ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 94, 2016-01-07 10:00

דוד אמסלם: חבר'ה, קודם כל אני אציג לכם את האנשים שהגיעו, אותנו, ואני אגיד איך אנחנו רוצים להתנהל.

דוד אמסלם: בוקר טוב לכולם.

דוד אמסלם: אני דודי אמסלם, אני יושב ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת.

דוד אמסלם: יש לנו פה את יעל פארן, חברת כנסת מטעם המחנה הציוני, חברת כנסת חדשה, היא איתנו גם בוועדה.

דוד אמסלם: זו גם הזדמנות לאחל לה שיהיה לך בהצלחה, אני שמח שהצטרפת אלינו.

דוד אמסלם: עומד כאן לימיני פרופ' יוסי יונה, חבר שלי, אח שלי.

דוד אמסלם: פרופ' יונה הוא שהעלה בפניי את הסוגיה, אני לא העליתי בדעתי שיש שכונת ארגזים בתל אביב, אני ירושלמי, אבל יוסי בא ודיבר איתי וביקש ממני לקיים את הדיון וכך בעצם הוא חולל את האירוע.

דוד אמסלם: כמובן הצטרף אליו גם חבר הכנסת אורן חזן, שגם הוא פנה אליי בעניין הזה.

דוד אמסלם: אז באמת קרדיט לכם, תודה רבה על זה שהצפתם את הנושא לסדר היום הציבורי.

דוד אמסלם: כמובן יש כאן גם את צוות הוועדה, מנהלת הוועדה, לאה, ולירון, היועצת המשפטית שלנו, ורבקה הדוברת.

דוד אמסלם: בקיצור אנחנו כאן עובדים של הכנסת.

דוד אמסלם: יש לנו כמובן את מרדכי כהן ממשרד הפנים, שהוא אחראי על כל הנושא של הרשויות, וכמובן הצוות העירוני, יש לנו את אהרן ומיטל וכמובן יש פה עוד אנשים שאני לא מזהה, אז איתם הסליחה.

דוד אמסלם: רבותיי, אני, כמו שאמרתי, קיבלתי את הפנייה מחברי הכנסת ויזמתי דיון בכנסת בעקבות זה והייתה לנו כבר ישיבה בנושא.

דוד אמסלם: חלק מהפרצופים כאן אני מזהה מאותה ישיבה ובעקבות אותה ישיבה החלטתי לעשות סיור במקום ואחרי הסיור אני אעשה עוד ישיבה כדי לסכם את האירוע.

דוד אמסלם: מבחינתנו, מי שהיה בישיבה מבין, אני בדרך כלל לא מגיע לסיורים אם אני לא חושב שיש בעיה.

דוד אמסלם: אם הכול בסדר, אז אני נשאר בכנסת, יש עוד דברים לעשות.

דוד אמסלם: אנחנו זיהינו שיש בעיה כנראה.

<תושב: כמובן.

דוד אמסלם: עזוב, התוספות לא מעלות ולא מורידות כלום.

דוד אמסלם: לכן אנחנו החלטנו לדון בנושא, בגלל שהנושא הזה חשוב לנו.

דוד אמסלם: דרך אגב, גם אני וגם יוסי וגם, אני מניח, חברת הכנסת יעל, אלה הנושאים שאותי מעניינים.

דוד אמסלם: אני לא מתעסק, לא בנושא של מתווה גז, לא שהוא לא חשוב, ולא מתעסק, לא בנושא חיל אוויר, חיל הים, צבא, אלה הנושאים שאני מתעסק איתם ביום יום, בארנונה, בהסעות של הילדים המוגבלים, בכפר שלם.

דוד אמסלם: אלה הנושאים שנוגעים ללבי.

דוד אמסלם: אני גדלתי בעיירת פיתוח, אני מזדהה עם מה שקורה פה בגלל שככה אני גדלתי ואלה הנושאים שמרתקים אותי, מעניינים אותי, אני מרגיש אותם בתחושה.

דוד אמסלם: לכן במהלך הסיור, תבינו, רבותיי, לא צריך לפרט לי הרבה.

דוד אמסלם: כשאני מסתובב פה אני רואה את השכונה שלי בילדות.

דוד אמסלם: אז אל"ף, תודה רבה קודם כל לכל חברי הכנסת וכל מי שישתתף כאן.

דוד אמסלם: איך סדר היום?

דוד אמסלם: אנחנו נעשה סיור בהדרכת עובדיה, הוא יחליט לאן הוא לוקח אותנו.

דוד אמסלם: אנחנו נראה את המדגם של השכונה, נתרשם באופן פיזי ואחרי זה אנחנו נתכנס באיזה שהוא מקום, במפתן אלון, נעשה דיון ראשוני ואחרי שאני אגבש את הכול נעשה עוד דיון מסכם בכנסת, כדי להביא עוד גורמים שלא נמצאים כאן, אני לא רואה כאן.

דוד אמסלם: אז קודם כל אני מאחל לכולנו שיהיה לנו יום פורה.

דוד אמסלם: אני מבקש, בלי עצבים.

דוד אמסלם: לא להתעצבן, אנחנו מבינים, זה בסדר.

דוד אמסלם: אז תודה רבה לכם ובואו נתחיל.

<עובדיה גולסטני: אני קודם רוצה להודות.

<עובדיה גולסטני: אני רוצה להודות לכל מי שהגיע, כמובן לחברי הכנסת, בראש ובראשונה לחבר הכנסת דודי אמסלם, לחברי פרופ' יוסי יונה ולחברת הכנסת החדשה, יעל כהן פארן.

<עובדיה גולסטני: קודם כל תודה.

<עובדיה גולסטני: מה שאנחנו עושים, אני רוצה לעשות לכם את הסיור פחות או יותר שיבינו מה קורה בשכונה, אותה שכונה אבודה, נעלמה, שכולם שכחו ממנה והיא חיה פה וחיים פה מאות משפחות.

<עובדיה גולסטני: אנחנו מתחילים פה את הסיור.

<עובדיה גולסטני: למעשה הסיפור מתחיל פה בכביש, יש פה את הצומת - - - הכביש שאמור לבוא לפרויקט שנמצא בצד הדרומי זה כביש שיחתוך את השכונה באמצע.

<עובדיה גולסטני: הכביש הוא ברוחב של 35 מטר שהולך ועולה עולה עד המתחם, עד גובה של 2-2.5 מטרים.

<עובדיה גולסטני: הבעיה שיש פה מעקה בכביש הזה, אנשים שיהיו בצד ימשיכו להינמק.

<עובדיה גולסטני: במיוחד מדובר על אנשים שנמצאים מחוץ לאותה תב"ע שתיכף נדבר עליה.

<עובדיה גולסטני: יש תב"ע, יש אנשים שהם מחוץ לתב"ע ואז הם לא יוכלו להיכנס לבית.

<עובדיה גולסטני: אם יהיה כביש, תהיה מדרכה, לא תהיה דרך להיכנס.

<עובדיה גולסטני: תהיה חומה, תיכף נדבר על זה.

<עובדיה גולסטני: השכונה שתהיה פה היא תהיה כמו מקווה, השכונה הזאת סבלה כבר מכמה וכמה הצפות, בוודאות יהיה פה, כי אף אחד לא דיבר איתנו, יש פה בעיות של ניקוז, יש פה בעיות של גובה, איך אנשים יעברו 35 מטר מצד לצד?

<עובדיה גולסטני: אז בואו נתחיל להתקדם, אני לא רוצה להלאות אתכם, נתקדם.

<עובדיה גולסטני: אני רוצה להראות לכם את הצד השני של השכונה.

<עובדיה גולסטני: (המשך הסיור)

<עובדיה גולסטני: למשל פה, בבניין הזה שפונה לא מזמן - - - מהשכונה הזאת יצאו כמה אנשים, אי אפשר להתייחס לכל האנשים בזלזול, לבוא ולהגיד אוקיי, שכונת הארגזים, כולם פושעים וגנבים.

<עובדיה גולסטני: אני אומר את זה כי זה השורש של הבעיה, הזלזול של כל הרשויות, של העירייה, של משרדי הממשלה.

<עובדיה גולסטני: אתם כולכם בחזקת פולשים, 'מה שאתם עושים, כל היום אתם פולשים'.

<עובדיה גולסטני: לא מתייחסים לאנשים שנולדו וגדלו.

<עובדיה גולסטני: יש פה את הכביש הזה, זה למעשה התב"ע.

<עובדיה גולסטני: זה אותו קו כחול.

<עובדיה גולסטני: כשעיריית תל אביב באה ואומרת לנו, 'אנחנו ידנו לא הייתה בדבר הזה', היא שוכחת שהיא עשתה את התב"ע, הוועדה המקומית.

<עובדיה גולסטני: אז מפה, 35 מטר לכיוון הזה, כל הסיפור, פה יהיה הכביש.

<עובדיה גולסטני: אתם רואים פה, הגדר, תיכף ניכנס פה.

<עובדיה גולסטני: אנחנו בכביש שאמור עד הבניינים, אלה הבניינים בתב"ע.

<קריאה: כמה נתיבים?

<קריאה: שניים כל כיוון?

<עובדיה גולסטני: שניים בכל כיוון.

<תושב: אני יכול עכשיו - - -

<עובדיה גולסטני: רגע, תן לי.

<עובדיה גולסטני: אתה תהיה בוועדה.

<עובדיה גולסטני: תישאר בסבלנות, אל תפריע.

<תושב: רגע, אל תפריע לנו.

<תושב: תן למורה דרך להמשיך בסיור.

<תושב: אל תפריע.

<תושב: אל תפריע לנו.

דוד אמסלם: חבר'ה, אני מבקש.

דוד אמסלם: תנו לי.

דוד אמסלם: איך קוראים לך?

<שוקי: שוקי.

דוד אמסלם: שוקי, נשמה, תהיה רגוע.

<שוקי: כן?

<שוקי: כשיגרשו אתכם מהבית אז תהיה רגועים?

<שוקי: כמה תוכלו להחזיק את עצמכם?

<תושב: הוא מתעלל באנשים - - -

<שוקי: מוציאים אותנו מהבית, אני רוצה שתבינו את זה.

דוד אמסלם: שוקי, שנייה, רבותיי.

דוד אמסלם: יש לי בקשה.

<תושב: זה הנושא של הקבלן.

<תושב: שמה - - -

<תושב: תן לו לדבר.

<תושבת: אנחנו נראה גם את המקום הזה.

דוד אמסלם: חברים, יש לי בקשה.

דוד אמסלם: אני נמצא פה - - -

<תושב: תן לו לדבר.

דוד אמסלם: לא צריך לדבר מעצבים.

דוד אמסלם: אל"ף, זה לא בריא.

