כי זה תפקידם של הורים, אבל הורים לא יכולים לא לקחת אחריות.

<הדרה רוזנבלום: עם כל הכבוד, אני מאוד מאמינה ביכולות של בני הנוער ובאחריות שלהם, יש גבולות.

<הדרה רוזנבלום: דרך אגב, אני חושבת שהנוכחות של הורה היא לא רק באירוע הזה, אלא צריך לעשות איזו הכנה.

<הדרה רוזנבלום: אני חושבת שההורים צריכים לעבור, ואפשר לעשות את זה, מעגלי שיח עם התלמידים ולעשות ברמה יישובית.

<הדרה רוזנבלום: אני יודעת שיש כמה יישובים, נפגשנו בכמה אירועים ובהחלט בהמלצה גם עם שפ"י (שירות ייעוצי פסיכולוגי) וגם עם החינוך החברתי, בהחלט יש מקומות ופה צריך להרחיב את זה.

<הדרה רוזנבלום: אתמול הייתה לי השתלמות של סיום קורס ודיברנו על זה.

<הדרה רוזנבלום: אמרנו שלפני שנותנים תעודות אפשר לעשות מעגלי שיח של הורים עם תלמידים.

<הדרה רוזנבלום: אפשר לעלות נושאים על סדר היום – זה לא בשמיים, פשוט לא צריך לפחד.

<הדרה רוזנבלום: אני חושבת שאוי ואבוי לנו אם נפחד מהילדים שלנו, ובהחלט בודקים גבולות.

<הדרה רוזנבלום: אני מאוד מאמינה בשיתופי פעולה.

<הדרה רוזנבלום: אם זה לא הולך עם הורה כזה אז מנסים עם הורה אחר, אבל מילת המפתח היא דרך הנוער.

<הדרה רוזנבלום: הם אומרים להורים אם לבוא או לא, הם מביאים אותם אם כדאי או לא.

<הדרה רוזנבלום: פה אני מאמינה שהם ידברו בזכות עצמם.

<הדרה רוזנבלום: אני כן חושבת שיש פעולה משותפת שצריך לעשות ולא לחכות בסוף.

<הדרה רוזנבלום: השוק שלי היה כשהעליתי את זה במועצה הארצית ביום רביעי שעבר, אני דיברתי על תיכון, הם אמרו לי: 'מה קרה לך - - -

יפעת שאשא ביטון: זה עוד הרבה קודם.

<הדרה רוזנבלום: זאת הייתה ההפתעה הגדולה שלי שכבר מדברים על סוף כיתה ו' לעשות כזה אירוע.

<הדרה רוזנבלום: אני מודה, זו הייתה הפתעה מאוד מאוד גדולה.

<הדרה רוזנבלום: לכן אני אומרת שההורים באמת צריכים לקום ולתרום.

<הדרה רוזנבלום: כמו שבת מצווה היא ללא גבולות ובר מצווה הוא ללא גבולות, צריך להחזיר, מה שנאמר, את הסיפור הזה למקום.

<הדרה רוזנבלום: יש מספיק גופים במשרד החינוך שיכולים לסייע וגם ברשות המקומית.

<הדרה רוזנבלום: בואו נתאגד ביחד למען הסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה לחלוטין.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה הדרה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו אכן קיבלנו את תשובתו של שר החינוך, אני בהחלט מברכת עליה.

יפעת שאשא ביטון: ניכר שהוא מכיר את המצוקה ואת הבעיה שאנחנו מדברים, הוא גם מוכן להירתם.

יפעת שאשא ביטון: הוא ציין כאן שיש התארגנות לקראת מעגלי שיח של הורים וילדים.

יפעת שאשא ביטון: אני ביקשתי לקבל דיווח כדי שאני אשאר בתמונה לדעת היכן זה קורה, באיזה היקפים זה קורה לוודא שאנחנו לא רק עם כוונות טובות, אלא אנחנו גם מסוגלים ליישם את זה בשטח.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה קרן.

<קרן רוט איטח: קודם כל לומר שזה כבר קורה.

<קרן רוט איטח: זאת אומרת, הפעילות של אלכוהול ועבודה עם הורים, ובכלל תרבות הנוער, של מה המקום של ההורים בהקשרים האלה, זה כבר קורה.

<קרן רוט איטח: הסיפור הוא לא רק סיפור של מסיבות, היום זה צימרים שמשכירים, אבל זה גם קורה בבתים פרטיים כשההורים נוסעים ומשאירים בית, גם זה קורה.

<קרן רוט איטח: זה קורה גם כשהורים נמצאים.

<קרן רוט איטח: העניין הוא איך אנחנו באמת מגבירים את המודעות של ההורים של מה התפקיד שלהם בהקשר הזה.

<קרן רוט איטח: זה דבר שמבחינתי הוא must, על זה אנחנו עובדים.

<קרן רוט איטח: אנחנו מאוד מכוונים לעבודה עם הורים החל מגיל כיתות היסוד.

<קרן רוט איטח: יש לנו תכנית לכיתות ה' ו-ו' "גדלים ולא שותים".

<קרן רוט איטח: השנה סיימנו פיתוח יחד עם הרשות הלאומית למלחמה בסמים, על הרחבת העבודה עם ההורים בהקשר הזה, כהכנה לקראת.

<קרן רוט איטח: כלומר, להתחיל לבסס את התפקיד ההורי בהקשרים האלה כבר בכיתות היסוד, לקראת מסיבות בת מצווה ובר מצווה.

<קרן רוט איטח: אנחנו ממשיכים ועושים את זה לאורך כל הזמן.

<קרן רוט איטח: אני מאוד מקווה, באמת יש לנו פגישה עם ארגוני ההורים באפריל בנושא הזה, אני מאוד מקווה שנצליח להרחיב עוד עשייה ועוד נדבך בשותפות שלהם כדי להרחיב את העשייה בכיוון הזה.

<קרן רוט איטח: בעייני, הם השותפים ממש המרכזיים בהקשרים האלה.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה לחלוטין.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שבסופו של דבר האינטרס הוא משותף לכולנו, זה משהו שצריך גם לחלחל לרמת השטח.

יפעת שאשא ביטון: הרחבת השיח במעגלי הורים וילדים יכול להיות מאוד משמעותי כל עוד הוא נעשה מקצועית ונכון, גם כדי לא ליצור את הניכור והמתח, אלא באמת לתת את התחושה שכולם יושבים סביב המטרה.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה להתייחס, כי כבר נשאלתי על זה קודם לכן, לסוגיה שגם בבית הם מקיימים מסיבות כשההורים נוסעים ושזה גם קורה ליד ההורים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מוכרחים להודות כשזה בבית וליד ההורים עדיין יש עוד איזו תחושה של גבול.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת מה, הם ינסו להתחכם בעשייה, אבל כשהם בווילה מרוחקת לבד, אין ספק שהתחושה שאפשר לפרוץ את הגבולות, שיש שם חופש מוחלט שמזמין הרבה התנסויות שאולי הם לא היו מתנסים בסביבה הטבעית.

<קרן רוט איטח: התופעה היא תופעה, אין ספק.

<עמוס רולידר: תראו, כולנו מזכירים את ג'וליאני שהבין דבר מאוד פשוט: 'אם אני רוצה להתמודד עם הרציחות ועם השוד אני צריך ללכת לגרפיטי ואני חייב ללכת לחלונות השבורים'.

<עמוס רולידר: צריך להבין, קודם כל זמינות.

<עמוס רולידר: אנחנו צריכים להבין באיזו בעיה אנחנו נמצאים, אבל אולי לפני זה.

<עמוס רולידר: אין הורה שרוצה שהילד שלו ישתכר, אין הורה שרוצה, נטו, כאן אין פוליטיקה, הוא רוצה את הכי טוב לילד שלו.

<עמוס רולידר: אגב, זו נקודת מוצא נפלאה, נפלאה, אחת.

<עמוס רולידר: אני מניח שאתם יודעים שהורה לילדים בגילאי 6-14 נמצא בחברת ילדו בשבוע נתון באינטראקציה ישיבה סביב 27 דקות.

<עמוס רולידר: אגב, לפני עשרים שנה זה היה סביב שעתיים - - - <קריאה:> בשבוע?

<עמוס רולידר: ביום.

<עמוס רולידר: נכון, ביום.

<עמוס רולידר: אם נלך לבסיס היותר צעיר, גילאי 2-5, הילד נמצא בחברת אחרים יותר מאשר בחברת הוריו להוציא וויקאנד בשעות הערות, ואין ציפייה מאחרים שיחנכו את הילד, אלא ציפייה שישגיחו עליו.

<עמוס רולידר: לסיפור הזה יש לו משמעויות מאוד רציניות.

<עמוס רולידר: זו נקודה מאוד מאוד חשובה.

<עמוס רולידר: עכשיו, הסיפור של החלונות השוברים אומרים שה-in put להורים, הוא לא יכול להתחיל בעניין של הצימרים אפרופו.

<עמוס רולידר: אני תמיד אומר להורים, 'אני אגיד לך מתי תסיר דאגה מלבך גם על מה הוא עושה בנייד ומה שקורה בצימר.

<עמוס רולידר: אם כל בוקר הוא קם והוא אחראי בבוקר, אם ההתנהגות הלימודית כתלמיד הוא ילד אחראי, הרגלי השינה והרגלי התזונה והכבוד לאימא או לסבתא הם בסדר, אז הסר דאגה מלבך'.

<עמוס רולידר: כי הבעיות של ההורים היום הן לא מתחילות בצימר, הן מתחילות ביום-יום, בשוטף, באורחות החיים.

<עמוס רולידר: ההורים נחנקים מול היכולת שלהם לבצע את התהליך החינוכי בתנאים מאוד מאוד לא פשוטים שהיום אורחות החיים שלנו מזמנות, עם החשיפה העצומה של הילד למקורות מידע שלהורה אין גישה.

<עמוס רולידר: כולכם מכירים את הנתונים כמה זמן הם נמצאים, כמונו אגב, בתוך המרחבים הווירטואליים.

<עמוס רולידר: זו המציאות הישראלית, אגב היא שונה מהמציאות בארצות האחרות בעובדה שההורה, גם הזמינות היא נמוכה, הוא גם לא יודע איך בעצם להתייחס לילד שלו: 'אני חבר שלו, אני עוזר לו, מה אני עושה אתו'.

<עמוס רולידר: עם כל רגשות האשם שאנחנו צוברים יש לו בעיה וצריך להגיד את האמת והמקום הזה הכי טוב להגיד את זה, בעצם כשאין היום להורה הזה סיוע בכל מה שקשור לאכיפה בחוץ.

<עמוס רולידר: הילד הישראלי אין לו שום בעיה להשיג אלכוהול, אני חוזר על זה.

<עמוס רולידר: הוא מקבל את המכונית בגיל מאוד צעיר, אין בקרה ויש מידור מהמקומות האלה.

<עמוס רולידר: ה-good news, לפחות כמו שאני רואה אותו בשטח ואני לא היחידי, ההורה הישראלי לא רוצה שרק נגביר לו את המודעות, הוא רוצה שניתן לו ממש כלים.

<עמוס רולידר: הוא רוצה לדעת: 'מה אני עושה כשהוא אומר לי, זה מה שאתה רוצה, אני עוזב את הבית הולך מפה', מה אני עושה, איך עומד בסיפור הזה.

<עמוס רולידר: אם אנחנו נשכיל- - - <קריאה:> מה אתה עושה?

<עמוס רולידר: מה אני עושה?

<עמוס רולידר: <קריאה:> כשאתה עומד - - -

<עמוס רולידר: מה אני עושה, אני לא נבהל.

<עמוס רולידר: ה-good news שלנו הוא שהילדים שלנו חיים במלונות של שבעה כוכבים, לא חמישה, הם רק בטוחים שהמלון שייך להם.

