הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 45, 2016-02-08 11:00

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אני רוצה לפתוח את דיון הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו למעשה נמצאים בדיון מעקב לדיון קודם שבו עסקנו בזנות ילדים ופורנוגרפית ילדים.

יפעת שאשא ביטון: התבססנו בעצם על מסקנת ועדת האו"ם לזכויות הילד.

יפעת שאשא ביטון: מצטרפים בעצם לדיון הזה שלושה דיונים מהירים, שביקשו חבר הכנסת מאיר כהן, חברת הכנסת מיכל בירן וחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לחבר הכנסת מאיר כהן ולחברת הכנסת מיכל בירן.

יפעת שאשא ביטון: בדיון הקודם היה נוכח גם חבר הכנסת מאיר כהן, כך שהוא שמע את הדברים ואנחנו יצאנו מהדיון כשאנחנו בעצם ביקשנו שני דברים, או לפחות המלצנו על שני דברים עיקריים.

יפעת שאשא ביטון: האחד, זה לראות איך אנחנו יוצרים שיתוף פעולה בין משרד החינוך ומשרד הרווחה, כדי ליצור תכניות של איתור, זיהוי, מניעה וטיפול בתוך מערכת החינוך.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על הקשיים בתוך המערכת לתייג ילדים בזנות.

יפעת שאשא ביטון: זה שיח שהוא לא פשוט, הוא מאד מורכב, לעמוד בפני בני נוער ולדבר אליהם כאילו שיש אפשרות שמישהו מהם בעצם עוסק ב"ענף" הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה במירכאות.

יפעת שאשא ביטון: ההבנה של מה היא זנות קטינים, האם זה שמקיימים יחסי מין תמורת בגדים, תמורת בילוי, האם זו זנות – כן או לא.

יפעת שאשא ביטון: אז בתפיסה שלנו ברור לנו לחלוטין שזה כן.

יפעת שאשא ביטון: בהשלכה של זה על בני נוער מאד קשה לנו פסיכולוגית לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: ולכן ביקשנו שתהיה איזו שהיא חשיבה בין הגופים, כדי לראות איך בכל זאת אנחנו, כמבוגר אחראי, כמי שבעצם רוצה לקחת את האחריות על הדור הצעיר שלנו, כן יוצרים תכנית שתתאפשר בתוך מסגרת מערכת החינוך.

יפעת שאשא ביטון: הדבר השני, הוא בעצם המלצה לחקיקה של החמרת הענישה בקרב לקוחות של זנות קטינים.

יפעת שאשא ביטון: אז אני יכולה לבשר לכם שכבר כשיצאנו מהוועדה אני הגשתי הצעת חוק והיא כנראה תעלה להצבעה בשלושה שבועות הקרובים ואני מניחה ששם אנחנו נוכל לזכות גם לתמיכה שהיא מהצד השני של הבית, קרי – האופוזיציה, שהיא בהחלט שותפה לדאגה העמוקה שלנו בנושא.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נשלב בין הדיונים וחבר הכנסת מאיר כהן - - -

מאיר כהן: לגבי הפללת לקוחות, הצעת חוק נפרדת.

יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו מדברים בעצם על החמרת הענישה.

יפעת שאשא ביטון: היום העונש הקבוע בחוק הוא שלוש שנים, אנחנו מדברים בעיקר מגיל 14.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מחמירים את זה ל-5 שנים.

יפעת שאשא ביטון: אני אודה על האמת, רציתי להחמיר את זה עוד הרבה יותר, אבל בסופו של דבר אחרי התייעצות עם הלשכה המשפטית ועם משרד המשפטים, אפשר במקסימום להפוך את זה לבעילה אסור בהסכמה ששם זה 5 שנים.

יפעת שאשא ביטון: אז לפחות עשינו את הצעד הראשון ואני מקווה שמבחינת המסר זה יעבור.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מאיר כהן, אתה רוצה להתייחס?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

מאיר כהן: בוקר טוב, תודה רבה גברתי יושבת הראש.

מאיר כהן: סך הכל הבקשה שלי לדיון מהיר - ואני משער שגם של מיכל - זה שאין לי שום ספק שהוועדה מטפלת בזה ואת עושה עבודה מצוינת, כי לא תמיד שמו את זה על השולחן, אבל לצערי אני לא מצליח לייצר במשרדים את תחושת החירום כמו שאני חש אותה.

מאיר כהן: אין תחושת חירום והטיפול בזנות ילדים נכנס לשגרה.

מאיר כהן: ושם זה הכישלון הגדול שלנו.

מאיר כהן: אני יודע מה משרד הרווחה ואני מלא הערכה.

מאיר כהן: חלק עשו בתקופתי, חלק עושים אלה שבאו אחרי ואני משער שכל שר יבוא וישים את הלבנה שלו.

מאיר כהן: אבל גם שם אין תחושת חירום בנושא של זנות ילדים.

מאיר כהן: ומאיפה אני מגיע למסקנה, גברתי יושבת הראש?

מאיר כהן: מהשיחות שלי עם ראשי ערים.

מאיר כהן: ראשי הערים יודעים שאם אני מתקשר אליהם, אני מתעסק איתם בשנה האחרונה בנושא זנות ילדים.

מאיר כהן: ואני שואל אותם מה התחדש מהשנה שעברה?

מאיר כהן: ואני מדבר על ערים גדולות.

מאיר כהן: על ערי מטרופולין, על כרך.

מאיר כהן: כי התופעה קורית שם.

מאיר כהן: ילדים מדימונה אפשר למצוא אותם בתל אביב וילדים מקריית שמונה אפשר למצוא אותם בחיפה.

מאיר כהן: והתשובות שאני שומע הן תשובות של כמעט שום דבר לא השתנה.