דוד אמסלם: דבר שני, אני מבין.

דוד אמסלם: תאמין לי, אני מבין.

דוד אמסלם: זה לא משנה, אני יכול לשמוע פה 20 איש, אני יודע מה יש לי בראש.

דוד אמסלם: אז אל תתרגז, קודם כל.

דוד אמסלם: אז גם אם יש פה יזם - - -

<תושב: כל מי שרוצה להתבטא שיתבטא.

דוד אמסלם: גם אם יש פה יזם, שיגיד, אל תכעס, אני שומע.

<תושב: דודי, אתה צריך לשמוע גם את התושבים.

<תושב: על בשרנו, על הבשר שלנו הוא עושה את זה.

<תושבת: אבל תן לו לדבר.

<תושבת: הוא עושה לו סדר.

<תושבת: הוא עושה משהו לא בסדר?

דוד אמסלם: תנו לי לשמוע.

דוד אמסלם: לא להתרגז, אנחנו לא בבית משפט.

דוד אמסלם: אני רק שומע ומתרשם, בסוף אנחנו נעשה דיון והדיון האחרון שאני אעשה יהיה בכנסת עם אותם אנשים, עם כולכם, ושם אנחנו נזמין גם את הגופים הממשלתיים, שלא פה, אני לא רואה אותם.

דוד אמסלם: לא צריך להתרגז, אני מבקש מהחברים, אני לא רוצה שתתרגזו, חבל לבזבז את יום חמישי על - - -

<תושב: הוא מתכוון שזו הבעיה של התושבים, לא של קבלנים ולא של העסקים.

דוד אמסלם: ועוד דבר קטן אני מבקש, חבר'ה.

דוד אמסלם: נסים, לא לכעוס.

<נסים: בוא נתחלף בנעליים אני ואתה.

<תושב: חבר'ה, קצת כבוד, מה קרה לך?

דוד אמסלם: נסים, תכבד אותי.

<נסים: מי אתה?

<תושב: אני פה תושב השכונה.

<נסים: יופי, תירגע.

<תושב: תירגע אתה.

<תושבים: די נו.

דוד אמסלם: נסים, אני באתי, אני לא חייב לבוא לפה.

דוד אמסלם: אז אני באתי לעזור בגלל שאני חושב שיש פה בעיה.

דוד אמסלם: לכן אל תתרגז.

דוד אמסלם: יש פה בן אדם שמנהל את הסיור, אתה תרצה זכות דיבור, אני אתן לך לדבר גם, אבל ברגוע.

דוד אמסלם: אנחנו פה באים - - -

<נסים: אני עכשיו עושה מדיטציה.

דוד אמסלם: אנחנו באנו מכובד, עזבו.

דוד אמסלם: לכן תשתדלו גם לא להסביר אחד את השני.

דוד אמסלם: אני מבין גם אם הראשון מדבר.

<נסים: בסדר, אין בעיה.

<עובדיה גולסטני: חבר'ה, אנחנו ניגע בכל הנקודות, טיפה סבלנות.

<עובדיה גולסטני: זה הקו הכחול.

<עובדיה גולסטני: פה הקו הכחול, יהיה פה כביש ברוחב 35 מטר, הגובה יהיה בערך כמו הקו הכחול.

<עובדיה גולסטני: מפה עד הקו הזה.

<עובדיה גולסטני: עד פה, זה התב"ע.

<עובדיה גולסטני: מה יהיה?

<עובדיה גולסטני: חשוב לי להסביר.

<עובדיה גולסטני: פה יהיה קיר תמך, יש פה משפחה, שהיא תהיה קבורה מתחת לכביש.

<עובדיה גולסטני: הקבלן, בצדק, בא ואומר לי 'זה מחוץ לתב"ע'.

<עובדיה גולסטני: בא המינהל אומר לי 'לא ענייני'.

<עובדיה גולסטני: חשוב לי, דודי, אני רוצה בכל זאת, לא כולם, אני מבקש, רק חברי הכנסת, אני רוצה שתיכנס.

<עובדיה גולסטני: תראה, כשאני אומר לך תיקבר מה המשמעות.

<עובדיה גולסטני: רק חברי הכנסת.

<עובדיה גולסטני: (המשך הסיור)

<תושב: זה כבר - - -

<תושב: 60 שנה.

<תושב: יותר מ-60 שנה.

<תושב: יותר.

דוד אמסלם: אתה אומר לא צריך להיכנס.

<תושב: בתוך הבית, העמוד, זה הקיר של הטלוויזיה.

<תושב: במקום מתלה יש לנו עמוד.

<תושב: איפה חברת חשמל?

<תושב: פשוט שמו עמודים על שטחים של אנשים בלי לשאול אותם.

<תושב: קבעו עובדה וזה מה יש.

<תושב: אני רוצה להסביר לך מה קרה.

<תושב: הוועדה המקומית, לא הראיתי לך את זה מקודם, חתכו את השכונה בתב"ע.

<תושב: לפני החיתוך, לפני התב"ע הזאת הייתה שכונת ארגזים, יש לי רשימות פה שבמשך כל השנים, אני גדלתי פה, אני בן השכונה אז אני מכיר, כל השכונה הייתה גוף אחד.

<תושב: יש רשימות של משרד השיכון שנה אחרי שנה, שעשו רשימות, יום אחד החליטו 'אתם מחוץ'.

<תושב: לא רק שהם מחוץ, העירייה הפקיעה שטחים מהמדינה.

<תושב: אז העירייה באה ואומרת, השטחים האלה אין קניין, אין חוזה.

<תושב: כשזה נוח להם זה כפר שלם, כשזה נוח להם זו שכונת הארגזים.

<תושב: (המשך הסיור).

<תושב: למה?

<תושב: הם חיכו שהיא תמות, שלא תצא ירושה לילדים.

<תושב: הם אומרים את זה.

<תושב: נעשה סיור קצר פה ונמשיך.

<תושב: זה - - - זה כלום.

<תושב: מחנה פליטים.

<תושב: אתה צריך עכשיו להקשיב, אני אדבר אולי פעמיים-שלוש אבל לא נורא, זה מחנה פליטים, הגיעו לפה כל מיני אנשים, החלכאים והנדכאים, בנו פה, חלקם בלי היתר.

<תושב: אמא שלי, דרך אגב, ההורים שלי באו מקרית מלאכי ב-62'.

דוד אמסלם: אני גרתי בקרית מלאכי.

<תושב: אני גדלתי שם.

<תושב: מה שקרה, התב"ע היא בערך שלושה בניינים, שכונת הארגזים זה למעשה פרבר של - - - שכונה נפרדת.

<תושב: זה פרבר של כפר שלם.

<תושב: בשכונת הארגזים היו, כל האזור הזה היה - - - מדינת ישראל, הקימו חברה שנקראה חלמיש, חברה עירונית ממשלתית, כמו שיש בירושלים פרזות, אז חלמיש הייתה האחראית במשך כל השנים.

<תושב: ואז באו, עשו מכרז, עם אותה תב"ע מפורסמת, הקו הכחול, את אלה הוציאו אותם, עיריית תל אביב הפקיעה פה את כל השטח והיא תובעת אותם אישית מעיריית תל אביב.

דוד אמסלם: עזוב את התביעות, אני רוצה להבין את ה - - -

<תושב: לא, אני מסביר לך.

דוד אמסלם: אל תסביר לי.

דוד אמסלם: תן לשאול שאלה, אני רוצה להבין.

דוד אמסלם: השטח הזה, מאיזה קו הוא שייך לתל אביב?

<תושב: מהפינה.

<תושב: יותר.

<תושב: לא משנה, אנחנו נראה את זה במפה.

<תושב: מהפינה כל זה.

דוד אמסלם: כל זה תל אביב?

דוד אמסלם: זה תל אביב?

דוד אמסלם: זה שייך לעיריית תל אביב?

<תושב: עד מגרש הכדורגל.

דוד אמסלם: עזוב הפקעה, לא הפקעה, עיריית תל אביב טוענת שזה בבעלותה כרגע?

דוד אמסלם: לא משנה מתוקף מה.

<תושב: כן.

<תושב: התשובה היא כן.

דוד אמסלם: ומשם זה של המינהל?

<תושב: ימינה זה המינהל, שמאלה זה הקבלנים.

דוד אמסלם: מה זה קבלנים?

דוד אמסלם: שהקבלנים רכשו את זה מהמינהל.

<תושב: כן.

<תושב: בואו נחזור.

<תושב: רגע, תיקח אותו עד הסוף, שיראה את התנאים פה של האנשים.

<תושב: (המשך הסיור).

דוד אמסלם: אל תרחיב, בוא נתקדם.

<תושב: לא הכנסת אותו ל - - -

<תושב: אי אפשר.

<תושבת: למה אי אפשר?

<תושב: ככה, השכונה - - -

<תושב: מה שאני רוצה להגיד לך, אני מאמין בך וסומך עליך.

<תושב: הטון שלי, זה הטון שלי, אני עובד על זה, סך הכול יש לי לב כזה גדול.

דוד אמסלם: אני מזהה, אחרת תאמין לי לא הייתי - - -

<תושב: יפה, אבל לצערי מניסיון, מי שבא לעזור לנו בסוף דפק אותנו יותר.

<תושב: אני לא אומר אתה, אני אומר ניסיון העבר.

<תושב: אני לא אגיד את זה.

<תושב: אני סמוך ובטוח שתעשה פה מהפכה.

דוד אמסלם: השתדלות.

<תושב: השתדלות, בסדר.

<תושב: (המשך הסיור)

דוד אמסלם: מה כאב לעירייה בבטן שהיא - - -

<תושב: במסגרת איזה שהוא פארק גדול שיש פה - - -

<תושב: פארק אריאל שרון.

<תושב: לא, פארק אריאל שרון זה - - - פה זה פארק מנחם בגין, הם רוצים את זה לצרכי פארק.

דוד אמסלם: אני שאלתי משהו אחר.

דוד אמסלם: אני בא תחום אחר, תנו לי.

<תושב: דודי, ההפקעה כאן לא עברה.

<תושב: יש בטאבו, יש הערת אזהרה.

<תושב: צריך לעשות שינוי ייעוד.

<תושב: מגישים תביעות.

דוד אמסלם: מה קרה בעירייה?

דוד אמסלם: למה העירייה - - -

<תושב: העירייה הפקיעה, כי השטח - - -

<תושב: היא החליטה שאלה שטחים ציבוריים.

<תושב: - - -במסגרת פארק יותר גדול, אז המתכנן הכניס גם את העסק הזה.

<תושב: אבל יש משהו חשוב, הם עשו תכנית.

<תושב: אין לנו בעיה, הרי לפני פארק דרום - - - זה לא פארק דרום, פארק מנחם בגין.