<עמוס רולידר: ברגע שהם יבינו שהמלון לא בדיוק שייך להם, הוא יעריך, כי זו מעטפת נפלאה של אהבה ונתינה והוא מרגיש שהוא כרגע שותף ולא ילד שלנו.

<עמוס רולידר: אנחנו צריכים להזכיר לו שהוא הילד שלנו, נזכיר לו את זה ולא נבהל.

<עמוס רולידר: תראי, ברגע שילד אלים, מתבגר אלים כלפי הוריו וההורים שלו חוששים להוציא את זה החוצה, הם בבעיה קשה ולכן אנחנו צריכים לדבר על הדברים האלה.

<עמוס רולידר: אנחנו צריכים, א', באמת לדאוג, אנחנו לא יכולים להשוות את עצמנו לאף מדינה בעניין הזה.

<עמוס רולידר: אנחנו צריכים להיות הרבה יותר ברורים, סליחה על המילה, בשלב הזה: 'ילדים יקרים, אנחנו יותר נוקשים למענכם'.

<עמוס רולידר: אבל אנחנו צריכים לעשות את זה, לא רק לדבר על זה.

<עמוס רולידר: אנחנו צריכים לדעת איך לעשות את זה וזה ההפך מ'לאהוב אתכם ולתת לכם'.

<גונן ירום: אי אפשר להתחיל את זה בגיל 17.

יפעת שאשא ביטון: צריך הרבה קודם.

<עמוס רולידר: אבל עדיין אפשר גם.

<עמוס רולידר: אתה יודע, שואלים אותי: 'עד איזה גיל אתה יכול לחנך'.

<עמוס רולידר: אני אומר: 'כל זמן שאתה משלם את החשבון עדיין יש לך סיכוי לחנך'.

<עמוס רולידר: זה הרבה יותר מורכב, זה הרבה יותר קשה.

<עמוס רולידר: אתה צודק, אם נתחיל בגיל שנתיים באמת יהיה הרבה יותר טוב, אבל אנחנו צריכים להיות יותר ברורים איתם ולא להיבהל למענם.

<עמוס רולידר: זה בדיוק מה שצריך לעשות היום, כולל אם מישהו באמת ידע שאם הוא משכיר למישהו, שבאמת ידע שיש לזה תוצאות קשות מאוד.

<עמוס רולידר: יש תחומים שהשכלנו, כולנו מזדעזעים בתחום של הבינו לבינה, הגיע הזמן שנזדעזע גם מהמקומות האלה, כי אנחנו נמצאים בצרות צרורות בכל מה שקשור לסיפור הזה כשמדובר פה על הדבר הכי חשוב לנו בחיים.

יפעת שאשא ביטון: לפני שאני אעביר את רשות הדיבור למועצת התלמידים, אני אשתף אתכם שזה לא רק במקומות שהילד לא מספיק אחראי בבוקר.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לכם דוגמה אישית, גם נתתי אותה היום בבוקר.

יפעת שאשא ביטון: היה אירוע, לרוע מזלי, במרכאות, שבועיים אחרי נושא הווילות הבן שלי הגיע אלי, ילד בן 17.

יפעת שאשא ביטון: הוא אמר לי: 'אימא, אני רוצה לדבר אתך על משהו'.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי לו: רועי, אין אופנוע' .

יפעת שאשא ביטון: הוא אמר לי: 'לא, זה יותר גרוע'.

יפעת שאשא ביטון: שאלתי: 'מה יותר גרוע'.

יפעת שאשא ביטון: הוא אמר: 'לאחת החברות יש יום הולדת'.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי: 'מצוין, אתם רוצים את הקומה למעלה'.

יפעת שאשא ביטון: הוא אמר לי: 'לא, אנחנו עושים את זה בווילה'.

יפעת שאשא ביטון: שתקתי גם אז- - - <קריאה:> שנה אחרי שנכנסתי לכנסת אתה באה לי עם זה?

יפעת שאשא ביטון: אמרתי: 'ברור לך שזה לא יקרה' ואז ניצלתי את ההזדמנות לפתוח שיח.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה להגיד לכם שזה מאוד לא פשוט.

יפעת שאשא ביטון: אני אימא, ככה, הגבולות אצלי הם מאוד ברורים, גם הם יודעים את זה.

יפעת שאשא ביטון: הוא אפילו כבר ייצר תיאוריה משלו שיש מחירים שהוא צריך לשלם בגלל שאני בכנסת, קיבל את זה באהבה.

יפעת שאשא ביטון: להגיד לכם שישנתי באותו לילה, קודם כל ניסיתי לדבר עם כל החברים שבכלל לא יקיימו את זה ושניתן להם את הבית ומה לא, אבל הם קיבלו כבר את ברכת הדרך גם של ההורים האחרים.

יפעת שאשא ביטון: אני הבטחתי שלפחות את זה אני לא אעשה ולא אלך לדבר עם כולם, אבל האמירה שלהם הייתה מאוד חזקה: 'את לא סומכת עלינו.

יפעת שאשא ביטון: את מכירה אותנו, אנחנו כל הזמן אצלכם'.

יפעת שאשא ביטון: אני באמת סומכת עליהם, אבל הפחד הוא תמיד שבתוך מקום פרוץ יקרה משהו למישהו והם לא ידעו להתמודד עם זה וזה הופך להיות קריטי.

יפעת שאשא ביטון: את זה ניסיתי לשדר.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לכם בכנות, אני לא ישנתי באותו לילה כשהבן שלי ישן במיטה שלו והחבר'ה שלו היו בווילה.

יפעת שאשא ביטון: הייתי עם ייסורי מצפון מאוד קשים, אבל ידעתי שזה הדבר הכי נכון שאפשר לעשות וזה קשה, באמת היה לי קשה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, אנחנו לגמרי צריכים לעזור להורים להיות שם ולהתמודד עם הקושי.

יפעת שאשא ביטון: אני מתעסקת בזה אז אולי לי יותר קל מאחרים ועדיין היה מאוד קשה.

יפעת שאשא ביטון: מה קורה לאנשים שלא נמצאים בתוך זה וצריכים לעמוד מול כל הלחץ החברתי הזה?

יפעת שאשא ביטון: זה גם מול ילדים טובים מבתים טובים, נורמטיביים לחלוטין, ילדים אחראיים, ועדיין אני מרגישה שאנחנו צריכים להיות שם גם בשבילם.

יפעת שאשא ביטון: עם האמירה הזאת אליאב אני נותנת לך את רשות הדיבור.

<אליאב בטיטו: קודם כל צהריים טובים לכולכם.

<אליאב בטיטו: אליאב, בן 17.5, תלמיד כיתה יב' מעפולה, יושב ראש מועצת התלמידים והנוער הארצית.

<אליאב בטיטו: לגבי הדברים שנאמרו כאן.

<אליאב בטיטו: תראו, קודם כל לגבי הדברים שפרופסור רולידר אמר, אלו באמת דברים, קודם כל אנחנו מאוד מעריכים אותך ואת התיאוריות שלך.

<אליאב בטיטו: ספציפית פה, חינוך זה לא מדע מדויק.

<אליאב בטיטו: זאת אומרת, מבחינת נתונים אני לא אבוא ואתנגד למישהו ובוודאי לא בסמכות של פרופסור, זה לא בסמכותי.

<אליאב בטיטו: קודם כל אנחנו מכבדים את זה.

<אליאב בטיטו: עם זאת אומר, חינוך זה אוסף של תיאורית וספקולציות שחלקן נכונות, חלקן לא.

<אליאב בטיטו: פה ספציפית אני כן חושב שהדברים האלה יאמרו כי לעיתים יש נטייה בדיונים כאלה לקחת את בני הנוער ומאוד מאוד להכפיש אותם.

<אליאב בטיטו: - - -

יפעת שאשא ביטון: ממש לא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו אוהבים אתכם ואתה יודע כמה.

<אליאב בטיטו: אנחנו יודעים ובגלל זה אני אומר שמדובר כאן על בני הנוער שהקימו הכי הרבה תנועות ומפעלי נוער מאז הקמת המדינה, אלו נוער שיוצאים הכי רבה להתנדב.

<אליאב בטיטו: כן, אני חושב שצריך להגיד את הדברים הטובים.

<אליאב בטיטו: לגבי הדיון הספציפי הזה.

<אליאב בטיטו: אני חושב שהבעיה העיקרית כאן היא בכלל לא אם משכירים ווילה או לא משכירים ווילה, אלא בכלל תרבות האלכוהול, תרבות הגבולות שלנו כבני נוער.

<אליאב בטיטו: כי אם עכשיו אני הולך משכיר בה ווילה ושותה בה אלכוהול, אני יכול לעשות את גם לא בווילה, אני יכול לעשות את זה בגן השעשועים הקרוב לבית.

<אליאב בטיטו: לעשות גם שם בלי שאף אחד יראה ובלי שאף אחד ידע, לעשות בדיוק את אותם דברים שהייתי עושה בווילה.

<אליאב בטיטו: הנקודה שלדעתי צריך לדבר עליה, מצד אחד כן לבוא ולדעת איפה הגבולות של ההורים וגם את הגבולות האלה צריך לבחון בצורה מאוד מאוד מדויקת, כי זה מאוד משתנה.

<אליאב בטיטו: יש הורים שבסופו של דבר יעשו את המאמץ, לדוגמה הסיפור שהיושבת ראש הזכירה כאן, זה הסיפור הכי מדויק שיכול להיות.

<אליאב בטיטו: מצד אחד הורה מאוד מאוד רוצה לשים את הגבולות ומצד שני בסופו של דבר ברגע שהוא יגיד לילד שלו :'אתה לא הולך' הוא יודע שיש גם מחירים חברתיים שהילד יצטרך לשאת אותם.

<אליאב בטיטו: לגבי ההצעה הספציפית הזאת שבאה ואומרת, באמת דיברנו על גם במועצה וגם אתמול, ההצעה אומרת עד גיל 18 אסור לבני נוער שוכרים דירה ואם המשכיר עושה את זה, אז עד חצי שנה שנת מאסר למשכיר.

<אליאב בטיטו: מה שאנחנו כן חושבים שכדאי לעשות, זה לשנות את הגיל מגיל 18 לגיל 17, אני אסביר גם למה.

<אליאב בטיטו: אם מגיל 16 ו-9 חודשים יש לנו כלי נשק בידיים, רישיון נהיגה, כלי נשק, ראינו את זה בפיגועי דריסה להבדיל, עד כמה שהיה אפשר להשתמש בו ככלי נשק.

<אליאב בטיטו: אני חושב שאם אנחנו מספיק סומכים, האמת אתם המבוגרים יותר, מספיק סומכים עלינו כבני נוער להחזיק כלי נשק, להחזיק רישיון נהיגה, באמת כדאי להורים לסמוך עלינו גם בנושאים האלה.

<אליאב בטיטו: מה שכן, לגבי הגבלה של אלכוהול בפיצוציות או לגבי ההגבלה על מה סמכות השוטר, כן יש מקום לבוא לאכוף את זה ולדאוג שהדברים באמת יקרו ולא יישארו ברמת החוק כמו שהרבה פעמים קורה.

<אליאב בטיטו: אם זה הדבר שיקרה, בוודאי שזה יהיה דבר מבורך.

<אליאב בטיטו: אנחנו כמובן נשמח לסייע בכל דבר שניתן, אם זה מעגלי שיח או כל דבר שרק יתבקש.

יפעת שאשא ביטון: אליאב, אני רוצה לשאול אותך משהו.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה לגמרי את האנלוגיה שעשית לרישיון הנהיגה אל מול היכולת שלכם באמת להשכיר ווילה פרטית.