<תושב: חשוב להגיד את זה, למה אנחנו פה גדלנו - - - דבר שני, הם עשו תכנית, אבל הם לא אומרים שבתכנית על האורך של הפארק הולכים לבנות פה 4,000 יחידות דיור.

<תושב: זה לא העניין.

<תושב: לא, זה עניין.

<תושב: הם רוצים לזרוק תושבים בשביל לבנות 4,000 יחידות דיור?

<תושב: (בישיבה)

דוד אמסלם: צהריים טובים.

דוד אמסלם: חבר'ה, ברשותכם, אני רוצה להתחיל את הדיון ואני רוצה לתחם אותו.

דוד אמסלם: אני ביקשתי להכניס את כולם, אבל המקום קצת קטן אז לכן זה דורש מאיתנו להתחיל בשקט אחרת אנחנו לא נשמע אחד את השני.

דוד אמסלם: אז קודם כל שוב פעם, רבותיי, צהריים טובים.

דוד אמסלם: אני מודה לכם על כך שהזמנתם אותנו לכאן.

דוד אמסלם: יש פה דרך אגב כיבוד מדהים, קבלת פנים באמת מדהימה, שאפו למארגנים, תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה לעיריית תל אביב ולבית הספר כמובן והפעילים כאן.

דוד אמסלם: כמו שציינתי בתחילת הביקור היוזמה הזו עלתה לשולחני משלושה אנשים, זה אורן חזן שפנה אליי, חבר הכנסת אורן חזן, חבר הכנסת יוסי יונה וגם תמר זנדברג.

דוד אמסלם: כמו שאמרתי בחוץ, אני גדלתי בקרית מלאכי רוב הילדות שלי וגם במעברה בתלפיות.

דוד אמסלם: אני באמת לא ידעתי, חשבתי, כמו שאמרתי, שכונת ארגזים, חשבתי שיש שם ארגזים, לא הבנתי.

דוד אמסלם: הם הכניסו את הנושא הזה אליי, העלו את זה לתשומת לבי.

דוד אמסלם: אנחנו עשינו כבר דיון אחד, רוב האנשים כאן לא היו בדיון, עשינו דיון אחד בכנסת.

דוד אמסלם: בעקבות הדיון החלטנו שאנחנו באים לכאן, יותר להתרשם ולשמוע מכם.

דוד אמסלם: כפי שאמרתי, אנחנו נעשה בקרוב עוד דיון בכנסת, מקצועי, ששם אנחנו נזמין את כל אנשי המקצוע על מנת להתחיל ולתקוף את הסיפור שלכם.

דוד אמסלם: ברשותכם אני רוצה ככה לעשות, סדר הפעולות יהיה כזה.

דוד אמסלם: אני אעביר את רשות הדיבור לכל חבר כנסת שבא לכאן.

דוד אמסלם: שלא תתבלבלו, חברי הכנסת בעיקרון לא יוצאים כל כך הרבה לסיורים, לכן שאפו לכל אלה באו לכאן.

דוד אמסלם: כל אחד התחום שלו במפלגה וכו', הכנסת עובדת בשני, שלישי ורביעי והיום כידוע לכם יום חמישי ולכן זה לא טריוויאלי שחברי הכנסת באו לכאן, עזבו את כל העיסוקים שלהם ובאו לכאן.

דוד אמסלם: יש פה באמת נוכחות די מרשימה.

דוד אמסלם: אני עושה סיורים במקומות אחרים, בדרך כלל לא באים כל כך הרבה חברי כנסת.

דוד אמסלם: אז באמת תודה רבה.

דוד אמסלם: אני אעביר את רשות הדיבור לכל חבר כנסת לשתי דקות ואחרי זה אנחנו רוצים לשמוע נציגים.

דוד אמסלם: ספרו לנו רק, באמת, אני מניח שהסיפורים יחזרו על עצמם, לכן ניקח ארבעה-חמישה חבר'ה, נשמע אותם.

דוד אמסלם: לא משנה מי, באמת אל תריבו גם מי, אנחנו לא יכולים לשמוע את כולם.

דוד אמסלם: אני מגובש בראש שלי, אני כבר מכיר את רוב האינפורמציה לדיון, האמינו לי.

דוד אמסלם: לכן גם אם מישהו, ממש בוער לו בלבלב להגיד את הסיפור והחבר שלו כבר סיפר סיפור דומה, לא צריך.

דוד אמסלם: אנחנו הבנו.

דוד אמסלם: כמובן אני גם מודה בהזדמנות למרדכי, ממשרד הפנים, החבר'ה שנמצאים גם מרשות מקרקעי ישראל, החבר'ה שם, באמת תודה רבה לכם שהגעתם לסיור, וכמובן חברי הוועדה.

דוד אמסלם: אני לא רוצה לציין את כולם, הם יושבים פה לידי.

דוד אמסלם: וגם למי שדילגתי עליו, עיריית תל אביב, כמובן אהרון, הוא מלווה את הנושא הזה ברמת התושבים, אז באמת שאפו.

יוסי יונה: צהריים טובים לכולם.

יוסי יונה: אני רוצה לפתוח במחמאות ענקיות לדודי.

דוד אמסלם: לא, חבל על הזמן.

יוסי יונה: אני אומר, כי אני הבאתי את זה בפניו כיושב ראש ועדת הפנים של הכנסת והוא מיד נענה, הוא אמר לי 'יוסי, מה אתה רוצה?

יוסי יונה: דיון בוועדת הפנים?

יוסי יונה: בבקשה', 'נעשה סיור?

יוסי יונה: נעשה סיור', ולכן אנחנו כאן.

יוסי יונה: והכוונה שלנו לבוא לסיור לא כדי לשמוע ותו לא, כי אנחנו כן שואפים להגיע לפתרון שאכן ייטיב עם תושבי שכונת הארגזים, חד משמעית.

יוסי יונה: אני רוצה לציין גם את עובדיה גלוסטני, חבר שלי משכבר הימים, שהוא הראשון שהפנה אותי לעניין הזה.

יוסי יונה: אני נמצא פה כבר בפעם השלישית או הרביעית והמחויבות שלו רבת השנים לעניין הזה היא באמת ציון לשבח.

יוסי יונה: אני מתאר לעצמי שכולכם פה אסירי תודה על העבודה הנאמנה שהוא עושה.

יוסי יונה: ולחבריי חברי הכנסת וחברותיי חברות הכנסת שהגיעו לכאן לאירוע הזה, שאני בטוח שהוא הולך להיות אירוע מכריע.

יוסי יונה: זאת אומרת מה שהיה עד היום לא יהיה מהיום למחר.

יוסי יונה: אנחנו איתכם.

יוסי יונה: לא ייתכן הדבר הזה, שמינהל מקרקעי ישראל, רשויות המדינה, פשוט מוכרות אדמה יחד עם התושבים ואומרות ליזם 'אתה תתנהל מולם'.

יוסי יונה: המדינה היא הריבון והמדינה היא הכתובת.

יוסי יונה: היא לא יכולה להתעלם ולא יכולה להתנער מהאחריות שלה כלפי התושבים.

יוסי יונה: לכן אנחנו פה כנציגים, כן, אפשר להגיד, אנחנו נציגים של המדינה, ואנחנו מחויבים לכם ומחויבים שיהיה פתרון הוגן, שייטיב עם כל אחד ואחת מתושבי השכונה, המופלאים באמת, שגרים פה מזה עשרות שנים.

יוסי יונה: ההפקרות שבה המדינה מתנהלת למולם, הרשויות מתנהלות למולם, זה ייפסק.

יוסי יונה: אנחנו יכולים להבטיח לכם שנעשה את המיטב כדי שהאינטרסים שלכם יתקבלו את הביטוי הטוב ביותר, תודה רבה לכם.

דוד אמסלם: יוסי, תן לי רק שנייה.

דוד אמסלם: ברשותך.

דוד אמסלם: קודם כל אני לא ציינתי את עובדיה.

דוד אמסלם: באמת, עובדיה, שאפו.

דוד אמסלם: אני רק מבקש מחברי הכנסת.

דוד אמסלם: אנחנו לא התחלנו את הדיון פה, אם היינו חושבים שמשהו פה בסדר, הכול היה בסדר, לא היינו מגיעים לסיור בכלל, הייתי מראש 'רבותיי, פה בסדר, אין טעם לסיור'.

דוד אמסלם: אז לכן אין טעם להיכנס לזה, ברור לנו שיש פה איזה תהליכים שלדעתי הם לא טובים, גם אמרנו את זה בדיון הקודם בכנסת, אין טעם לחזור.

דוד אמסלם: בבקשה, תמר.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

תמר זנדברג: נעשה את זה כמו בכנסת.

תמר זנדברג: אני באתי לכאן, ואני חושבת שכולנו, אנחנו כרגע דווקא לא נציגי המדינה, יוסי ידידי, תודה על היוזמה ועל הפניית תשומת הלב של כולנו, אנחנו נציגים שלכם.

תמר זנדברג: אנחנו הנציגים של הציבור, אנחנו הנציגים של התושבים.

תמר זנדברג: כאן ובכל מקום אחר, אנחנו מכירים מכאן וזו הזדמנות לברך את חברי מועצת העיר שנמצאים כאן, את סגנית ראש העירייה, מיטל להבי, מהסיעה שלי, ממרצ.

תמר זנדברג: רק כאן בעיר תל אביב-יפו, אבל לא רק כאן, זה לא המקרה הראשון שבו עושים בדיוק מה שאמרת, מוכרים אדמה עם תושבים.

תמר זנדברג: זה לא חשוב אם מוכרים אדמה עם תושבים לפארק, מוכרים אדמה עם תושבים לכביש ואולי גרוע מזה, מוכרים אדמה עם תושבים בשביל בתים אבל של מישהו אחר.

תמר זנדברג: לכן אנחנו באנו לכאן כנציגים שלכם, קודם כל לשמוע אתכם, אבל לא רק לשמוע אתכם, גם לעבוד בשבילכם.

תמר זנדברג: לא מטרידה אותנו העובדה שדברים כבר נעשו וכבר נמכרו וכבר יש תכניות והתב"ע כבר כתובה והאדמה כבר נמכרה, זה ממש לא מטריד אותנו, כי זה לא המקרה הראשון שזה קורה.

תמר זנדברג: שוב, זה לא המקרה הראשון, אני אומרת את זה קצת בעוגמת נפש, אבל גם קצת באופטימיות, זה לא המקרה הראשון שבו גם משפטים באמצע ותמיד הסבך הזה של תכניות תכנון, פרויקטים נדל"ניים וכלכליים והליכים משפטיים חוברים ביחד על מנת לסגור כמו צבת, זה לא המקרה הראשון.