יפעת שאשא ביטון: גם בגיל 17 אתם מנועים מלשתות, אסור לכם לשתות.

יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין, בוא נודה על האמת, כשאתם מגיעים לווילות, אין מה לעשות, זה חלק אינטגרלי מכל הסיפור הזה של השתייה.

יפעת שאשא ביטון: על אחת כמה וכמה רישיון, אתה אומר לי שבגיל 17 תקפיד יותר כדי שאחר כך לא תצאו ותנהגו כשאתם תחת השפעת האלכוהול.

יפעת שאשא ביטון: אבל, איך מגשרים על הפער הזה שמצד אחד אתה אומר: 'אנחנו מאוד אחראיים, מסוגלים לנהוג ברכב אז אנחנו מסוגלים לקחת אחריות על עצמנו, ומצד שני ברור לכולנו שאתם תכנסו עם אלכוהול לווילה, שזה אנטי תזה מוחלטת לאחריות.

<אליאב בטיטו: נכון מאוד.

<אליאב בטיטו: לדעתי יש לזה שני פתרונות.

<אליאב בטיטו: פתרון ראשון זה לבוא ולקחת את הצד ההסברתי ולבוא ולדבר אתנו על הדברים האלה.

<אליאב בטיטו: כמו שיש את הקמפיין, תמיד אני נותן אותו כדוגמה כי הוא באמת קמפיין מוצלח, הסיפור של החגורות שחוגרים גם מאחור שערוץ הילדים יוצאים עם זה, זה דבר שאף אחד לא האמין שמישהו ייסע עם חגורה.

<אליאב בטיטו: היום אפשר לראות את זה בקרב נהגים, רוב מוחלט נוהג עם חגורת בטיחות.

<אליאב בטיטו: את אותו עניין אפשר לעשות גם כאן על ידי פן הסברתי.

<אליאב בטיטו: תמיד צריך לבוא ולדבר על הדברים האלה ולראות איך אפשר לשפר אותם.

<אליאב בטיטו: הפן השני הוא הפן של האכיפה.

<אליאב בטיטו: אם נבוא ומלכתחילה לא יהיה לנו אלכוהול, כי אף מוכר לא יסכים למכור לנו, זה כבר מוריד ב-80%-90% - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל גם היום אסור להם למכור ומה הוא עושה, קונה בגיר ומעביר לכם, בדיוק מה שעושים עם הווילות, משכיר בגיר ומעביר אחר כך - - -

<אליאב בטיטו: מה שעשינו, אני יכול להגיד, עם חדשות ערוץ 2, זה היה בשיתוף פעולה אתנו.

<אליאב בטיטו: לפני מספר חודשים יצאנו, שלחנו נציג שלנו ואמרנו: 'או.

<אליאב בטיטו: קיי, בואו נבדוק'.

<אליאב בטיטו: הוא לא היה בגיל 18, שאלנו האם ימכרו לו אלכוהול.

<אליאב בטיטו: רוב בעלי העסקים מכרו, לא היה צריך את הבגיר הזה.

<אליאב בטיטו: נכון, יהיו מקרים שבגיר יקנה, אבל עדיין זה יצמצם בצורה מאוד רחבה, בצורה מאוד מאוד גדולה את מספר המקרים האלה, שזה כבר דבר טוב, להגביר את האכיפה.

<אליאב בטיטו: צריך פשוט לבוא ולדבר אתנו על הדברים האלה, כי נכון שיש אחריות.

<אליאב בטיטו: בדיוק כמו שמסבירים לנו, לפני שאנחנו עולים על ההגה אנחנו מבינים את האחריות שיש לנו על הכביש ועל זה שאנחנו יכולים לדרוס מישהו יכולים להיכנס על זה לכלא.

<אליאב בטיטו: אם נבין את האחריות כשאנחנו שותים אלכוהול או שעושים אי אילו דברים בתוך הווילות, לדעתי זה יפתור את הבעיה.

<אליאב בטיטו: לא יפתור, יצמצם לפחות את התופעה.

יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף, אני מאמינה מאוד בכוח שלכם כבני נוער לפעול בקבוצת השווים שלכם.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, הרבה פעמים לחץ חברתי מטעמכם יכול לסייע יותר מכל המבוגרים שיושבים פה מסביב לשולחן, וגם במקומות האחרים.

יפעת שאשא ביטון: השאלה, איך אנחנו יכולים לגייס אתכם הנוער שכן מבין וכן מודע.

יפעת שאשא ביטון: פגשתי הבוקר נערה מקסימה בשם שני ביטון שכותבת ב"פוגי" או משהו כזה, באמת אתה רואה שהנוער שלנו הוא מלח הארץ ויש הרבה בני נוער שאנחנו יכולים לעבוד אתם למען בני נוער - - -

<אליאב בטיטו: נכון.

יפעת שאשא ביטון: השאלה איך אנחנו מגייסים אתכם דרך מועצת תלמידים.

<אליאב בטיטו: מה שאנחנו עשינו, לפחות משהו שאנחנו מאוד מאוד מקפידים עליו בקו הפרסומים גם מבחינה דוברות, זו דוגמה, אתמול אישרתי את הכרזה של פורים שאנחנו מוציאים כתבנו שם הערה: 'זכרו, עד גיל 18 אסור לשתות'.

<אליאב בטיטו: הערה כזאת: עד גיל 18 אסור לשתות - - - <קריאה:> לא ממומלץ וזה לא בריא.

<אליאב בטיטו: לא מומלץ ולא בריא, אני לא זוכר בדיוק את הניסוח.

<אליאב בטיטו: כתבנו שם ניסוח מתוך החוק שהיום קיים.

<אליאב בטיטו: בעצם אמרנו: 'חבר'ה, גם אם שותים אז עד הגבלה'.

<אליאב בטיטו: בסילבסטר שכשהיה לנו ברור שבני נוער הולכים לבלות כתבנו מספר עצות, לפי בילוי או אחרי בילוי איך אני בעצם דואג לסיים את הערב בצורה נבונה, שאני לא אבוא להשתכר.

<אליאב בטיטו: גם להשתכר, כן כולנו נחשפים לאלכוהול לפחות לחלק מהציבור שמקיים ערבי קידוש בבית,.

<אליאב בטיטו: אני יכול לומר כנער דתי, אני נחשף לאלכוהול כל יום שישי.

<אליאב בטיטו: ברור שנחשפים לאלכוהול, ברור שאנחנו רואים את זה ברשתות כמו שפרופסור רולידר ציין.

<אליאב בטיטו: אי אפשר להתעלם מהתופעה, התופעה קיימת.

<אליאב בטיטו: השאלה איך אנחנו יודעים גם כשאנחנו נחשפים למשהו לא טוב נדע שלא נעשה את זה

<עמוס רולידר: עזוב סיסמאות.

<עמוס רולידר: אני אציע לך פרויקט.

<עמוס רולידר: קחו אתם, מועצת הנוער הארצית, תצאו בקמפיין נגד הצימרים.

<עמוס רולידר: אתה שומע, ושתצא באלטרנטיבה - - -

<אליאב בטיטו: איזו אלטרנטיבה?

<עמוס רולידר: אלטרנטיבה, תשמע, האלטרנטיבה, או באמת בבתים מסוימים שהורים יתאחדו ביחד ויתנו לכם את השירות הכי טוב.

<עמוס רולידר: אתה יודע מה, בוא נחשוב ביחד על איזה מקום בתחום בית הספר.

<עמוס רולידר: בעצם משהו, עזוב, אתם תצעדו קדימה - - -

יפעת שאשא ביטון: בתוך הקהילה.

<עמוס רולידר: בתוך הקהילה.

<עמוס רולידר: מי צריך את הצימרים האלה.

<עמוס רולידר: תן אלטרנטיבה, אבל תעמדו אתם ותהיו באמת החלוץ.

<עמוס רולידר: אתה יודע, אני אתן לך מכיוון אחר.

<עמוס רולידר: יפעת צודקת, יש תופעה שאנחנו לא מדברים עליה כאן, יש תופעה קשה מאוד של בריונות כלפי ילדים, נתונים קשים מאוד – ילדים שסובלים מהחברים שלהם.

<עמוס רולידר: בכל העולם יודעים היום דבר אחד, אגב 6 באפריל, כנרת, כנס מוגנות ילדים, אני מזמין את כולכם.

<עמוס רולידר: אני רוצה להגיד לכם, אנחנו יודעים דבר אחד בעולם היום, היחידים שיכולים לפתור את בעיית ה"שיימינג", זה ה- by stenders, הילדים שעומדים מהצד, כי ברגע שאתם כמועצת תלמידים, כמנהיגות תעמדו בפני אחרים ותגידו: 'לא, לדעתנו זה לא נכון.

<עמוס רולידר: אנחנו הולכים למקום אחר'.

<עמוס רולידר: תשמע, זה כוח אדיר.

<עמוס רולידר: אתם כמובן צריכים שמאחוריכם יעמדו מבוגרים שלא ממצמצים, שיחזקו אתכם כי ברגע שאנחנו לא נעמוד מאחוריכם זה לא יקרה.

<עמוס רולידר: זה באמת הכוח העצום שיש בפניכם, לא כך כל בכרזה: 'תשתו לא תשתו'.

<עמוס רולידר: אגב, זה מצוין, תביא את זה, הערב ברבע לשמונה אגיד את זה "בחיסכון", חשוב להציע את זה לכולם, זה נכון.

<עמוס רולידר: אני חושב שלהציע אלטרנטיבה, לקבל מזה חיזוק מהורים ומכולם, אבל לעמוד כנגד אותו רוב, זה בעיניי דבר שאתם יכולים לעשות אותו והוא יכול להצליח והוא יכול להיות שינוי עצום.

<אליאב בטיטו: אני מסכים אתך לחלוטין, אני רק אגיד ששמנו לב שכשאין אלטרנטיבה אז הולכים למה שיש.

<אליאב בטיטו: בדיוק כמו הסיפור שנתת עם הגרפיטי.

<אליאב בטיטו: אנחנו, מה שכן עשינו, נפגשנו עם השלטון המקומי, נפגשנו גם עם מי שאחראית מטעם השלטון המקומי על הנושא הזה.

<אליאב בטיטו: קראנו להם להקים מרכזי צעירים ונוער ברשויות המקומיות.

<אליאב בטיטו: אני יכול להגיד, בעיר עפולה נפתח לפני מספר שבועות מרכז מנהיגות של בני נוער שבני נוער מוכנים ללכת לשם בכל שעה במהלך היממה, למעט השעות המאוד מאוחרות של הלילה.

<אליאב בטיטו: זה נתן מענה לציבור מאוד גדול של בני נוער שלא היה להם את זה.

<אליאב בטיטו: לגבי ה"שיימינג" שהזכרת כאן, אני רק אגיד במשפט.

<אליאב בטיטו: אם אתה זוכר בשנה שעברה, בטוח שאתה זוכר, לגבי השיר הסלפי המפורסם של הפסטיגל.

<אליאב בטיטו: השנה יצרנו שיתוף פעולה עם הפסטיגל.

<אליאב בטיטו: אם שמת לב, הנושא השנתי הוא ה"שיימינג".

<אליאב בטיטו: יצרנו תחרות משותפת - - -

יפעת שאשא ביטון: הם עשו את זה פנטסטי.

יפעת שאשא ביטון: אני פרגנתי להם מעל כל במה.

<אליאב בטיטו: לחלוטין כן.

<אליאב בטיטו: בעצם מה שעשינו, יש דמות של יושב ראש מועצת התלמידים בפסטיגל, יצרנו סרטון משותף, בעצם הוא ובית הספר, אני המועצה הארצית, מזמינים את כל בני הנוער.

<אליאב בטיטו: הזמנו את כולם ליצור סלוגן, סרטונים, שירים בנושא והזוכים יכלו להיכנס אל מאחורי הקלעים, כרטיס לפסטיגל ועוד המון המון הטבות שנתנו להם.

<אליאב בטיטו: הדבר הזה, אני אומר לך שקיבלנו מאות יצירות של בני נוער.

<אליאב בטיטו: תלמידים בכיתות ו' ששולחים לנו, מקבלים טלפונים מילדות ונערות: 'איך אני יכולה לפגוש את הכוכב הזה?'.

<אליאב בטיטו: אמרתי לה: 'תצרי בנושא בריונות ברשת, תובילי מהלך בכיתה שלך או שתוביל מהלך בכיתה שלך'.

<אליאב בטיטו: הדבר יצר שינוי מדהים.

<אליאב בטיטו: אני מבחינתי בסוף הפרויקט הזה הרגשתי, נכון זה לא משהו שקיבל חשיפה תקשורתית וגם לא היינו צריכים אותה, זה קיבל את התמיכה של בני הנוער - - -

יפעת שאשא ביטון: גם לא צריכים אותה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים את הנוכחות והמשמעות שלכם בקרב בני הנוער.

<אליאב בטיטו: בדיוק, חשיפה בשטח.

<אליאב בטיטו: בסוף הפרויקט כשראיתי את התגובות, קיבלתי תגובה, אחת המרגשות, היא הייתה מנערה שעברה את זה וחוותה את זה.

<אליאב בטיטו: כשקראתי אותה, העברתי את זה לחלק מהחברים במועצה.

<אליאב בטיטו: אמרתי להם: 'בשביל עשינו את זה וזה שווה הכול', בדיוק על אותו עניין.

<אליאב בטיטו: אנחנו נשמח בכל דבר שיש בנושא הזה לעזור ולסייע.

<אליאב בטיטו: אם יש לך הכוונות אנחנו נשמח לקחת את זה צעד אחד קדימה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו באמת נשב ביחד על רעיונות, כי כנראה שלא סתם אמרתי שהכוח הוא באמת בידיים שלכם.

<קרן רוט איטח: אני רק רוצה להעיר הערה בהקשר זה.

<קרן רוט איטח: יש כוח של מנהיגות נוער "עמיתים ומשפיעים".

<קרן רוט איטח: אנחנו דווקא בנושאים האלה עובדים עם מנהיגות נוער החל מכיתות ה' ו-ו', ילדים נבחרים שעוברים הכשרה עם הצוות החינוכי ואחר כך הם נכנסים לכיתות ומהווים איזה כוח משפיע.

<קרן רוט איטח: הם עובדים גם עם בני הגיל היותר צעירים או בבתי ספר.

<קרן רוט איטח: יש פה עתודת מנהיגות נוער שהיא ממש מגויסת לסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: מצוין, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: רויטל בבקשה נציגת ההורים.

<רויטל ליפמן שמר: צהריים טובים.

<רויטל ליפמן שמר: קודם כל שמחתי מאוד לראות את הנוער כאן.

<רויטל ליפמן שמר: אני אימא לנוער, למען הגילוי הנאות, ונציגה של ארגון ההורים.

<רויטל ליפמן שמר: בשנה שעברה נתקלו בבעיה הזאת סביב האפטר פארטי של סיום התיכון בירושלים.

<רויטל ליפמן שמר: נערכנו ממש על השניות האחרונות.

<רויטל ליפמן שמר: היו לנו תובנות שהפצנו בין במנהלי התיכונים.

<רויטל ליפמן שמר: אני לא מתנערת מהתפקיד ההורי, ההפך.

<רויטל ליפמן שמר: אני חושבת, ושמחתי לדעתו של המלומד, הצורך בגבולות והצבת גבולות הוא לא רק בהקשר של אלכוהול וסמים.

<רויטל ליפמן שמר: לצורך מעטפת יותר טובה ופעילות אקטיבית שתביא לשינוי צריך גם אכיפה חוקית בתחום שהוא כרגע אפור, זה נושא האמרגנות והיחצנות, אחרת אחרי שנסיים את האכיפה שם אנחנו נעביר את הטריטוריה מהצימרים, למקום אחר, אולי חזרה ליערות.

<רויטל ליפמן שמר: האמרגנים והיחצנים של המסיבות עוסקים במקצוע ללא רישיון, לא מחויבים בסטנדרט מקצועי מסוים ועל כן האחריות שלהם בפועל, לא רק בכוח, לא קיימת.

<רויטל ליפמן שמר: בשנה שעברה נתקלנו בתופעה מדהימה שבה הם מחתימים את השמיניסטים, גם השביעיסטים, על כך שהם אחראים לעצמם, ומתנערים מכל מיני אחריות שאולי הייתה יכולה להתגלגל עליהם.

<רויטל ליפמן שמר: הם יצרו מסמכים משפטיים, אני עורכת דין ברוב עוונותיי, התפעלתי מהיכולת לתפור את הבגד מהר מהר.

<רויטל ליפמן שמר: זאת אומרת, ראיתי את שילוב החוזים הקודמים.

<רויטל ליפמן שמר: אותה בעיה ראינו עם אחריות בעלי מקום.

<רויטל ליפמן שמר: יש בחקיקה מספיק אחריות על בעלי מקום, אבל הם יצרו לעצמם מסמכים משפטיים כדי להתנער מזה.

<רויטל ליפמן שמר: הנוער כל כך מחפש לו בית מחוץ לבית כדי לעסוק בפעילות, נקרא לה, מתנשאת מעבר לבילוי, ניסוי כלים האם הם מסוגלים להגיע עד לקצה.

<רויטל ליפמן שמר: ניתנת להם בזה בית או אפשרות בגלל שבעלי המקום, לא הוגדרה מה טיב האחריות שלהם גם כשהם לא נמצאים וגם סעיף שלא יאפשר להם להתנער מאחריות.

<רויטל ליפמן שמר: אם בשני העיסוקים האלה, אם חשמלאי צריך רישיון כדי לעסוק בחשמל כדי למנוע פעילות שתפגע בביטחון ובבטיחות של אנשים, צריך להסתכל גם על אמרגן וגם על יחצן כבעל מקצוע שהפעילות שלו עלולה להוות סיכון לביטחון ובטיחות של האנשים.

<רויטל ליפמן שמר: צריך להסדיר את זה בין אם בחוק הזה או בחקיקה נפרדת, זה כבר עניין אחר.

<רויטל ליפמן שמר: שוב, אותו דבר גם לגבי בעלי המקום.

<רויטל ליפמן שמר: יש מספיק חוקים בהם יש סעיף שלא ניתן להתנות על החוק בהקשר של אחריות.

<רויטל ליפמן שמר: זה יחזיר את האחריות לבוגר תורן.

<רויטל ליפמן שמר: אני לא רוצה להתנער מהתפקיד ההורי, אני ברוב עוונותיי הצעתי את קיומי, נוכחתי בשתי מסיבות כאלה.

<רויטל ליפמן שמר: מאחר והם כל כך נבהלו, הם הודיעו לי שהם מוכנים לאוסף של תנאים מאוד מדוקדקים של כמות השתייה מול כמות האכילה, מיקום המסיבה, כמות המאבטחים - - -

יפעת שאשא ביטון: מאוד בעייתי.

<רויטל ליפמן שמר: עד כדי כך התפקיד ההורי, לפעמים מספיק רק לנבוח, לא לנשוך.

<רויטל ליפמן שמר: הם הסכימו, כדי לא לקבל ממש נוכחות הורית, לקבל נוכחות של בוגרי צבא מאותו בית ספר, בני 22-23 שדיווחו בזמן אמת.

<רויטל ליפמן שמר: זאת אומרת, ממילא הם מצלמים סלפי, אז הצענו להם מצלמות במקום.

<רויטל ליפמן שמר: היו שני חובשים במקום, היה מציל כי הייתה בריכה, כך שהיה פינוי מסודר.

<רויטל ליפמן שמר: אני אומרת שהיה פינוי מסודר לבית חולים קרוב עקב הרעלת אלכוהול, זה צפוי - - -

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שהייתה הרעלת אלכוהול ולא למקרה ש.

יפעת שאשא ביטון: הייתה הרעלת אלכוהול והיה פינוי מסודר.

יפעת שאשא ביטון: ברגע זה כשאנחנו מקבלים את השיח הוא בעייתי לי - - -

<רויטל ליפמן שמר: רגע, רגע, שנייה.

<רויטל ליפמן שמר: מה שאני מנסה להגיד שלא צריך להכשיר את השרץ.

<רויטל ליפמן שמר: אני לא מחפשת איזה תפקיד כזה של ההורה המאפשר והם מתחת לאף עושים.

<רויטל ליפמן שמר: הם עושים ממילא, הם באים מתודלקים עוד לפני כן.

<רויטל ליפמן שמר: זאת אומרת, אני יודעת ממה שקרה באותו לילה, שהם מגיעים מתודלקים בארבעה-חמישה משקאות קודם לכן, אז גם אם במסיבה אפשרנו לקבל רק שני משקאות לילד, אלה שני המשקאות שיביאו את חלק מהנוכחים להרעלת אלכוהול.

<רויטל ליפמן שמר: התדלוק שנעשה על ידם נעשה מתחת אפם של ההורים.

<רויטל ליפמן שמר: אני אומרת את זה, ידנו קצרה לחנך את כל ההורים.

<רויטל ליפמן שמר: אנחנו מקבלים, שוב אם דיברנו על רישיון ועל אחריות, אנחנו מקבלים את התפקיד הזה בלי לימוד ובלי רישיון.

<רויטל ליפמן שמר: אנחנו בהחלט מודעים לעניין הזה, אבל מעבר למעטפת שדיברתי עליה של אכיפה משטרתית ואכיפה חוקית שהזכרתי קודם, אני מציעה למצוא דרך להחזיר את הבילוי למקומות המסודרים.

<רויטל ליפמן שמר: לא ששם זה חף מאלימות, במועדונים וכו', וסכינים.

<רויטל ליפמן שמר: הסיבה שהם בורחים לצימרים כי זה רחוק וכי סיירת הורים, פעולה שגם בה הייתי מעורבת לפני שנתיים בירושלים, לא מגיעה לגן הציבורי הזה באיזה מושב שכוח אל.

<רויטל ליפמן שמר: הדבר השני, ההסברה צריכה להיות גם בתוך היישובים הקטנים, כי שכנים שמפריעים להם או שיש ווילות שמראש משמשות, אגב לפעמים זה לא ווילות לפעמים זה הנגר כזה, לופט שמועבר ממקום למקום, זה יאפשר למשטרה לאכוף יותר כאשר בעלי בתים שגרים במקומות, נקרא לזה יישובים כפריים, יהיו מודעים לסכנות האלה ויאפשרו קבלת מידע.

<רויטל ליפמן שמר: זה צריך גם אכיפה על ידי צעירים בתוך המשטרה.

<רויטל ליפמן שמר: אני מדברת כדי לקבל מידע קודם כמו שהיה עם מסיבות ה"רייב", זה אותו סיפור רק בשינוי אדרת.

<רויטל ליפמן שמר: צריך לחשוב איך מאפשרים בילוי אלטרנטיבי עם הקלות מסוימות בתוך המקומות המסודרים כדי שתהייה לפחות אכיפה, שזה מקום שהוא מתאים לתנאי בטיחות וביטחון של פעילות רבת משתתפים.

<רויטל ליפמן שמר: האיסור של כניסת חומרים משכרים או ממכרים, את זה אנחנו הגדרנו מראש בתוך אותה מסיבה, בתוך חמש מסיבות שהיו בירושלים, רק הזיזו את מקום הצריכה למקום אחר.