תמר זנדברג: יושב כאן חבר הכנסת דב חנין, שיחד עם חברים אחרים בכנסת יזמו את החוק המיוחד לכפר שלם, יושבים כאן אנשים שהיו בנווה עמל.

תמר זנדברג: כלומר אותה שיטה חוזרת על עצמה בכל מיני מקומות, רק כאן בעיר תל אביב-יפו ובכל אחד מהמקומות האלה, בעזרת מאבק ציבורי או נחישות, לא רק שלכם, אלא גם שלנו ושל כולם, אפשר לנצח אותם ואפשר לעמוד מול זה.

תמר זנדברג: במידה מסוימת אני קצת שואבת עידוד טיפה מהתמשכות ההליכים, ישבו כאן אנשים שסיפרו, אנחנו כבר 50 שנה בזמני הזה, ולא עושים שום דבר כי כל הזמן המצב נמשך.

תמר זנדברג: במובן מסוים יש לנו כאן איזה שהוא סדק, יש לנו כאן פתח שדרכו אנחנו יכולים להיכנס ולעשות קודם כל צדק ולהבטיח שלא יקרה מצב - - - עד עכשיו הזנחנו, לא עשינו כלום, משכנו את המצב הזמני שהוא יהיה הקבוע, עכשיו אנחנו נחתור למצב קבוע ושיהיה מצב קבוע צודק, ולא מצב קבוע שעושה עוול.

תמר זנדברג: בשביל זה באנו לכאן.

תמר זנדברג: תודה רבה שבאתם.

דב חנין: שלום לכם.

דב חנין: חסכו לי כבר את השמות של כל האנשים הטובים שנמצאים פה מסביב לשולחן, אז אני רוצה לדבר קודם כל אליכם ולהודות לכם.

דב חנין: אתם שליוויתם אותי ואותנו בשעה וחצי האחרונות.

דב חנין: אני שמעתי פה הרבה הרבה כאב, אני שמעתי פה הרבה כעס, ותאמינו לי, גם את הכאב וגם את הכעס אני לגמרי מבין, כי מה שקורה פה לא ייתכן ולא מתקבל על הדעת.

דב חנין: אנשים שחיים עשרות שנים בתנאים מאוד קשים, אגב, באמת קשים, מחנה פליטים, באמת מחנה פליטים, אנשים שגרים בתנאים קשים, והיום צריכים להיאבק על זה שלא יזרקו אותם מהבית הדל הזה שהם הצליחו ליצור לעצמם?

דב חנין: זו בושה, זו בושה בשביל כולנו.

דב חנין: ואני רוצה להגיד לכם, אנחנו רואים פה איך כסף גדול יכול לדרוס אנשים.

דב חנין: אסור לנו לתת לזה לקרות.

דב חנין: אבל אתם יודעים מה?

דב חנין: הטענה הגדולה שלי היא לא ליזמים, הטענה הגדולה שלי היא למדינה, הטענה שלי למדינה, הטענה שלי לעירייה.

דב חנין: גם המדינה וגם העירייה לא יכולות להתנהג פה כמו האו"ם ובטח לא יכולות להיות כלי במאבק נגד התושבים.

דב חנין: עירייה זה עירייה שלכם, היא צריכה לפעול למענכם, היא לא צריכה ל - - - אבל אני רוצה להגיד לכם דבר אחד נורא נורא חשוב, שאתם חייבים להבין אותו.

דב חנין: אני מכיר הרבה בעיות קשות בכנסת, הבעיה הזאת כאן היא בעיה שקל לפתור אותה, ואתם יודעים למה קל לפתור אותה?

דב חנין: כי האדמה הזאת שאתם יושבים עליה היא אדמה נורא יקרה בעיר הכי יקרה במדינה וכאן אפשר למכור מגדלים גבוהים של 20 ו-30 קומות ואפשר לעשות מזה המון כסף ובכסף הזה אפשר לתת פה פיצוי אמיתי לאנשים שחיים כאן.

דב חנין: לכן אנחנו, יחד איתכם, צריכים פה לנהל מאבק.

דב חנין: אני באמת באמת - - -

<תושב: הם שופכים את הכספים האלה על ערכאות משפטיות.

דב חנין: אני באמת מתרגש לראות פה אנשים שבחלקם אני מכיר, חלקם הייתה לי הזכות להכיר עכשיו.

דב חנין: אני אומר לכם, חברות וחברים, כשאנשים נאבקים, כשאנשים יודעים שהם נאבקים על הצדק, כשאנשים יודעים שהם נאבקים על הבית אנשים מנצחים, ואנחנו ננצח.

דב חנין: תודה רבה.

אורן אסף חזן: צהריים טובים.

אורן אסף חזן: קודם כל אני רוצה להתנצל שלא הייתי חלק מהסיור בבוקר, אבל אני מבטיח לכם שלא הייתי צריך את הסיור כדי להבין עד כמה רחוק אני מוכן ללכת ביחד עם החברים שלי כאן בשביל שלכם יהיה פתרון.

אורן אסף חזן: אני אמעיט בדברים מכמה סיבות.

אורן אסף חזן: הראשונה, שנאמר כמעט הכול, השנייה, שאני פשוט רוצה לשמוע אתכם, לעשות פה שיח בינינו יש לנו מספיק זמן ומספיק מקום.

אורן אסף חזן: אני רק אגיד את זה בצורה ברורה, אמרתי את זה לדב לפני מספר ימים, שהסיפור הזה הוא המראה המכוערת של החזירות של בעלי הממון וההתעלמות וה - - - יש פה תופעה שקשורה לזה, יש מין תופעה הזויה שהיא חוזרת חדשות לבקרים, שתמיד אנחנו שוכחים שלצד הדרך או בסוף הדרך או בתחילתה מדובר בבני אדם.

אורן אסף חזן: אנחנו לא רכוש, לא חומר, לא מוצר שאפשר לזרוק אותו לפח ברגע שפג תוקפו.

אורן אסף חזן: אף אחד לא ייתן לזה - - -

<תושב: אז למה מתייחסים אלינו ככאלה?

אורן אסף חזן: בשביל זה אנחנו כאן, כדי שלא יתייחסו אליכם.

אורן אסף חזן: אתה יודע, זה מה שאמרתי, אפשר לתת פה עשרות דוגמאות, מהגשמת החזון הציוני והקמת הרכבת הקלה והתוצאה מנגד של אנשים שאני פגשתי שסוגרים להם את הדרך, ועד החבר'ה בגליל ובגולן, שעד היום מתייחסים אליהם ככאלה שנזרקו ונשכחו.

אורן אסף חזן: אנחנו פה כדי לדבר ולשמוע מה הבעיה איך למצוא את הפתרון.

אורן אסף חזן: דב סיכם את זה הכי טוב, יש פה ארגזים, תרתי משמע, של כסף שאפשר להשתמש בו כדי למצוא לכם פתרון.

<תושב: קונטיינרים.

<תושב: ארגזים זה קצת.

אורן אסף חזן: אני מסתפק גם בארגזים.

<תושבת: אפשר לראות?

אורן אסף חזן: אני אוותר על הדקה הנוספת כדי לשמוע אתכם, כי לדבר לעצמנו זה לא יביא שום פתרון.

יעל כהן-פארן: שלום לכולם, צהריים טובים.

יעל כהן-פארן: קודם כל אני רוצה לברך את יושב ראש הוועדה, את חבר הכנסת אמסלם, על הארגון של הסיור.

יעל כהן-פארן: אני הסתובבתי כאן בשעה וחצי האחרונה ודיברתי עם חלק מכם, אני יודעת שדיברתם מדם ליבכם, נסים ודוד, אני לא רואה אותו כאן, וקובי, אני לא זוכרת את שמך ותשמעו, והסתובבתי הרבה בארץ, לא ראיתי הרבה מקומות, אני חושבת שאני מעולם לא ראיתי בארץ מקומות שנראים כמו השכונה שלכם ולבי איתכם.

יעל כהן-פארן: אני באמת חושבת שהוועדה וחבריי כאן בוועדה, דודי, אנחנו צריכים להירתם ולראות איך מתגברים על כל המכשולים.

יעל כהן-פארן: דווקא מצוין שיש כאן מקואליציה ומאופוזיציה, מתגברים על המכשול הזה שלפעמים מפלג אותנו בכנסת ומביאים את הכוחות ביחד כדי להביא את הממשלה להתמודדות אמיתית, כי זה החיים שלכם.

יעל כהן-פארן: אנחנו מבינים את זה היום הרבה יותר מלפני כן.

יעל כהן-פארן: תודה לכם.

אמיר אוחנה: תודה, אדוני היושב ראש.

אמיר אוחנה: תודה גם לחבריי חברי הכנסת וחברות הכנסת ולאהרון, סגן ראש עיריית תל אביב, למיטל, ראיתי גם את שרעבי איתנו בסיור, אני לא רואה אותו.

אמיר אוחנה: אז תודה לכל מי שהצטרף ותודה לכם התושבים.

אמיר אוחנה: אני לא חבר ועדת הפנים, אני, כמו שאולי חלק מכם יודעים, נכנסתי - - - אבל בכל זאת היה לי חשוב לבוא לסיור הזה כדי לוודא שאף אחד לא יפלה אתכם.

אמיר אוחנה: אם במקומות אחרים מצאו פתרונות לאנשים שישבו שנים רבות ומצאו להם פתרונות, גם לכם צריך למצוא פתרון.

אמיר אוחנה: אני עוד לא יודע בדיוק איך נעשה את זה ואפשר לסמוך על יושב ראש הוועדה הזו, אפשר לסמוך עליו, כי הוא איש ביצוע, הוא איש שמכיר את החומר והוא איש שאם מישהו יכול לקדם דברים זה הוא.

אמיר אוחנה: אני סומך עליו.

אמיר אוחנה: אבל אני רוצה להגיד לכם, אם אנחנו נתאחד כאן, קואליציה-אופוזיציה, כי זה לא עניין של ימין ושמאל, אנחנו נצליח למצוא לכם את הפתרונות.

אמיר אוחנה: וזה מה שבאתי לוודא כאן ביחד עם החברים שלי ואני מודה לכם.

אמיר אוחנה: תודה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: בבקשה, עובדיה.

<עובדיה גולסטני: אני לא רוצה להאריך, לא באתי לדבר.

<עובדיה גולסטני: קודם כל מבחינתי זה יום היסטורי.

<עובדיה גולסטני: אני ככה רואה את זה.

<עובדיה גולסטני: זה יום נורא נורא חשוב ואני ממש רוצה להודות לחבר הכנסת דודי אמסלם ולכל האנשים שהגיעו ואני חייב אבל עוד משפט אחד להגיד, אני רוצה להודות גם לאנשים שלא נמצאים פה שהם עזרו לנו מאוד, במיוחד הרב גפני, כשהיה יושב ראש ועדת הפנים.