<רויטל ליפמן שמר: לכן אני חושבת שמעבר לאחריות ההורית שיש כאן צריך לעשות חושבים בגדול וברחב, כמו שאמר הפרופסור, איך אנחנו מייצרים להם אלטרנטיבות בילוי שבהן הם לא צריכים עד דלא ידע כדי להשתחרר.

<רויטל ליפמן שמר: אני אומרת משהו קצת יצירתי, אבל יכול להיות שסטודיו במשחק וצורות אלטרנטיבות של ביטוי אישי יכולות להיות מעניינות לאנשים צעירים לא פחות מאשר אלכוהול.

<רויטל ליפמן שמר: הצורך שלהם להתפרק יכול למצוא מקומות אחרים.

<רויטל ליפמן שמר: עכשיו לגבי בתי הספר ומשרד החינוך.

<רויטל ליפמן שמר: אני מבינה שבכלל יש הרבה דעות בעניין הזה, גם בארגון שממנו אני מגיעה, כמה מעורבות צריך לבקש או לדרוש או לצפות מבתי הספר התיכון.

<רויטל ליפמן שמר: הם מצדם אומרים שזה לא במגרש שלהם כי זה נעשה בשעות הפנאי.

<רויטל ליפמן שמר: מהבחינה הזאת צריך לשנות את הגישה, "בליד"ה", שם לילדיי לומדים - - -

יפעת שאשא ביטון: זה אומר, אנחנו לוקחים אחריות ונחנך את הילדים למען או לטובת שעות הפנאי.

<רויטל ליפמן שמר: אני אומרת מה קיבלנו בפרצוף בשנה שעברה מול העיניים.

<רויטל ליפמן שמר: התפיסה צריכה להיות שלא רק בבית ספרנו מדברים על זה, עוסקים בזה, מאפשרים את זה ואולי גם מאפשרים את האולם ואת המקומות הפיסיים.

<רויטל ליפמן שמר: החינוך לבילוי אלטרנטיבי לא יכול להיות מנותק מהיום-יום של נוער והיום-יום שלו הוא בבית ספר.

<רויטל ליפמן שמר: אני לא מדברת אגב על נוער מנותק או על נוער בסיכון וכו', שזה - - -

יפעת שאשא ביטון: מדברים על כלל הנוער.

יפעת שאשא ביטון: היום גם העלויות הן מטורפות כך שזה - - -

<רויטל ליפמן שמר: זהו, עכשיו לגבי העלויות המטורפות, אני רוצה לעלות את זה בהקשר של שוויון הזדמנויות.

<רויטל ליפמן שמר: שוב, לילדים מבתים שיש להם פחות אפשרות, אז הם לא ישיגו להם מאבטחים משנים קודמות פלוס חובשים, פלוס מציל, פלוס פיקוח מרוחק או יותר מקרוב.

<רויטל ליפמן שמר: לכן דווקא במקומות בהם האפשרויות הכלכליות יותר נמוכות צריך לעזור גם בעניין הזה יותר ולאפשר בילוי מפוקח על ידי מבוגרים.

<רויטל ליפמן שמר: אני חוזרת על מה שנאמר, אני רק לא בטוחה שהמבוגרים האפקטיביים יהיו ההורים של אותם ילדים.

<רויטל ליפמן שמר: בסיירת הורים חלק מהרעיון הוא שהילדים של אחרים מפוקחים על ידך בגן הציבורי שבו סיירת ולא הילדים שלך.

<רויטל ליפמן שמר: שוב, מבלי להתנער מהתפקיד ההורי שבו הורה צריך להציב גבולות לילדו ולהיעזר על ידי רשויות וכל גוף שיהיה מוכן לסייע לו בעניין הזה, צריך לחשוב בצורה יצירתית על האפשרות של הורים כגופים קהילתיים ולאו דווקא ההורים הספציפיים לילד הספציפי.

<רויטל ליפמן שמר: במובן הזה זה יכול להיות מעטפת שתעזור להורה הספציפי עם הילד הספציפי.

<רויטל ליפמן שמר: עוד דבר לגבי העניין של - - - -

יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום.

<רויטל ליפמן שמר: לגבי המסיבות בווילות ובהנגרים ובכל מיני צורות אחרות.

<רויטל ליפמן שמר: שוב, זה נובע מהצורך לברוח מהפיקוח במקומות אחרים.

<רויטל ליפמן שמר: זה כמו עובדי קבלן בלי עובדים.

<רויטל ליפמן שמר: זה אותו סגנון של להרגיש עם ולהיות בלי, כל השיטות האלה של לברוח מאכיפה.

<רויטל ליפמן שמר: אם יהיה ברור שהאכיפה נוקשה גם במקומות שכביכול הם אפורים, אז לא יהיה שווה למקומות כמו הנגרים וכו' להשקיע באבטחה, בעמידה בתקנים ובדברים נוספים של החוק ולכן התופעה יכול להיות שהיא תצטמצם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה רויטל.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מוטי יוגב בבקשה.

מרדכי יוגב: ברשות היושב הראש ולפרופסור רולידר שמימיני.

מרדכי יוגב: שמעתי את שמו, לא הכרתי, וכל הנוכחים - - - <קריאה:> מערוץ 2 ו- - -

מרדכי יוגב: החסך הוא שלי.

מרדכי יוגב: אני אומר יישר כוח לכל העוסקים בחינוך.

מרדכי יוגב: אנחנו מדברים, פרופסור רולידר הזכיר בעיה נוספת, את זה אני אומר בעיקר לבני הנוער.

מרדכי יוגב: הוא הזכיר בעיה נוספת יחד עם בעיית האלכוהול והסמים, בעבר היה סיגריות ובכוונה אני אומר גם הסיגריות, הוא הזכיר את מערכת היחסים של בינו לבינה.

מרדכי יוגב: אני חושב שאם יש לנו בזה מכת מדינה או מכה חינוכית צריך בשלושת הדברים שנאמרו פה, עבודה חינוכית.

מרדכי יוגב: שני דברים, עבודה חינוכית ואכיפה.

מרדכי יוגב: צריך לשים את הדגש על עבודה חינוכית.

מרדכי יוגב: כל המאמצים החינוכיים, אני מברך עליהם, כל מאמץ במקומו.

מרדכי יוגב: יחד עם זאת, השורש הוא החינוך.

מרדכי יוגב: בתוך זה את הקייס מנג'ר, אני סבור שאותו צריך לקחת משרד החינוך.

מרדכי יוגב: זאת אומרת, מבחינתי האחריות, ביטוי שאמרתי בהיותי למעלה מעשור מזכ"ל תנועת בני עקיבא, ביטאתי ואמרתי: 'שנהייה כולנו לוקחים את כל האחריות'.

מרדכי יוגב: זאת אומרת, לא ההורה כל האחריות, המורה כל האחריות, תנועת הנוער כל האחריות.

מרדכי יוגב: כל אחד יחוש שהוא כל האחריות.

מרדכי יוגב: כדאי שתהייה חפיפה ולא שכל אחד יגיד: 'אני אחראי רק בשעה שמגיעים אלי'.

מרדכי יוגב: הדבר הנוסף, משום שההורים הם הרי הורים לגווניהם.

מרדכי יוגב: את עם המודעות הרבה שלך והאימא שדיברה פה, אין לי ספק שהיא פה כי יש לה מודעות, אבל רוב ההורים הם או חסרי מודעות, או שהם רצים אחרי עמל יומם ומגיעים בשש בערב, לעיתים למעונות עד שש בערב שמסיימים משמרת שלישית של מעון, בשביל לקחת את הילד מהמעון, או שאחר כך רואים את הבן ב-9 או 11 בלילה או על הבוקר כשהוא רץ לבית הספר ואתה לעבודה.

מרדכי יוגב: אם כן, לדעתי מערכת החינוך צריכה לקחת פה הרבה הרבה יותר אחריות, זה הדבר הראשון.

מרדכי יוגב: אני חושב שמערכת החינוך צריכה להכריז: 'אני אחראית'.

מרדכי יוגב: קרי, לא רק מתמטיקה בראש, מבלי לפגוע במתמטיקה, אלא ערכים בראש ולעשות על הדבר הזה בחינה ארוכה של 24 שעות של בני הנוער.

מרדכי יוגב: בתוך זה גם לתת וואוצ'ר כספי הרבה יותר ללא בפורמלי, כי הילד בפורמלי בין 8:00-2:00 ובלא פורמאלי בין 2:00 ל-2:00 או משוטט באינטרנט או משוטט ברחוב.

מרדכי יוגב: לכן צריך להשקיע שם יותר משאבי תקציב לכל מי שייתן לנוער עיסוק נוסף עם משהו ערכי.

מרדכי יוגב: מצדי, וואוצ'ר לקבוצת כדורגל שפעם בחודש תתנדב בבית החולים שעל יד.

מרדכי יוגב: לתנועת הנוער בוודאי או למתנ"סים או לכל כל גורם ערכי אחר.

מרדכי יוגב: הדבר השני, הוא באמת בסולם הערכים.

מרדכי יוגב: סולם ערכים, אני חושב שצריכה להיות פה מהפכה חברתית וגם הוועדה לזכויות הילד יכולה להחליט שהיא לוקחת את האחריות יחד עם וועדת החינוך, אני מציע את זה והצעתי את זה לגבי עוד דבר.

מרדכי יוגב: סולם ערכי שונה ומדרגות ערכיות שונות, להוביל שינוי.

מרדכי יוגב: עשו את זה פעם באופן מעשי לגבי הסיגריות וזה הצליח.

מרדכי יוגב: אני מדבר בפרסום, אני מדבר פה על משהו יותר עמוק.

מרדכי יוגב: אני חושב שהפרסום שלנו: 'אם שותים לא נוהגים' מכשיר שתייה, אם שותים לא נוהגים, מכשיר שתייה.

מרדכי יוגב: הפרסום שלנו שעד גיל 18 אסור לשתות הוא מכשיר שכרות מגיל 18.

מרדכי יוגב: אנחנו ערב פורים ואת הזכרת את כל האמירה הזאת שחייב אדם להשתכר בפורים, או בלשון חכמנו: "לבסומי בפוריא עד דלא ידע".

מרדכי יוגב: רוב האנשים שהבינו את זה הבינו עד, ולא על דלא ידע, עד לא ידע בכלל, כי כשאדם שותה לשכרה הוא מאבד את צלם האנוש שבו, הוא הופך לחיה.

מרדכי יוגב: זה נזכר שם אחרי סיפור שקם רבי זעירא ודקר את החבר שלנו, לא עלינו מה שקורה ברחובות היום.

מרדכי יוגב: זה לא אנחנו, אנחנו לא רוצים להיות שם, אנחנו לא רוצים להגיע לעוד כוס שהיא זאת שעושה את השינוי לזה שאיבדנו את היכולת שלנו לשלוט בעצמנו.

מרדכי יוגב: אני חושב שזה אחד מהיסודות, אנחנו בני אדם, קרי לא לאבד את צלם האנוש בכל דבר כולל לא בשתייה לשכרה, כולל בסמים לאחר מכן, ולא להתיר את המעט שידרדר אותו אחר כך לסמים קלים וכו' וכו'.

מרדכי יוגב: זו מהפכה חינוכית.

מרדכי יוגב: מהפכה חינוכית בעוד דבר, פה אני מאוד מתחבר גם לקהילות ההורים, למה שנאמר פה, אני חושב שזו פעולה חשובה.

מרדכי יוגב: כמו בני הנוער והנהגות הנוער, דבר שאני אישית למדתי אותו בחינוך הפורמאלי.

מרדכי יוגב: אני הכנסתי את הנהגת בני נוער בבני עקיבא אחרי שלמדתי אותה בבתי ספר תיכוניים בתל אביב, משם למדתי.

מרדכי יוגב: מצאתי מאוד כי טוב, כי לעיתים רק הם יכולים להשפיע על בני גילם, רק הם יודעים בכלל מה פני החברים, איפה הוא ואיך להשפיע.