דוד אמסלם: הכספים.

<עובדיה גולסטני: האיש הזה איש אמת.

<עובדיה גולסטני: הוא בא אלינו כמה פעמים, אני דיברתי איתו אתמול, הוא אמר שיעשה מאמץ, אבל הוא לא הצליח כנראה להגיע, אבל צריך גם להודות לאנשים שלאורך כל הדרך באו ותמכו.

<עובדיה גולסטני: עוד דבר אני רוצה להגיד.

<עובדיה גולסטני: אנחנו נמצאים היום, לא לשכוח, בשעת בוקר מוקדמת, אנשים עובדים, תארו לכם מה היה קורה, כמות הילדים שהיו פה והאנשים שהיו פה אם זה היה אחרי הצהריים.

<עובדיה גולסטני: זה בדמם הסיפור הזה.

<עובדיה גולסטני: יש לנו את עיר תל אביב, העיר הלבנה, תרתי משמע אפילו אפשר להגיד, עם כל הפאר שלה.

<עובדיה גולסטני: פה העיר נקברה, נשכחה מאחור.

<עובדיה גולסטני: אני בן השכונה, אני גדלתי פה כל חיי.

<תושב: מתחם, עשו את זה מתחם.

<עובדיה גולסטני: עשו מתחמים וכל אחד - - - כולם מתנערים מאחריות טוטאלית.

<עובדיה גולסטני: אני חייב לציין את זה, בכל זאת.

<עובדיה גולסטני: אני שלחתי מכתבים לראש העיר, 15 שנה, 'תיפגש איתנו, מה עשינו לך?' להיפגש הוא לא רצה.

<עובדיה גולסטני: אז לפני שבוע, אחרי כל הלחצים וכו' וכו' באו, נפגשנו פה עם הנהלת העירייה, המנכ"ל וראש העיר לפתע הופיע.

<עובדיה גולסטני: דרך אגב מה שהוא אמר, דברים נורא לא נחמדים לתושבים, מאוד לא נחמדים.

<עובדיה גולסטני: אני חייב להגיד, שלא נחשוב, הנה בא ראש העיר וכולם גאים בו והוא בא - - -

<תושב: וזה אדמות מדינה, זה לא אדמות של העירייה.

<עובדיה גולסטני: אני לא רוצה להאריך.

<עובדיה גולסטני: שני משפטים.

<עובדיה גולסטני: הדבר שהכי כואב לי זה ההתייחסות לתושבים.

<עובדיה גולסטני: אני חייב להגיד, הזלזול, אין בני אדם פה.

<עובדיה גולסטני: זה שורש הבעיה.

<עובדיה גולסטני: אם יש בעיה פה בסיפור, אם היו קבוצה חזקה, אני כל הזמן אומר 'אם היו', אני לא רוצה להיכנס לדעות הפוליטיות, אם היו התנחלות, קיבוץ, מי היה מעז לעשות את הדבר הזה?

<עובדיה גולסטני: מי היה מעז לא להתייחס, להתעלם?

<עובדיה גולסטני: 50 שנה, כמו שאתם רואים, כשרבין בא ואמר 'מחנה פליטים', זה היה לפני דור, עוד דור שלם פה נרמס, נשכח, דורות של ילדים יש פה.

<עובדיה גולסטני: 'חבל להשקיע', מה חבל להשקיע?

<עובדיה גולסטני: בינתיים יש פה דור שלם שהולך לאבדון.

<עובדיה גולסטני: צריך להבין, זה מה ש - - - אנחנו באנו ביום יוצא דופן, יום שמש, יום נעים, אתם יודעים מה קורה פה בחורף?

<עובדיה גולסטני: בגשמים?

<עובדיה גולסטני: מה קורה בשמש?

<עובדיה גולסטני: יותר גרוע אפילו.

<עובדיה גולסטני: אני אומר לכם, ההתנערות של המדינה, איך מישהו אמר לי?

<עובדיה גולסטני: כמו ארגז ג'וקים.

<עובדיה גולסטני: לא צריך להגיד לכם על ג'וקים, מכרו את הארגז עם הג'וקים, עם התושבים.

<עובדיה גולסטני: ככה התייחסו.

<עובדיה גולסטני: אני מצפה, אמרו את זה לפניי, שהריבון ייקח אחריות, שהמדינה תיכנס לעובי הקורה.

<עובדיה גולסטני: כמו שאמרו פה, יש פתרונות.

<עובדיה גולסטני: ודרך אגב, נמצא פה הקבלן, ואני לא נגדו, הוא גם כן, בצדק, רוצה להרוויח וזה בסדר, הוא צריך לקבל את מה שמגיע לו, אין לי בעיה עם היזם, התביעות המשפטיות, זה לא המערכת בכלל, יש פה בעיה אנושית, בעיה חברתית.

<עובדיה גולסטני: תעזבו אותנו, אומרים מה שבית המשפט יכריע, מה לבית המשפט?

<עובדיה גולסטני: אני עורך דין, אני יכול להתפרנס, אבל זה לא העניין, יש פה סיפור שצריך לשבת, לא בבתי משפט, לשבת עם התושבים, למצוא פתרונות, וישנם.

<עובדיה גולסטני: כל הגישה שעושים פגישות בלי התושבים זה חסר תחולה, יש פה בני אדם, הם מכירים קודם כל את הסיפור, הם יודעים גם מה הכיוונים.

<עובדיה גולסטני: אנחנו גם בני אדם, אפשר לדבר איתנו.

<עובדיה גולסטני: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: אני אומר בכנסת, אני פקיד, אני לא נותן מה שנקרא נאומי הרקע.

דוד אמסלם: אנחנו באנו לכאן, כמו שאמרתי, בגלל חשיבות העניין.

דוד אמסלם: אנחנו מבינים אותו, אין צורך להסביר ולדבר ומה נעשה ומי אשם.

דוד אמסלם: כמו שאמרתי בדיון, לנו אין שיג ושיח עם היזם.

דוד אמסלם: דרך אגב, יזם במדינת ישראל, תפקידו להרוויח כסף, לא לנהל אזרחים וגם לא לתת להם גמ"ח וגם לא לעשות להם צדק.

דוד אמסלם: זה לא תפקידו.

דוד אמסלם: לכן הוא מחוץ לתמונה, הוא לא צד בעניין לגמרי, גם בדיון הקודם לא נתתי לו לדבר, לא ביקשתי ממנו, בגלל שהוא לא צד בעניין.

דוד אמסלם: אנחנו כרגע מתנהלים מול המדינה.

דוד אמסלם: אני רוצה ברשותכם לשמוע רק מספר תושבים, שאני אבחר אותם באופן אקראי, שאף אחד לא יגיד לי למה אני כן וההוא לא.

דוד אמסלם: תחולת הדיון היא עד 12 וחצי.

דוד אמסלם: אני לא רוצה לשמוע תושבים שכבר שמעתי אותם בדיון בכנסת, אין טעם, אני כבר יודע מה הוא יגיד, בגלל ששמעתי אותו.

דוד אמסלם: אני רוצה רק בשביל לשמוע ככה, בשביל הארומה, לתת את תחושת הבטן, זה מה שחשוב.

דוד אמסלם: לי.

דוד אמסלם: אני אצביע על חמישה איש באופן אקראי ואחרי זה אנחנו נסכם את הדיון במובן זה, כמו שאמרתי, בעזרת ה' תוך חודש, חודש וחצי מהיום נעשה דיון מקצועי בכנסת אחרי שאני אשלח הודעה לכל משרדי הממשלה והנוגעים בדבר, שיארגנו את עצמם, אנחנו נעשה דיון בכנסת ונשלח לכם הודעה.

דוד אמסלם: מי שירצה - - -

<תושבת: - - - בתי משפט שמתנהלים בינתיים?

דוד אמסלם: אמרתי, את הנושא הזה - - -

<תושבת: חודש וחצי זה המון זמן, זה הכסף של הנכדים שלי בשביל בתי המשפט.

דוד אמסלם: שמעתי את זה.

דוד אמסלם: הערה חשובה.

דוד אמסלם: אני אוציא מכתב ל - - -

<תושב: לראש העיר.

דוד אמסלם: לא, לפרקליטות, לבקש מהם - - - חבר'ה, לא להפריע לי, זה מוציא אותי מהריכוז.

דוד אמסלם: זו הערה מאוד חשובה.

דוד אמסלם: בעזרת ה' בשבוע הבא אני אוציא מכתב לפרקליטות, וגם אמרתי את זה בדיון, אמרו שהם עושים מה שהם רוצים, על מנת לבקש מהם לעצור את ההליכים עד שנסיים את הדיון.

דוד אמסלם: עכשיו אני רוצה, ברשותכם, לפני כן להגיד משהו אחד, רק כדי לעשות תיאום ציפיות, כדי שתבינו.

דוד אמסלם: אני באתי לפה - - -

אורן אסף חזן: דודי, - - - שלא יבצע את הפעולה בצווים - - -

דוד אמסלם: זה גם עיריית תל אביב.

<תושב: זה אדמות מדינה - - -

דוד אמסלם: אנחנו מתחילים את הדיון של הכנסת, אבל אני רוצה להסביר לכם את הפרוצדורה כדי שתבינו.

דוד אמסלם: חברי הכנסת במדינת ישראל לא מחליטים דבר בנושא.

דוד אמסלם: אם זה היה תלוי בי, לדעתי גם אם זה היה תלוי בוועדה, היה כבר פתרון, לא הייתי צריך לעשות 20 דיונים ולבוא לפה.

דוד אמסלם: אנחנו מציפים את הנושאים מול הפקידים ולוחצים אותם בהיבט הציבורי.

דוד אמסלם: אז תזכרו בסוף, אם המדינה תתעקש אז אני כבר אטכס עם החברים שלי מה אנחנו עושים, בגלל שההחלטות הן לא פה.

דוד אמסלם: אנחנו עוברים דרגה דרגה.

דוד אמסלם: כרגע, כמו שאמרתי, אנחנו נשמע, נשלח להם מכתבים בשבוע הבא כדי לעצור את ההליכים ואנחנו נקיים דיון תוך חודש, חודש וחצי, אני אזמין אתכם, מי שירצה לבוא לכנסת אני מבטיח שאנחנו נכניס אותו לדיון.

דוד אמסלם: חלק מהאנשים, אני רואה את הפרצופים - - -

<תושב: יש לי משהו חשוב מאוד.

דוד אמסלם: אמרתי, כולם רוצים להגיד פה, יש פה, לדעתי, 100 איש שכל אחד רוצה להגיד משהו חשוב ואני אבחר חמישה באופן אקראי.

דוד אמסלם: אז אני אתחיל עם נסים.

<תושב: נסים לא היה הראשון - - -

דוד אמסלם: התחלנו בוויכוח.

דוד אמסלם: אמרתי, אני בוחר באופן אישי ככה.

דוד אמסלם: אני מעריך שאני אבחר חמישה ו-100 יגידו בבטן 'למה הוא לא בחר אותי?' אבל ככה זה, זה כמו מפעל הפיס, הרמת אחד זוכה וכולם לא זוכים.

דוד אמסלם: נסים, בבקשה.

דוד אמסלם: חבר'ה, אל תחזרו על הדברים אחד של השני.

דוד אמסלם: אחד שסיפר סיפור, שהשני לא יעשה גזור-הדבק, אלא אם כן יש לו משהו - - -

<נסים: צהריים טובים לכולם.

<נסים: תודה רבה לכל מי שטרח והגיע לפה, מי שלא נמצא פה גם כן תודה רבה.

<נסים: הנושא הזה כל כך טעון.

<נסים: דרך אגב, אני לא נציג של אף אחד, אני מדבר בשם עצמי ואני מאמין שאני קול חשוב גם.

<נסים: אני סמוך ובטוח שתשמעו פה סיפורים שאני אחסוך אותם.

<נסים: אני יודע שגם פרעה במצרים, היינו עבדים שלו והוא נתן לנו חדר ובית לגור בו ואוכל לאכול.

<נסים: פה אנחנו גם עבדים, בני עבדים ונשארים עבדים ואפילו לאכול לא נותנים לנו.

<נסים: לא ייתכן שישאירו אותנו במקום כזה, גם ראיתם את זה במו עיניכם, גם אם נרצה אפילו להביא את החברה של הילדה מבית הספר, היא מתביישת להביא חברות לבית, ואם אני ארצה להחליף קרמיקה אסור לי, ואם אני ארצה לעשות גגון שלא ייכנסו לי מים לתוך הסלון וחרא לתוך הסלון, שאני לא אקום בבוקר ואראה צואה במים, אז אני גם כן מפר חוקי בנייה ויביאו לי יס"מניקים בתוספת עם העירייה להרוס לי את מה שעשיתי.

<נסים: ובעצם לא עשיתי כלום.

<נסים: אי אפשר לחיות בצורה כזאת.

<נסים: אני מרגיש כמו עם אקדח ביד.

<נסים: אני לא עורך דין, אני לא מתיימר להיות עורך דין, יש פה בסך הכול באופן כללי אנשים קשי יום ופתאום אני מתוודע לזה שאם אני צריך להגיש איזה שהיא בקשה אני צריך להפקיד 50,000 שקל, ואם אני לא בא לשופט בטוב אז יש לו זכות ויש לו גם את הכוח לקנוס אותי ב-18,000 שקל.

<נסים: ככה גם בן אדם לא יכול בכלל להתמודד.

<נסים: כמו דוד וגוליית.

<נסים: איך אני יכול להתמודד מול מערכת?

<נסים: איך?

<נסים: מאז שאני מכיר את עצמי, מאז שנולדתי, המצב הזה נמצא תקוע באותו מצב.

<נסים: הרי לא ייתכן שהחוק, יעשו איתו הרשויות מה שהם רוצים ויכופפו אותו לאן שהם רוצים ויתנו לו פרשנויות איך שנוח להם.

<נסים: עוד לא שמעתי שברמת אביב באו לעשות מדידה ב-11:00 בלילה עם חמישה שוטרי יס"מ עם המודד.

<נסים: עוד לא שמעתי דבר כזה.

<נסים: ב-11:00 בלילה אני מרים טלפון לעורך הדין שלי והוא אומר לי 'זה לא חוקי'.

<נסים: מחוסר האונים השוטר מה עשה?

<נסים: לחץ על לחצן מצוקה והביאו עוד סוואנה של עוד עשרה שוטרים, כאילו באיזה מחבל מדובר פה, למרות שאמרתי לו, 'תשמע', והכול אני מצלם בווידיאו, אני אומר לו 'למה אתה לא מתקשר לתאם איתי?

<נסים: תבוא ב-10:00 בבוקר, אני אעשה לכם גם כוס קפה ותעשו מה שאתם רוצים, אין שום בעיה.

<נסים: מה קרה?

<נסים: באתם פה למחבל?' ואז ייקחו אותי לתחנת המשטרה ויפתחו לי תיק על תקיפה ועל שיבוש תפקיד לשוטר, שכחתי איך קוראים לזה, לא משנה, וישחררו אותי בערבות ואחרי חמישה חודשים יסגרו את התיק מחוסר עניין לציבור.

<נסים: איפה קיים דבר כזה?

<נסים: לא קיים דבר כזה בכלל בשום מקום בעולם.

<קריאה: בישראל.

<נסים: כן, בישראל, נכון.

<נסים: אני יודע באמת, גם בתורה כתוב לא המדרש הוא העיקר, העיקר הוא המעשה.

<נסים: אז אני אחסוך, אני בטוח שיהיו פה אנשים שידברו ואני יכול לספר לכם סיפורים מסמרי שיער.

<נסים: זאת אומרת ביזיון, אפילו פרעה לא התנהג ככה.

<נסים: חמי ז"ל מת ממחלת הסרטן בבית, בשטח, הוא קיבל התקף, נפל, הזעקנו אמבולנס, השער שלנו היה פתוח, נכנסו שוטרי יס"מ בכוח הצו הזה ועשו מה שהם רוצים בשטח שלי.

<נסים: איך ייתכן דבר כזה?

<נסים: במקום לעזור לבן אדם שגוסס, להרים אותו, לקחת אותו באמבולנס לבית חולים, לעשות את מה שהם רוצים להוציא אותנו מהשטח.

<נסים: איך ייתכן דבר כזה?

<נסים: מה, אני איזה מספר?

<נסים: מה, אני איזה חפץ?

<נסים: מכרו את זה?

<נסים: לא יודע.

<נסים: מה אכפת לי אני מיזמים, מנדל"ניסטים?

<נסים: את מי זה מעניין בכלל?

<נסים: מה זה, מוכרים אותי בלי שאני אדע?

<נסים: מה, אני איזה צעצוע שקונים אותו בחנות צעצועים?

<נסים: 'הלו, זה שטח שלי, העירייה - - -', מי זה העירייה?

<נסים: רגע, שייך למקרקעי ישראל, לא, שייך לעירייה, איפה שטר מכר?

<נסים: אין שטר מכר.

<נסים: זאת אומרת עושים עם החוק מה שבא להם לטובת כסף.

<נסים: אני רוצה להגיד שזה דבר פושע, נבזה, חבל על הזמן.

<נסים: מה שהייתי מציע, קודם כל, אין לי שכל ואני לא מבין כזה גדול, אני מבין שאני לא מבין שום דבר ואני לא יודע שום דבר, רק במצב הנוכחי כרגע, במצוקה שאנחנו נמצאים בה, קודם כל לעשות עצירה מוחלטת לכל הצווים, עם כל הציד הזה, כל ציד המכשפות הזה לעצור.

<נסים: קודם כל לעצור.

<נסים: אתמול קראתי, נאשם, חשוד שרצח שלוש נשים, השתחרר למעצר בית עם אזיק אלקטרוני עד ש-.

<נסים: פה רוצים לזרוק אנשים מהבתים.

<נסים: אז בואו נעצור את ההליכים המשפטיים האלה עד ש-.

<נסים: אנחנו פה מוכנים לעזור לכם ולתרום לכם, רק תצרו איתנו קשר, איך עושים את הדבר הזה, איך מביאים לפתרון הולם שיבוא לשביעות רצון כולם.

<נסים: מבחינתי זה חבית נפץ שתתפוצץ לחברה בפנים וחבל שזה יהיה ככה.

<נסים: אני לא רוצה להוסיף יותר מדי, אני מאמין שיש עוד הרבה אחרים שיגידו.

<נסים: תודה לכם על רשות הדיבור הזו.

דוד אמסלם: תודה, נסים.

<יוסף שמעוני: צהריים טובים לכל חברי הוועדה.

<יוסף שמעוני: השם שלי יוסף שמעוני, אני גר פה מאז שנולדתי.

<יוסף שמעוני: נולדתי פה בשטח, אני בן 62.

<יוסף שמעוני: לפני 25 או 27 שנה החליטו לעשות פינוי ובינוי.

<יוסף שמעוני: כל השכונה שמחו וחתמו והיו אנשים שריכזו את כל האנשים וחתמנו על פינוי ובינוי.

<יוסף שמעוני: ואז מה עשו?

<יוסף שמעוני: חילקו את השכונה לחצי, חצי הלך לפינוי ובינוי, שהלוואי עלינו גם שיהיה פינוי ובינוי, וחצי עשו הפקעה, עשו מתחם.

<יוסף שמעוני: משנת 50' פתאומית עשו אותנו מתחם 400, 500.

<יוסף שמעוני: הם קבעו שאנחנו מתחם.

<יוסף שמעוני: מה זה המתחם הזה?

<יוסף שמעוני: לא יודע.

<יוסף שמעוני: אם אתה תחפור באדמה שם אתה תמצא את הסנדלים של אשתי גם, שמה נולדנו.

<יוסף שמעוני: הדבר הראשון שצריך לעשות ואנחנו מבקשים מהוועדה הזאת שתמליץ לכנסת זה קודם כל לעצור את ההליכים המשפטיים.

<יוסף שמעוני: זה עולה לנו המון כסף.

<יוסף שמעוני: הם מביאים אותנו לבית משפט - - -

<תושב: כולנו חתומים על ערבויות של עשרות אלפי שקלים.

דוד אמסלם: אתה מפריע לו לדבר.

<יוסף שמעוני: ואיך מתנהל המשפט?

<יוסף שמעוני: תענה בכן ולא, אל תיכנס ל - - - הרי אנחנו יודעים מה זה בתי משפט.

<יוסף שמעוני: בסוף הכוח הולך לכוח ואנחנו נשארים עם צו הריסה.

<יוסף שמעוני: אתה רוצה לעשות ערעור?

<יוסף שמעוני: תשים 30,000.

<יוסף שמעוני: מאיפה?

<יוסף שמעוני: עורך דין עולה כסף.

<יוסף שמעוני: ההוצאות האלה עולות המון כסף.

<יוסף שמעוני: מה הבקשה שלי מהוועדה?

<יוסף שמעוני: הדבר הראשון שיעשו, שיבדקו לעומק איך אפשר לעצור את ההליכים המשפטיים.

<יוסף שמעוני: בזמן הזה, שאנחנו יושבים פה ואנחנו עוד חודש נדון ועוד חודש נדון, בינתיים יפנו פה משפחות שאין להם לאן ללכת.