מרדכי יוגב: לכן, זה לא שאנחנו איבדו את השליטה ואת האחריות, פשוט אנחנו נעזרים בסוכן הכי טוב שיש בשטח, אבל לא לאבד את האחריות מעלינו, לתת לו כלים.

מרדכי יוגב: לתת לו כלים וכך גם קהילות הורים.

מרדכי יוגב: קהילות הורים סביב בית הספר, קהילות הורים, כן סביב מתנ"ס או סביב בית הספר שהוא הדבר הכי טוב.

מרדכי יוגב: גם לילדים הוא הדבר הכי טוב כי שם 99% מבני הנוער.

מרדכי יוגב: בכל הדברים האחרים: תנועות הנוער בקושי 30% מבני הנוער וכו'.

מרדכי יוגב: אני חושב שאנחנו צריכים לייצר על זה עוד חשיבה עם האנשים הטובים שיש פה, אבל בהחלט לקרוא לשר החינוך שייקח, אני גם אגיד לו את זה באופן אישי, לא צריך רק את הוועדה בשביל לומר, אבל לומר לו שייקח את הדגל הזה של השיח הערכי של לאן אפשר להעמיק אותו.

מרדכי יוגב: זה דורש גם הרבה דוגמה אישית.

מרדכי יוגב: אבל, לעיתים בני הנוער שלומדים את זה במערכת, איפה ראינו את זה, את הבאת את זה בעניין קשירה מאחור או בעניין סימוס שלקחנו את הילדים כסוכני שינוי.

מרדכי יוגב: אני אומר לכם, הילדים היו אצלי ללא ספק סוכני שינוי באיפה לשים את הבקבוקים בפח המפריד, אני לא התכוונתי לשים את הפח המפריד, לכן אחרי פעם-פעמיים ושלוש כאני זורק את הזבל, הוציאו מהזבל ושמו בסל ששמים בפח המפריד, התרגלנו גם אנחנו שיש דבר כזה, כך שזה עובד.

מרדכי יוגב: את סיפרת שזה עובד ביחס ל-sms 'אבא, אימא, אני רוצה אותך חיה, תחזרי הביתה ותפסיקי לסמס, - - -

יפעת שאשא ביטון: בזהירות בדרכים.

מרדכי יוגב: בזהירות בדרכים.

מרדכי יוגב: אני אומר לקרוא למשרד החינוך שייקח את המהפכה הזאת, שיהיה הקייס מנג'ר, נתנו בעבר גם למשטרה, לארגונים השונים, לעיר ללא אלימות וכו'.

מרדכי יוגב: אני לא פוסל בכלל את המשטרה.

מרדכי יוגב: להפך, היא עושה עבודה מצוינת, אבל מי שצריך לקחת פה את הקייס מנג'ר הוא משרד החינוך.

מרדכי יוגב: הוא זה שצריך לתכלל ולהביא לשולחן את האחרים ובתוך זה לחנך את כולנו כחברה, גם אותנו כמבוגרים בדוגמה האישית שלנו ביחס לצעירים.

מרדכי יוגב: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת מוטי יוגב.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר ככה במאמר מוסגר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על חינוך לערכים ועל תנועות נוער ולתת לבני הנוער פעילויות חלופיות, הכול בסדר, אבל בוא ונודה על האמת אנחנו המבוגרים לא מנותקים, הילדים צריכים גם את המסיבות.

יפעת שאשא ביטון: גם אלה שנמצאים בתנועות הנוער, ובחוגים באמת בשפע של תרבות והכול, בני הנוער צריכים גם המסיבות.

יפעת שאשא ביטון: התפקיד שלנו לאפשר להם לקיים את המסיבות האלה, אבל גם להיות כדי שלא קורה להם שום דבר רע באמת מחוסר שליטה או מחוסר הבנה של המצבים שהם נמצאים בהם.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה מהות הדיון.

יפעת שאשא ביטון: נכון שאתה יכול לעזור לנו מאוד עם שר החינוך, אבל אני מוכרחה לומר, אני גם מאמינה שהכול מתחיל בחינוך, אבל אני ממש בכוונה רוצה להדגיש את האחריות של כל השותפים בתוך הסיפור הזה כי אני לא רוצה שאף אחד ירגיש, 'או.

יפעת שאשא ביטון: קיי, אם הם יעשו אז אולי אני לא שם'.

יפעת שאשא ביטון: כולנו אחרים על הכול - -

מרדכי יוגב: חד-משמעית.

<הדרה רוזנבלום: רק משפט אחד.

<הדרה רוזנבלום: אנחנו מדברים הכול חינוך, אני חס וחלילה מסירה אחריות, חס וחלילה - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם לא ניתן לך, הדרה.

<הדרה רוזנבלום: אבל יש כולה 26 שעות חינוך במשך כל השנה.

<הדרה רוזנבלום: ב-26 שעות חינוך האלה מה אנחנו לא רוצים להכניס, גם את זה כדאי לדעת אולי אפשר לעשות, אם יש לך קשר עם שר החינוך.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: פה אני אומר לכם אמירה חינוכית שאני אומרת כל הזמן, החינוך הוא לא רק בשעות החינוך - - -

<הדרה רוזנבלום: אנחנו אתך.

יפעת שאשא ביטון: החינוך הוא לאורך כל שעות היום.

מרדכי יוגב: את רוצה שמערכת תוביל בו, היא חייבת שעת חינוך ערכית, או איך שלא תקראי לזה.

מרדכי יוגב: זו התמודדות.

יפעת שאשא ביטון: זה בונוס ובתוספת, אני באמת חושבת שהחינוך צריך להיעשות לאורך כל שעות היום בכל מקצוע, גם במתמטיקה, ואפשר לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: רק שם לפרוטוקול.

<גילה רונן: שמי גילה רונן, אני סגנית מנהלת השירות לנוער, צעירות וצעירים במשרד הרווחה.

<גילה רונן: אני רוצה להגיד תודה על הדיון שמתקיים פה.

<גילה רונן: נאמרו פה אמירות מאוד משמעותיות, אבל בעיקר כיווני פעולה שהם ממשים, כך שזה מאוד מעודד.

<גילה רונן: לך, אני לא זוכרת את שמך, תודה ממש - - -

יפעת שאשא ביטון: אליאב בטיטו.

<גילה רונן: תודה ממש.

<גילה רונן: אני חושבת שזה מאוד מרגש גם כאימא וגם כאשת מקצוע, מרגש ומרשים לשמוע את הדברים שלך ולראות איך באמת אפשר להשתמש בכוח ההשפעה והמנהיגות שלכם לדברים כל כך חיובים ומשמעותיים.

<גילה רונן: אני רוצה להגיד על החלק שלנו בשירות, אין ספק שהשירות כבר התחיל לעשות עבודה במרחבים מאוד לא קונבנציונליים, מי שמכיר את השירות כבר יודע את זה.

<גילה רונן: יש לנו הרבה עבודה עם "עלם" בניידות רחוב, יש הרבה עבודת רחוב ואיתור שנעשים בתכניות שונות.

<גילה רונן: יש לנו פעולות יזומות שנעשות בקיץ בחופשים בחופים, במועדונים ועוד כל מיני מרחבים למיניהם.

<גילה רונן: אנחנו מדברים יותר על קצה קצה של הזנות, וזה כולל גם עבודת רחוב, אבל בתוך מועדוני חשפנות וכאלה.

<גילה רונן: אנחנו כל הזמן מאותגרים למרחבים נוספים- - -

יפעת שאשא ביטון: יש אתגר חדש עם מרחב חדש?

<גילה רונן: לגמרי.

<גילה רונן: אני רק רוצה להגיד, דיברנו פה על אחריות משותפת, להגיד שזה באמת כרגע נמצא, האתגר הזה מונח לפתחנו ואנחנו גם נעשה חשיבה מעמיקה בעניין עם השותפים שלנו, ננסה באמת לגבש דרכי עבודה.

<גילה רונן: אתם דיברתם על הנושא של הורים ועל מערכות תמיכה נוספות.

<גילה רונן: כשאנחנו מדברים על המערכות שלנו, אז מדברים הורים, אולי מאוד רוצים, אבל מתקשים ועד כאלה שבאמת גם חסרי עורף משפחתית, שהנוכחות ההורית היא, בכלל אם ישנה היא מועטה ביותר.

<גילה רונן: אין ספק שיש לנו אחריות לעניין הזה.

<גילה רונן: רציתי רק להוסיף את החלק שלנו לעניין.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לבקש משום הפעילות שאת מציינת ומשום שיש מרחב חדש.

יפעת שאשא ביטון: בסיורי רחוב שלכם, כמו שאמרתי בהתחלה, הם קצת העתיקו את מסיבות הרחוב למקום אחר.

יפעת שאשא ביטון: כולנו יודעים איפה הווילות ממוקמות, זה גם לא דבר רע כי הרבה פעמים קורות מסיבות טובות וחיוביות, מסיבות בת מצווה ובר מצווה שהורים יוזמים ועושים עם משפחות.

יפעת שאשא ביטון: כלומר, ווילה זה לא משהו רע וגם מסיבות זה לא משהו רע.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת להגיע למקומות האלה ולזהות.

יפעת שאשא ביטון: מאוד קל לזהות אם יש תכונה שהיא חריגה, אם זה יותר מדי רעש או תנודות שהן חריגות, לעלות, לראות שהכול בסדר ושידעו שיש שם נוכחות.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה יכול להיות מאוד משמעותי, כי תהליך חקיקה לוקח זמן.

<תמי ברנע: יש סמכות להיכנס - - -

יפעת שאשא ביטון: למשטרה יש.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תכף - - -

<תמי ברנע: לא, אבל מישהו מהרווחה, השאלה אם יש לו סמכות לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: לבוא לראות שהכול בסדר.

<גילה רונן: להיות ברחוב, להיות ביערות.

<תמי ברנע: להיות ברחוב בסדר, אבל להיכנס למסיבה בצימר?

<גילה רונן: מבוגרים משמעותיים שיכולים להיות שם, ליצור אינטראקציה, לא ברמת - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל יכולה לדווח.

יפעת שאשא ביטון: אם היא עולה למעלה ומתקתקת ופותחים את הדלת והיא רואה שיש שם משהו חריג, היא לא צריכה להיכנס, היא פשוט צריכה לדווח.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה חלק מהאחריות שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא פורצים עכשיו לאיזה מרחבים פרטיים של מישהו, אנחנו שם בשביל הנוער שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שזה משהו שווה לבחון אותו ולמשטרה כן יש אפשרות.

יפעת שאשא ביטון: פה אני רוצה באמת לפנות למשרד לביטחון פנים.

יפעת שאשא ביטון: בדיון הקודם ביקשנו שירחיבו את הפעילות ואת הסמכויות שקיימות בעצם לשוטרים ברחוב עצמו אל תוך הווילות.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשמוע אם קורה אם זה משהו ואיך זה מתקדם.

<מיטל אברהמי: אני לא נכחתי בדיון הקודם, אני יכולה - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון, היה פה נציג מטעמכם.

<מיטל אברהמי: אני כן יכולה לבדוק את זה.

<מיטל אברהמי: אני כן רוצה לומר בראשית דבריי שאנחנו מאוד מעריכים את ערך החופש ואת ערך המסיבות.

<מיטל אברהמי: לא בסמכותנו להתערב כל עוד הכול כשורה.

<מיטל אברהמי: אנחנו יכולים לאכוף רק מה שבהתאם לחוק.

<מיטל אברהמי: אנחנו לא יכולים סתם כך להיכנס לאיזה צימר, לדפוק בדלת ולהיכנס אם אין כל סיבה - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על הווילות.

<מיטל אברהמי: בדרך כלל מה שקורה, בסוגיות של הקמת רעש אנחנו יכולים - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<מיטל אברהמי: יש נהלים, אנחנו יכולים לבקש להפסיק את הרעש הזה ולטפל במסגרת ההנחיות והנהלים שקיימים.

<מיטל אברהמי: ישנן מסיבות מסוימות שאנחנו כן יכולים להיכנס לתוך הבתים, הצימרים, הווילות ומה שלא יהיה, שגם הם מעוגנים במסגרת החוק.

<מיטל אברהמי: לדוגמה, אם אנחנו יודעים שעושים שם סמים אנחנו יכולים להיכנס ללא צו חיפוש.

<מיטל אברהמי: אם מישהו מבפנים מתקשר ומזעיק משטרה אנחנו גם יכולים להיכנס.

<מיטל אברהמי: אם אנחנו יודעים שיש מישהו בפנים שהוא מתחמק ממעצר אנחנו יכולים להיכנס - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אלו לא המקרים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על המקרים so-called תמימים.

יפעת שאשא ביטון: מתקיימת מסיבת נוער, רק למען הפרוטוקול, שמך מיטל אברהמי- - -

<מיטל אברהמי: כן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על מסיבה, so-called תמימה, או.

יפעת שאשא ביטון: קיי.

יפעת שאשא ביטון: הדרך היחידה שלנו לזהות שמשהו לא טוב עלול לקרות שם זה באמת אם יש תכונה חריגה של רעש, של תזוזות שהן לא סבירות.

יפעת שאשא ביטון: תזוזות של ילדים זזים, רצים, באים, נכנסים – בדרך כלל זה מה שמאפיין את המסיבות האלה.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אם אני אקח רק את הרעש לבדו, בדרך כלל במסיבות כאלה אין שקט, יש לכם את הסמכות כן להגיע וכן להתריע, ברגע שאתם פוגשים שם בני נוער עם אלכוהול יש לכם גם את הסמכות לשפוך את אותו אלכוהול.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, יש לכם את דרכי הפעולה, זה לפחות ממה שדווח לנו בוועדה הקודמת.

<מיטל אברהמי: יש סמכות במקומות ציבוריים לשפוך.

<מיטל אברהמי: אנחנו לא יכולים להיכנס לבתים ציבוריים.

<מיטל אברהמי: דרך אגב, זו כנראה גם הסיבה שבני הנוער העתיקו את המקומות לצימרים - - -

יפעת שאשא ביטון: דרך אגב, זה לא מה שנאמר לנו פעם הקודמת.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח, הנה, אני כבר מקדימה את המאוחר, אני אשמח לקבל תגובה רשמית מהמשרד לביטחון פנים לגבי הסוגיה הזו.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מקום פרטי כי הווילה היא בעצם ווילה מושכרת, לרוב - - -

<מיטל אברהמי: שזה מקומות ברשות הרבים יש אפשרות לשפוך את האלכוהול הזה.

<מיטל אברהמי: כאשר מדובר בבתים פרטיים אי אפשר להיכנס לשפוך.

<מיטל אברהמי: אם מדובר במקום שהוא ברשות הרבים יש אפשרות לשפוך.

מרדכי יוגב: מה זה נקרא 'רשות הרבים?'

<מיטל אברהמי: מקומות ציבוריים.

יפעת שאשא ביטון: ברחוב.

יפעת שאשא ביטון: בפינות החשוכות שאתם הייתם עד כה.

<מיטל אברהמי: זה מקומות ציבוריים.

<מיטל אברהמי: על פי החוק מוגדרים המקומות האלה.

יפעת שאשא ביטון: מיטל, אני אשמח לקבל תשובה רשמית.

יפעת שאשא ביטון: אני גם אבקש את זה בסיכום.

יפעת שאשא ביטון: אני גם רוצה לחדד, נוכחות שלכם בסביבה, באזור יכולה להרתיע.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נגד בני הנוער שלנו, אנחנו בסך הכול רוצים לשמור עליהם ולכן הנוכחות שלנו היא מאוד חשובה.

יפעת שאשא ביטון: הנוכחות שלנו חשובה במסגרת היכולות שלנו והסמכויות שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשיתוף הפעולה.

<עמוס רולידר: תראו, אני לא רואה אפשרות להתמודד עם הבעיה הקשה הזאת בלי שבאותם אירועים יהיה נוכח מבוגר אחראי, שני סימני קריאה.

יפעת שאשא ביטון: חד-משמעי.

<עמוס רולידר: אני גם חושב, אני רוצה להגיד לך משהו לגבי סיירת הורים ויש לי הרבה כבוד לסיירת הורים, אבל אחת הבעיות הגדולות עם סיירת הורים, אני מכיר את זה שזה מסיר אחריות מההורה הפרטי.

<עמוס רולידר: אני אומר לכל הורה: 'אתה תהייה סיירת הורים.

<עמוס רולידר: אם אתה לא יודע איפה הילד שלך לך אתה תחפש, תביא, אל תפחד.

<עמוס רולידר: כן, אל תחשוב שמישהו אחר יעשה את זה בשבילך'.

<אליאב בטיטו: לא הבנתי.

<אליאב בטיטו: העמדה שלך לגבי סיירות הורים שהוא כלי שהוא לא אפקטיבי?

יפעת שאשא ביטון: הוא חשוב, אבל אי אפשר לבנות עליו את הכול.

<עמוס רולידר: אתה לא יכול לבנות עליו.

<עמוס רולידר: תשמע, אם אני בונה על סיירת הורים כשהבן שלי מגיע הביתה ואני אפילו לא בודק מריח ומה קורה לו, אתה מבין, אני סומך על מישהו אולי שעושה את העבודה, ואם אני מטפח את הגאווה של היחידה הזאת, אל תדאג אני בשביל הילד שלך.

<עמוס רולידר: חלק מההורים הישראלים מסיק כאן מסקנות לא נכונות.

<עמוס רולידר: עכשיו אני רוצה להגיד ככה, מדוע בעצם אני לא רוצה שאותה אימא אבא יהיו במסיבה שלי, מעבר לפדיחה, 'מה יש, יש איזו התנהגות מסוימת שאני רוצה להסתיר, שאני רוקד אתה, שאני מחייך, שאני שר, שאולי אני לא יודע את צעדי הריקוד או משהו'.

<עמוס רולידר: ממה אתה חושש אם לא מאותם דברים שאנחנו יודעים שהם התנהגויות לא נאותות.

<עמוס רולידר: בואו נחזור לבסיס, ממה אני חושש, אנחנו צריכים לדאוג שהמבוגרים יהיו שם.

<עמוס רולידר: מכאן, הסיבה שאולי מישהו מהסס, זה עוד פעם חוזר לאותה נקודת בסיס, 'מה יגיד הילד.

<עמוס רולידר: הוא צריך לשמוח, אבל אם אני לא אהיה שם הוא לא ישמח', ריבונו של עולם.

<עמוס רולידר: את התזה הזאת צריך לפרק פעם אחת ולתמיד.

<עמוס רולידר: עכשיו אני רוצה להגיד לך ידידי, אם אנחנו, ההורים מחכים, אם אתה מדבר על קמפיין מעבר למודעות ומעבר לכל הדברים שמדברים כאן, הם חשובים נעשה v, V, V אם יעמוד מישהו בקמפיין הסברתי, מועצת התלמידים יחד עם הורה ויגיד: 'כן, אנחנו שם, אנחנו נהייה שם' וגם אתם בני הנוער שמבינים שיש לזה חשיבות- - - <קריאה:> אומרים שיש בעיה.

<עמוס רולידר: אני אומר, השילוב הזה, האומץ הזה לבוא להגיד כן, זה נכון, לא יקרה שום דבר.

<עמוס רולידר: מעבר לזה, אחרי שעשינו את הקמפיין ואחרי שאתה מגייס את הנוער, אנחנו צריכים להחליט פעם אחת שלמענם אנחנו מפסיקים לחשוש.

<עמוס רולידר: מכאן tם קורים דברים חריגים, כן אתם המשטרה צריכים להיות שם ולהיות שם.

<עמוס רולידר: אגב, אני רוצה להגיד, אחת הבעיות, היה אצלי ראש מפלג הנוער שנתן הרצאה יוצאת מהכלל, אדם יקר.

<עמוס רולידר: אני אומר, חבר'ה, תפסיקו לקחת את הגישה של עובד סוציאלי.

<עמוס רולידר: התפקיד של המשטרה זה לבוא, בוא תקרא מה קרה, למה , בוא נדבר.

<עמוס רולידר: גם אנחנו, גם הנוער צריך להיות ירא, הוא צריך להבין, גם ההורה לא צריך לפחוד במקום כשהוא רואה מישהו נזקק לכם כדי שתצילו מנושא של אלימות, מנושאים של הדברים האלה.

<עמוס רולידר: ברור לו לפתוח במה לשמוע מה פה, מה קורה פה.

<עמוס רולידר: אגב, עם כל הכבוד אני אומר יפעת לגבי לשפוך, האפקטיביות של זה שואפת לאפס.

<עמוס רולידר: שפכת פה שתה פה.

<עמוס רולידר: חבר'ה, בואו נדבר על לשפוך.

<עמוס רולידר: זה אחד הדברים הכי מוזרים, את יודעת כן, כאן צריך לחשוב על שינוי הרבה יותר יסודי בסיפור של איך אנחנו באמת מונעים את השתייה הזאת, והנתונים מדברים בסיפור הזה.

<עמוס רולידר: אנחנו צריכים לחזק הורים שלא יחששו להיות שם.

<עמוס רולידר: אני, שום דבר לא יגרע מהשמחה ומההנאה אם יש שם אחד בשקט בצענה שבאמת יפקח וידע שבאמת הכול בסך הכול בסדר, למענך מתוק שלי.

יפעת שאשא ביטון: או מתוקה.

יפעת שאשא ביטון: בני ג'אג'אטי בבקשה.

<בני ג'אג'אטי: אליאב אמר כבר הכול.

יפעת שאשא ביטון: מישהו מהילדים רוצה עוד?

יפעת שאשא ביטון: ילדים הם תמיד ילדים, הבן שלי בן 20, תמיד הוא הילד שלי.

<נוי קריאף: נוי קריאף, אני סגנית היושב ראש מחוז חיפה.

<נוי קריאף: גרה בנשר, לומדת בנשר.

<נוי קריאף: אני רוצה להציג עוד פן של העניין, גם בבית הספר חלק מהמנהיגויות.

<נוי קריאף: אצלנו למשל יש מנהיגות שקוראים לה מנע, זו מנהיגות ייעוצית שהיא חלק מ"עמיתים".

<נוי קריאף: אני חושבת שיש לה חלק מאוד מאוד גדול.

<נוי קריאף: זה נוער בשכבה שאצלנו עובר הכשרה עם היועצות ושאנחנו בקשר מתמיד איתן.

<נוי קריאף: למשל אני יכולה לתת דוגמה את הסילבסטר שידעו שעומדים לקרות לא מעט דברים, אז כבר בכניסה עמדנו עם המון המון תיקתקים פתוחים וחילקו לילדים.

<נוי קריאף: הילדים לא שואלים מה זה, פשוט לוקחים, כאילו אין אפשרות לדעת מה זה באמת.

<נוי קריאף: אחר כך היה על זה שיעורים בכיתות שהתלמידים מעבירים.

<נוי קריאף: אמרו בהתחלה: 'מה המורים כאן, חלק מזה'.

<נוי קריאף: השיח נוהל פתוח וילדים התחילו כאילו להבין את הבעיה.

<נוי קריאף: לדעתי שם בדיוק הפתרון כי ברגע שהמורה הצליח להיות חלק מהשיח הזה וניהל את הדיון שהוא פתוח וילדים לא אומרים: 'לא, אני לא שותה', מתחילים להכיר בבעיה.