<יוסף שמעוני: יש פה אנשים שיש להם ארבעה ילדים ויש להם שלושה ילדים ויש להם שני ילדים, מה הבעיה שלהם תהיה?

<יוסף שמעוני: שהם יישבו בבית שלהם עם פלזמה 127 והילדים האלה יילכו מעוני לעוני.

<יוסף שמעוני: גם ככה אנחנו חיים בעוני כבר 60 שנה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע את הגברת.

<אפרת קמחי: בניגוד לחבריי שאני שומעת שהתנהלו במשפטים, אני אם חד הורית עם ארבעה ילדים ולא היה לי כסף להתנהל ולכן יש לי צו הריסה סגור.

<אפרת קמחי: אין לי הרבה יכולות וזהו, אין לי הרבה מה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע את הגברת פה.

דוד אמסלם: אנחנו רוצים לשמוע גם נשים, לא רק גברים.

דוד אמסלם: בבקשה.

<חיה אשכנזי: אני מייצגת אולי את הדור החדש.

<חיה אשכנזי: אמנם אני כבר לא כזאת צעירה, אבל אני מייצגת יחסית את הדור הצעיר שעדיין חי פה.

<חיה אשכנזי: אני חברת ועד, שעומדת מאחוריי משפחה די ענפה וגדולה שחיה פה כבר שנים על גבי שנים.

<חיה אשכנזי: מה שאני רוצה לבקש זה, בשבוע שעבר הייתה לנו פגישה עם העירייה והם טענו הם הולכים להקים פה מִנהלת והם לא הולכים להכניס אותנו, את התושבים.

<חיה אשכנזי: הפחד שלי זה שאחרי שאתם תלכו לא יקרה כלום.

<חיה אשכנזי: זה הפחד שלי, שאתם תלכו והכול כלא היה, ואז מה?

<חיה אשכנזי: אנחנו נתונים בידיים של העירייה.

<חיה אשכנזי: ועם כל הכבוד באמת לכל חברי העירייה שיושבים פה, הם לא בדיוק לטובתנו.

<חיה אשכנזי: הם לא רואים אותנו כל כך ולא כל כך סופרים אותנו ו - - -

דוד אמסלם: יש לי רעיון.

דוד אמסלם: אנחנו באנו חיובי, אז בואו נדבר חיובי.

<חיה אשכנזי: אז מה שאני מבקשת באמת, שגם אחרי שתלכו לא תשכחו אותנו, שתהיה פה המשכיות, שיהיה המשך של חיים.

דוד אמסלם: תודה רבה.

<תושב: אני רוצה להגיד תודה גדולה לעובדיה, שהוא הצליח להביא למעמד הזה בעבודה קשה.

<תושב: יש לי רק שתי מילים להגיד.

<תושב: כמובן אני רוצה לחברי הוועדה, כשאתם יושבים בוועדה ודנים, דיברו פה הרבה דברים והכול, חבל על הזמן, בכיף, אני רוצה שיזכרו ממני שני ראשי פרקים, תזכרו טוב טוב בתוך הראש ולא לשכוח אותם, יש פה מגמה של דברים, תהליך, מגמה נורא נורא נורא קשה, מה שנקרא להגיד שאנחנו נמצאים במדינה של יהודים ומה שהולך לקרות פה זה להחרים רכוש יהודי במדינת היהודים.

<תושב: זה אומר, אנשים שנמצאים פה דור חמישי ושישי ושביעי, אנשים שכל עולמם הבית הזה, הולכים להחרים להם אותו.

<תושב: זה נקרא החרמת רכוש יהודי, ככה אני קורא לזה.

<תושב: אני נמצא כאן 65 שנה של סבל, אני קורא לזה גטו, לא ממהרים לפנות אותי, פשוט מאוד מחכים שאני אמות כדי להחרים את הרכוש שלי.

<תושב: לא יקרה דבר כזה במדינת היהודים, להחרים רכוש של יהודי.

<תושב: לא ייתכן דבר כזה.

<תושב: אני כבר חודשים לא ישן בלילה, איך מדינה של יהודים הולכת להחרים בית של יהודי.

<תושב: איך קורה דבר כזה, אני לא יודע.

<תושב: ולגבי ותיקים, שההורים שלי והדור של המשפחות נפטרו והולכים להחרים את הרכוש שלהם.

<תושב: עוד נקודה קטנה, זה דבר חשוב.

<תושב: דיברו פה על משפטים וכן הלאה וכן הלאה.

<תושב: צריך לדעת שכל מה שעשינו פה במשך 65-70 שנה, זה היה בחסות המדינה והעירייה.

<תושב: הם ידעו מה עשינו והם אהבו את זה.

<תושב: אם הם אהבו את זה, היום שישלמו, זה הכול.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע עוד שני אנשים, ברשותכם.

דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע את הגברת, בבר, שאחריך.

דוד אמסלם: אני רוצה שהיא תספר.

דוד אמסלם: תספרי לנו כמה שנים את גרה פה.

<לילי מרלל: אני באתי עם בעלי למקום כשהייתי בת 16, בחודש הבא יש לי יום הולדת 70.

<לילי מרלל: כשהגענו לא היו תשתיות, לא היה כביש, סבלנו - - -

<תושב: זה היה היום בבוקר.

<לילי מרלל: סבלנו הרבה שיטפונות, ילד אחד שאני מכירה התחשמל ומת.

<לילי מרלל: בקיצור עברתי הרבה סבל עד שהגעתי הלום, כמו שאומרים.

דוד אמסלם: והיום?

<לילי מרלל: קיבלנו מכתב שאנחנו פולשים.

<לילי מרלל: אני לא מבינה את זה.

<לילי מרלל: איך אנחנו פולשים?

<לילי מרלל: - - - מהשטח.

<תושב: זה הכי כואב.

דוד אמסלם: .

דוד אמסלם: לילי, תודה רבה.

דוד אמסלם: הבנו את הרעיון, תודה.

<לילי מרלל: יש לי עוד בקשה, אני מבקשת שתעצרו את כל ההליכים עד שהעניינים יסתדרו.

דוד אמסלם: תודה.

<יוסף זיתוני: אני בן תשיעי במשפחה של עשרה ילדים, אמא שלי נפטרה לפני שבוע, בת 93, ומגיל 17-18 היא בשטח והיום אנחנו עם צווי סילוק.

<יוסף זיתוני: אנחנו ישנים עם חרדות, קמים עם חרדות, לא מתפקדים ומושקעים בעשרות אלפי שקלים.

<יוסף זיתוני: בשנה אחת הגעתי לעליון, לערכאה שלישית בסילוק מהשטח, בשתי ערכאות לא שמעו אותנו, לא אותי ולא את התובע.

<יוסף זיתוני: השופט החליט 'אני מסלק אותו', למה, איך ומה?

<יוסף זיתוני: לא מעניין, לך למחוזי.

<יוסף זיתוני: הלכתי למחוזי, 'לא יכולה לשמוע אותך', אין לך, היא צריכה את העתירה.

<יוסף זיתוני: סיכומים, 12,000 קנס.

<יוסף זיתוני: אני היום מושקע 60,000 בעליון, 60,000 ערבויות עצמיות שלי לבד במערכה.

<יוסף זיתוני: לא ייתכן שנישן בחרדות, נקום בחרדות ואנחנו חולים מהמצב הזה.

<יוסף זיתוני: היום אנחנו לא תושבי כפר שלם, אנחנו תושבי מתחם, בדואים - - - מה בדיוק?

<יוסף זיתוני: לא יודע.

<יוסף זיתוני: גולדה מאיר, לוי אשכול, בן גוריון, רבין היה אצלנו בבית, הם יעידו.

<יוסף זיתוני: מי לא היה אצלנו.

<יוסף זיתוני: והיום אנחנו לא תושבי כפר שלם.

<יוסף זיתוני: יש לי מסמכים של חלמיש, של בינוי של כפר שלם, חלמיש מתנער מאיתנו.

<יוסף זיתוני: כולנו, דרך אגב, חתומים בחתימות של - - - בפינוי בינוי ורק עשו לנו איפה ואיפה ואנחנו, איך אומרים?

דוד אמסלם: תודה, הבנתי, יוסי.

דוד אמסלם: אני מבקש שאהרון יגיד כמה מילים וסגנית ראש העיר ואחרי זה אני אסכם.

<אהרון מדואל: קודם כל אני רוצה באמת להודות לדודי.

<אהרון מדואל: חשוב מאוד שוועדת הפנים של הכנסת הגיעה לפה היום יחד עם כל חברי הכנסת המכובדים.

<אהרון מדואל: אני מאוד מקווה שזה יהיה - - - קודם כל אני חייב להתערב במה שאמרה גב' אשכנזי, לדעתי היא לא הגדירה נכון את העניין, אני מסכים איתה לחלוטין, שלעיריית תל אביב אסור שיהיה לה יד ורגל בפינוי המתחם הזה.

<אהרון מדואל: מסכים איתך לחלוטין.

<אהרון מדואל: אנחנו רואים מה עשתה עיריית תל אביב בגבעת עמל, אנחנו רואים מה עשתה ב - - - מה היא ניסתה לעשות בכפר שלם ואני אומר לך, דודי, הפרויקט הזה חייב להיות פרויקט לאומי.

<אהרון מדואל: יש לכם היום את הוועדה לרפורמות, יש לכם את הקבינט הדיור ואביגדור יצחקי, מדובר פה באלפי דירות, מדובר פה בסדר גודל של מדינה.

<אהרון מדואל: חלק גדול מהאדמות פה הן אדמות מינהל, גם האדמות שהן לא אדמות מינהל, ואני לא בא ל - - - הוא נמצא בייפוי כוח במינהל מקרקעי ישראל ויש דרכים לפעול - - - הפרקליטות ולהעמיד אותה במקומה.

<אהרון מדואל: לא ייתכן שתהיה פה מערכת משומנת של עירייה, פרקליטות, יזמים כדי לזרוק תושבים החוצה.

<אהרון מדואל: מערכת משומנת.

<אהרון מדואל: ואני קורא לכם, חברים, שמעתי לאחרונה חברים שהיו פה, שיש רעיון להקים מִנהלת משותפת וכאלה.

<אהרון מדואל: אני מציע לכם לא לקבל את הרעיון.

<אהרון מדואל: המִנהלת היחידה שצריכה להיות פה זה תושבים ומדינת ישראל.

<אהרון מדואל: אתם באחריות של מדינת ישראל ולא של אף אחד אחר.

<אהרון מדואל: אני מאוד מקווה שהוועדה תלך לעניין הזה.

<אהרון מדואל: ודבר אחרון, ניתן לעצור את ההליכים המשפטיים.