<נוי קריאף: אני חושבת שאם זה יהיה יחד עם המורים ובתמיכה יותר גדולה ויותר עידוד לקבוצות האלה, אני חושבת שהפתרון יהיה שם.

<נוי קריאף: מעבר לזה שהתלמידים האלה מקבלים הכשרה ואחר כך הם במסיבות עם החברים, אז גם יודעים להתנהל.

<נוי קריאף: כלומר, לדווח ולדעת בדיוק איפה הגבולות עומדים.

יפעת שאשא ביטון: מקסים.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון.

יפעת שאשא ביטון: דרך אגב, אני חושבת שכמה שזה נשמע אירוני זו אחד מהחוזקים בכל הסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: גם אני נפגשתי עם הרבה מאוד בני נוער, הגעתי לבתי ספר, הם מודים שהם שותים.

יפעת שאשא ביטון: כשאת שואלת אותם אם יש אלכוהול במסיבה: 'יש אלכוהול במסיבה'.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, הם בכלל לא משחקים את המשחק ולא משקרים ולא כלום.

יפעת שאשא ביטון: זה מאוד מאפשר להתחיל את השיח.

יפעת שאשא ביטון: 'או.

יפעת שאשא ביטון: קיי, אנחנו עכשיו לא נגדכם.

יפעת שאשא ביטון: בואו נראה איך אנחנו שומרים עליכם גם בתוך המציאות הזו'.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שמקסים מה שאת מספרת.

יפעת שאשא ביטון: את רק מחזקת את מה שאנחנו אמרנו, אתם גורם מאוד משמעותי בהתמודדות בתופעה הזו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לגמרי צריכים אתכם כדי שתעזרו לנו לשמור עליכם.

יפעת שאשא ביטון: רגע לפני שאני מסכמת, אם יש מישהו שרוצה להוסיף משהו כי זה ממש מוביל אותי לסיכום, מה שאת אומרת - - -

<אליאב בטיטו: אני רק אגיד שאנחנו נצטרך לקום ולצאת כי יש לנו פגישה בתל אביב.

<אליאב בטיטו: אני ממש מתנצל שאנחנו קמים באמצע.

<אליאב בטיטו: אני רק אגיד - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מסכמים, תרגיש בנוח.

<אליאב בטיטו: אנחנו כאן לכול, לכול, לכול.

<אליאב בטיטו: ראינו גם בנושאים אחרים, ההירתמות היא הדדית ואנחנו נשמח לסייע.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמח לשוחח.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נכתוב בהמלצות הסיכום שאנחנו נעשה פעילות משותפת עם מועצת הנוער כדי להתמודד בעצם עם התופעה.

יפעת שאשא ביטון: 'נוער למען נוער', כבר יצא לנו להגיד את זה בישיבות האחרונות.

<אליאב בטיטו: זה עובד כך.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: יופי, תודה רבה לכם, אתם מקסימים אמיתיים, באמת.

יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה להוסיף.

יפעת שאשא ביטון: אולי עיר ללא אלימות?

יפעת שאשא ביטון: כולם בסדר.

יפעת שאשא ביטון: משרד המשפטים?

<מיכל גולד: אני פה.

<מיכל גולד: נדמה שיש הצעת חוק שאנחנו לא ראינו אותה, נתייחס אליה כשנראה את הפרטים שלה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, היא נכתבה יחד עם הייעוץ המשפטי.

יפעת שאשא ביטון: היא בטח תגיע אליכם בימים הקרובים, כל התהליך שזה עובר, אתם מכירים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול שאלה באמת לגבי מה שהעלתה רויטל.

יפעת שאשא ביטון: כל הנושא של הפקת מסיבות נוער.

יפעת שאשא ביטון: אני גם מכירה את זה מקרוב, מגיע מישהו פלוני אלמוני לקבוצה של בני נוער בבתי הספר ואומר: 'אני מארגן מסיבה במקום כזה וכזה' ומתחיל לגייס בני נוער שיגיעו.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו איזו דרך להתמודד עם זה מבחינה משפטית, קיים משהו בחוק?

<קריאה: קודם כל אני לא מכירה - - -

<קריאה: קודם כל זה נמצא ליד בתי הספר, ממש אורבים להם בכניסה לבית הספר.

יפעת שאשא ביטון: כן, תופעה רווחת לחלוטין.

<קריאה: מגייסים תלמידים מתוך בית הספר שיחלקו.

<רויטל ליפמן שמר: שייקחו את האחריות במקומם.

<רויטל ליפמן שמר: בדיוק מחתימים את השמיניסטים.

<קריאה: אין איזה איסור.

<קריאה: אנחנו יכולים לבדוק.

<קריאה: את דיברת על רישוי, למרות שאני לא יודעת אם זה הכיוון.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם תבדקו את ההיבט המשפטי הזה ולראות איך אנחנו יכולים להתמודד.

יפעת שאשא ביטון: אין לי בעיה שיפיקו מסיבות נוער, אבל שייקחו אחריות באופן אמתי גם לגבי איך הילדים מגיעים לשם ויותר איך הילדים יוצאים משם ומה קורה במהלך המסיבות.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה גם יכול להיות חלק מהפתרון.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם אני רוצה לסכם.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר כמה משפטים ואני אתן לך אחר כך לסגור.

יפעת שאשא ביטון: ראשית אני מבקשת לדורש מרשויות החוק לאכוף את הנושא של מכירת אלכוהול.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו שמענו פה גם מהילדים וגם מאחרים שזה קצת ברמת המלצה.

יפעת שאשא ביטון: זה כתוב בכל מקום, אבל לא באמת נעשית אכיפה.

<מיטל אברהמי: סליחה,אני חייבת לומר שנעשים כמה פעמים בשנה מבצעים - - -

יפעת שאשא ביטון: תגבירו אותם.

<מיטל אברהמי: מגויסים בני נוער למבצעים האלה, מבצעים בהם נכנסים לפיצוציות והכול מצולם ומתועד.

<מיטל אברהמי: בסך הכול אנחנו רואים שהמגמה שיותר יותר בתי עסקים כבר לא מוכרים לבני נוער אלכוהול.

<מיטל אברהמי: במעבר לזה, כל הזמן יש מבצעי שפיכות.

יפעת שאשא ביטון: או.

יפעת שאשא ביטון: קיי.

יפעת שאשא ביטון: בכל מקרה אני כן רוצה שיהיה דגש על אכיפה.

יפעת שאשא ביטון: אם זה קיים בצורה מוגברת אשמח לשמוע - - -

<מיטל אברהמי: שיכנס לפרוטוקול מה שאמרתי.

יפעת שאשא ביטון: יכנס.

יפעת שאשא ביטון: אל תדאגי, אנחנו לא נגד, אנחנו בעד, אנחנו עובדים ביחד.

<קריאה: אפשר להעביר לפני זה את הפרוטוקול להערות.

יפעת שאשא ביטון: העבודה עם מנהיגות נוער שהעליתם, קרן, כל המועצות של התלמידים, אני חושבת שזה רעיון מצוין.

יפעת שאשא ביטון: זה שאתם מתחילים את זה בגיל צעיר זה בכלל מצוין.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לדעת שיש תכנית עבודה בנושא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקבל התייחסות שלכם כדי לדעת, ובאיזה היקפים ומה באמת קורה.

יפעת שאשא ביטון: מועצת התלמידים, אנחנו נהייה בקשר איתם לבנייה של תכנית משותפת להתמודדות עם תופעת המסיבות בווילות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שתצא פנייה לשלטון המקומי שיאתרו מקומות בהם יאפשרו לילדים בעצם לקיים את המסיבות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: גם אם זה לא ימנע את הכול, אם תינתן באמת אפשרות זה ימנע לפחות חלק, אם במתנ"ס ואם זה במוסד ציבורי אחר כדי לקיים שם מסיבות בתוך תחום השיפוט מה שנקרא, של הרשות.

יפעת שאשא ביטון: גם זה יכול מאוד לסייע.

יפעת שאשא ביטון: אגב, אולי לא ציינו, אבל הרבה פעמים הווילות מרוחקות ממקום המגורים, דורשות הסעות.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, זו התארגנות אמתית לקראת הסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים להיות מאוד ערניים.

יפעת שאשא ביטון: פרופסור רולידר.

<עמוס רולידר: תודה, קודם כל מרשים לראות דיון כל כך פורה, כל כך חשוב.

<עמוס רולידר: יישר כוח על הזמנה.

<עמוס רולידר: אני באמת חושב שהשילוב הזה של חידוד האכיפה ונהלים ברורים יחד עם עבודה חינוכית.

<עמוס רולידר: חינוכית דהיינו, אם אותה מנהיגות שיש לה כמות השפעה, עם נתמוך בהם ובהורים, השילוב של כל הגורמים ביחד יכולים בהחלט לעזור לנו במצב המאוד קשה.

<עמוס רולידר: לפעמים אני שמח שאני בא מהאקדמיה ואין לי מחויבות פוליטית כזאת או אחרת, אבל אני חייב לומר לך, קודם כל על נושא האכיפה מבחינת החוקים, הוא פשוט מאוד מאוד בעייתי.

<עמוס רולידר: דברים נעשים, אבל הנתונים מראים שהסיפור הזה הוא לא קל.

<עמוס רולידר: את יודעת, כפרויקט נתתי לילדים להיכנס לחנות שמוכרת דבק ולהכריז בקול שהם הולכים להסניף, רציתי לראות מה יקרה.

<עמוס רולידר: 76% נתנו להם את זה בלי בעיות למרות שהם הכריזו, כך הם סיפור, 'אנחנו הולכים להסניף את זה', לא הייתה שום בעיה.

<עמוס רולידר: הדבר הזה היה דומה לאלכוהול ששום בעיה לא הייתה, הדבר הזה הוא גם עם כרטיסי הימורים.

<עמוס רולידר: זאת אומרת, לצערי התפיסה שאנחנו מדינה שאיננה אוכפת את חוקיה מחלחלת פה.

<עמוס רולידר: אני יודע שנעשות עבודות קודש ונעשים דברים, אבל צריך להבין, הנתונים מחזקים את הסיפור הזה.

<עמוס רולידר: חברה שהסמכות ההורית וגם החינוכית וגם האכיפתית היא בבעיה, היא חברה בבעיה.

<עמוס רולידר: אנחנו בשלושת המקומות האלה סובלים.

<עמוס רולידר: אני חושב שיתכן מאוד שאיזה מדריך, את יודעת, מראש הרשות, הרשות החינוכית וההורים, שנותן איזה המלצות אופרטיביות של: 'איך אתה באמת יכול להתמודד עם הסיפור הזה כשמגיע בן, כשמגיעה בת'.

<עמוס רולידר: יכול להיות שגם כן יתנו איזה כוח להורים ולמנהיגות המקומית לעשות את הדברים אחרת יחד עם הצעת אלטרנטיבות, שבאלטרנטיבות האלה יש באמת את היכולת לפקח ולעודד, לא על חשבון שמחה והבנה – הם ימצאו את מקומם.

<עמוס רולידר: יכול להיות שזו עוד פעולה שהוועדה יכולה - - -

יפעת שאשא ביטון: אפשר גם עם 'עיר ללא אלימות', יש מספיק פלטפורמות בשלטון המקומי שאפשר באמת לשלב ידיים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה פרופסור רולידר.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רק שיתווסף הנושא של ההורים כגורם מאוד משמעותי בהתמודדות, מה שהתחייבו לנו ממשרד החינוך שבאמת יהיו שולחנות עגולים של הורים וילדים ושיקיימו שיח בנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר זה יתרום לכולם.

יפעת שאשא ביטון: המון תודה לכם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוד נתראה בדיוני ההמשך.