<אהרון מדואל: זה קצת יותר מורכב מכפר שלם, בכפר שלם עצרנו הליכים משפטיים כנגד 500 נתבעים וכבר הגיע, עצרנו אותם במשך שנים.

<אהרון מדואל: זה לא המקום לפרט ולראות איך לעשות את זה, אבל יש אפשרות ומי שמוכן לתת לזה יד, הגברת הנכבדה, הפרקליטות, היא חייבת לבוא וצריך לזמן אותה ולא להתייחס אליה בכפפות של משי.

<אהרון מדואל: לא ייתכן ש - - - כי כך צריך להיות, גם אתה מכיר טוב את הסוגיה הזאת.

<מיטל להבי: לפני 20 שנה היו פה בסרטי - - - ועשו את הסרט על שכונת הארגזים והיום כאילו שום דבר לא השתנה.

<מיטל להבי: בכל הסיורים שאני עושה בשכונה, בלילות, עם - - - וגם עם אהרון, שום דבר לא השתנה.

<תושבת: ותודה לעיריית תל אביב.

<מיטל להבי: אבל אני אופטימית.

<תושבת: ותודה.

<מיטל להבי: אני לא האויבת שלך, בסדר?

דוד אמסלם: סיכמנו חיובי.

<מיטל להבי: אני לא אופטימית כי אני יודעת שהיושב ראש של ועדת הפנים עצר גם את התהליכים שהיו בליפתא ואנחנו מדברים על מקרה שהוא מקרה דומה, הוא מקרה שיש עוד רבים כמוהו בארץ ישראל שלנו, גם בירושלים, גם בחיפה, גם בתל אביב.

<מיטל להבי: ואני חושבת שהסוגיה הזאת היא סוגיה חשובה מאין כמוה מפני שכשאנשים לא ישנים בלילה בגלל שקורת הגג מעל הראש שלהם רועדת זה הדבר הכי גרוע.

<מיטל להבי: כשילדים גדלים בתוך הפחד של ההורים, זה הדבר הכי גרוע.

<מיטל להבי: ואני באמת חושבת שכששומעים פה את הסיפורים של אנשים שמדינת ישראל הביאה את חלקם הגדול לפה ולא רק פה, גם בגבעת עמל, הזכיר קודם אהרון, וגם למקומות אחרים, המדינה הביאה, ובסך הכול זה אקראי.

<מיטל להבי: גם את הוריי המדינה הובילה למעברה, אבל המעברה של הוריי במקרה הייתה הרצליה והפכה לשיכון.

<מיטל להבי: אותו דבר היה צריך לקרות פה.

<מיטל להבי: זה במקרה שאתם פה ואני פה.

<מיטל להבי: לכן אני אומרת, כמו דודי, ההזדהות שלנו היא מלאה ואני בטוחה שהאנשים שנמצאים פה, גם יוסי וגם תמי וגם דב ואורן ואמיר ויעל, אני רואה פה קבוצה היא חוצה מפלגות, חוצה אופוזיציה, חוצה קואליציה.

<מיטל להבי: אני אומרת לכם, אנחנו ננסה לסייע במה שאנחנו יודעים, בידע מצטבר במשך השנים, אתם באמת נמצאים במקום חשוך אל שאנשים בו נזרקו לפחד, כדי להביא תקווה והצלה לאנשים.

דוד אמסלם: תודה.

<מיטל להבי: דודי, מבקשים ממני להזכיר עוד דבר.

<מיטל להבי: חוץ מהתביעות לסילוק יד ישנם פה הרבה אנשים שיש עליהם עיקולים כתוצאה מחובות מצטברים של 20 שנה אחורה של ארנונה.

<תושבת: 30 שנה גם.

<מיטל להבי: גם זה, זו נקודה שצריך לשים אליה לב.

דוד אמסלם: תודה רבה לכל הדוברים ומי שלא יכולנו לתת לו לדבר, אז באמת אני מתנצל על כך.

דוד אמסלם: כמו שפתחתי, אני מתחייב לכם רק על דבר אחד, שאני אעשה מקסימום מאמץ וכל הזמן ואנחנו נעשה דיון אחת לתקופה כדי - - - איך את אומרת, חיה?

דוד אמסלם: אנחנו לא נעזוב אתכם.

דוד אמסלם: אני.

דוד אמסלם: אני אמרתי, את המגבלות שלנו אנחנו מכירים, ההחלטה היא לא אצלנו, אם היא הייתה אצלנו לדעתי כבר הייתי מוצא את הנתיב.

דוד אמסלם: אני מבטיח לכם דבר אחד, שזה אצלי ביד.

דוד אמסלם: כל מספר חודשים אני אעשה דיון בנושא על מנת לבדוק מה קורה.

דוד אמסלם: זה בגדול.

דוד אמסלם: לגבי הסיפור הזה.

דוד אמסלם: כמו שאמרתי, אני אשלח מכתב גם לעיריית תל אביב וגם לפרקליטות ומינהל מקרקעי ישראל, עם השם החדש שלו, רשות, על מנת לעצור את ההליכים בשלב הזה.

דוד אמסלם: אני גם ביקשתי את זה בוועדה מהפרקליטות, עד שנשב ונמצא את כיוון הפתרון.

דוד אמסלם: אני מדבר כרגע על לעצור את ההליכים המשפטיים ברמת - - - אני לא נכנס לארנונה, כן ולא וכמה.

דוד אמסלם: זה - - - העירייה.

דוד אמסלם: אבל אני מבקש מעיריית תל אביב, יש פה שני דברים שאני חושב שצריך להסדיר אותם.

דוד אמסלם: יש המצב הקיים כרגע, יש פה כרגע תושבים, עזוב איך מפנים, לא מפנים, זו סוגיה אחרת.

דוד אמסלם: הם חיים פה, קמים בבוקר, יש ילדים.

דוד אמסלם: אני עשיתי סיבוב פה, ואני מתחבר עם מה שאמרו פה כמה מהאנשים, אני איש עירייה, אני עבדתי בתחום המוניציפאלי למעלה מ-25 שנה.

דוד אמסלם: מעולם לא ראיתי מתחם כזה בירושלים, לא היה לי דבר כזה.

<תושב: מה הנימוק של עיריית תל אביב - - -

דוד אמסלם: אבל לא צריך נימוקים, שמענו.

דוד אמסלם: אני בא משם.

דוד אמסלם: נימוקים יש לי - - - אתה רוצה, אני אכתוב לך פה ארבעה קלסרים של נימוקים.

דוד אמסלם: אני מכיר - - -

<תושב: - - -

דוד אמסלם: אבל למה לך להגיד?

דוד אמסלם: אני אומר לך לא צריך אז אתה מתעקש להגיד?

דוד אמסלם: לא צריך.

<תושב: זה מרגיז.

דוד אמסלם: יש פה אנשים שחיים ומשפחות וילדים.

דוד אמסלם: הם צריכים לקבל פינוי אשפה, הם צריכים לקבל איזה שהוא כביש נורמלי, לא קשור כרגע - - - כל עוד הם נמצאים פה, אז אני מבקש מעיריית תל אביב לקחת את מנהל אגף שיפור פני העיר, קצ'לניק, תגידי לי 'דודי ביקש'.

דוד אמסלם: לבוא לכאן, להביא כמה טרקטורים, להביא כמה משאיות אספלט, לסגור את הבורות קצת.

<תושבת: זה אחרי ניקיון.

דוד אמסלם: קודם כל לתת לאנשים קצת אוויר, גם בתנאים הקשים.

<תושב: הוועדה תוכל להוציא מכתב גם בהקשר הזה?

<תושב: זה מאוד חשוב.

דוד אמסלם: אני לא צריך ועדה, אם תהיה בעיה, תפעיל אותי.

דוד אמסלם: אני מכיר את שמוליק, תתקשרו גם למנכ"ל העירייה בשמי, אם הוא רוצה, אני אבוא לדבר איתו, אבל אלה דברים טריוויאליים.

דוד אמסלם: לא קשור עכשיו אם משלמים ארנונה או לא, לא קשור בכלל.

דוד אמסלם: יש פה דברים שהם בעיות תברואתיות, קשות, זה לא הגיוני.

דוד אמסלם: זה פעם אחת.

דוד אמסלם: בנושא, כמו אמרתי, העומק, אנחנו נעשה דיון בעוד חודש וחצי, אני אזמין את כל הגורמים, אני אזמין אתכם.

דוד אמסלם: אני רק צריך בסופו של עניין לייצר איזה שהוא גוף מסוים שאנחנו מדברים איתו.

<תושב: יש ועד.

דוד אמסלם: יש, יופי.

דוד אמסלם: נדבר עם הוועד.

דוד אמסלם: אני מאמין, בניגוד למה שאתה חושב, אהרון, אני מאמין שמי שאמור להוביל את הנושא הזה זו העירייה, זה התפקיד של עירייה.

דוד אמסלם: לא אמרתי שהעירייה תשלם, אני מבקש שאף אחד לא יענה לי, אפילו לא לעזור לי, גם לא לחדד את הדברים שלי, לא צריך.

דוד אמסלם: זה בדיוק תפקיד של עירייה, על זה אני מלין בכל מיני נושאים בארץ.

דוד אמסלם: גם הפיצוץ של בלון הגז באותו בניין בירושלים, שלא קשור לעירייה, זה תפקיד של העירייה להוביל.

דוד אמסלם: אזרח בבוקר לא קם בבוקר, נוסע לשר הפנים, דופק לו בדלת, אומר לו 'אדוני שר הפנים, באתי, יש לי בעיה', הוא לא נוסע עכשיו לפרקליטות המדינה, דופק בדלת, אומר 'הנה באתי, יש לי בעיה בפינוי'.

דוד אמסלם: הוא לא יודע אפילו את הדרך, אין לו מושג בכלל עם מי צריך לדבר.

דוד אמסלם: זה תפקיד של עירייה, גם אם היא לא הבעלים וגם אם היא בכלל לא קשורה לנושא.

דוד אמסלם: התושבים הם של העירייה.

דוד אמסלם: לכן אני אישית חושב שהפיבוט המרכזי שאני רואה אותו מוביל בכל התהליך הזה זה עיריית תל אביב.

דוד אמסלם: אני כבר התחלתי את הדיון.

דוד אמסלם: רבותיי, אני אעשה את הדיון.

דוד אמסלם: אנחנו, אני מבטיח לכם שגם כל חברי הוועדה, נלווה את הסיפור הזה עד שנרגיש שהוא בא לידי מיצוי.

דוד אמסלם: רבותיי, קודם כל אני מבקש לשחרר כעסים, זה לא עוזר לחיים, אני מאחל לכולם שבת שלום, תנוחו טוב בשבת.

דוד אמסלם: בעזרת ה' נצא לביצוע כבר בשבוע הבא.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.