מאיר כהן: יש התחלה בתל אביב וקצת בחיפה, אבל אין שום הלימה בין תחושת החירום, שאני חושבת שצריכה להיות, לבין ההתמודדות גם של משרד הרווחה ואני לא רוצה לדבר בכלל על משרד החינוך, כי יש לי שם בעיה קשה מאד.

מאיר כהן: העליתי את זה לפני שלושה חודשים.

מאיר כהן: אגב, שום דבר לא קרה, גם במשרד החינוך.

מאיר כהן: עדיין במשרד החינוך הנוהג הרע הזה של אנחנו לא מתעסקים ברע.

מאיר כהן: הגדיר את זה אחד מאנשי משרד החינוך, אני חוזר על מה שהוא אמר לי – יש סור מרע ועשה טוב, אנחנו מתעסקים בעשה טוב.

מאיר כהן: על הסור מרע אנחנו לא מדברים.

מאיר כהן: ואני דגמתי 12 מנהלי בתי ספר תיכוניים, עם 600 תלמידים ומעלה.

מאיר כהן: שום נגיעה בבית הספר בנושא זנות, למרות שאומר לי מנהל בית הספר – אני יכול להעיד על תלמידים שמתעסקים לפחות בזנות מזדמנת.

מאיר כהן: ואתם יודעים מה זה זנות מזדמנת.

מאיר כהן: ובכל זאת, אני חושב, גברתי יושבת הראש, שאנחנו צריכים קצת לזעזע את אמות הסיפים, ולא יכול להיות – ובזה אני מסיים – שאנחנו לא ניקח אחריות ונשאיר את המגזר השלישי, יהיו טובים אליהם ככל שהם יהיו טובים והם הכי טובים בארץ, בעולם, אני מלא הערכה לאנשים האלה, אבל אי אפשר להמשיך לתקצב אותם בחלק ולסמוך על הפילנתרופיה שלהם.

מאיר כהן: המדינה צריכה לקחת אחריות.

מאיר כהן: בואו נתחיל בזנות ילדים.

מאיר כהן: שם אנחנו לא צריכים לשתף פעולה עם על"ם בזה שאנחנו נגיד להם אתה תשיגו מיליון, אנחנו ניתן לכם חצי מיליון.

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: שם נגיד להם תביאו את הכוחות שלכם, תביאו את הידע שלכם, תשלבו אותו עם משרד הרווחה ואנחנו נממן את הכל.

מאיר כהן: כמו שידענו לעשות עם ציפי בתל אביב.

מאיר כהן: וזאת הייתה פעם ראשונה שבאנו לראש עיר ואמרנו אנחנו לוקחים אחריות.

מאיר כהן: זהו גברתי.

מאיר כהן: אני משאיר את השאר להמשך הדיון.

מאיר כהן: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת מאיר כהן.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאתה לגמרי צודק בזה שאנחנו כמטרה שמנו לנו להניח את הנושא הקשה הזה - ובאמת קשה לגעת בו - על סדר היום.

יפעת שאשא ביטון: ובעובדה, אנחנו ישבנו כאן כולנו לפני שלושה חודשים ואנחנו התחייבנו להתכנס כאן שוב עכשיו, כדי לראות איך אנחנו מתקדמים ולעקוב אחרי הדברים כדי לוודא שהם אכן קורים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו קיבלנו דו"ח של משרד הרווחה, שבעצם מתאר מצב של כן ניהול הסיטואציה ואני אתן להם להסביר תיכף, ואני מקווה שאנחנו באמת נמצאים בכיוון נכון.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.

מיכל בירן: אני מודה לחבר הכנסת מאיר כהן שהיה היוזם הראשון והעלה את הנושא הזה.

מיכל בירן: שמחתי להצטרף.

מיכל בירן: אני מסכימה איתך במאה אחוזים בזה שהמדינה צריכה לקחת אחריות.

מיכל בירן: אני חושבת שזנות היא תופעה מזעזעת, אבל זנות של קטינים היא כמעט קשה להעלות על הדעת את ההשלכות של זה ואת עיצוב האישיות בתקופה כל כך משמעותית בחיים.

מיכל בירן: כשזאת החוויה המכוננת, קשה לדמיין שיכול לצאת מחוויה כזאת אדם שחי חיים ולו סבירים ומתפקדים בחברה שלנו.

מיכל בירן: ואת הנזק שנגרם בשלב הזה, אני חושבת שמאד מאד מאד קשה לתקן אחר כך, אם בכלל, בנפשות הרכות ויש לנו פה מחויבות גדולה במיוחד לנסות ולמנוע את הנזק עוד לפני שהוא נגרם; להתערב בשלבים הראשונים, כי כמו שנראה לי וככה גם תיארת, מדובר לרוב בתהליך וזה לרוב לא קורה ביום אחד, באיזה שהוא תהליך עם עוד גורמים שמסייעים ומלווים את הדבר הזה.

מיכל בירן: אני חושבת שלמדינה יש מחויבות להיכנס ממש בשלבים הראשונים ולתת מענה שלא, באמת ההתחשבנויות הכספיות פה הן נראות כמעט לא רציונאליות.

מיכל בירן: הרי אפילו ברמה המוסרית זה ברור, אבל גם ברמה הכלכלית - זה יעלה למדינה הרבה יותר כסף אחר כך, כל אדם כזה, אני לא אומרת מקרה, כל אדם כזה, שלא תהיה התערבות בזמן בשליפה מאורח החיים הזה ובאמת מהסיוט המתמשך הזה.

מיכל בירן: אז אני מברכת על הטיפול המתמשך של הוועדה בנושא ושמחה בנושא זה - ושוב, זה לא עיקר עיסוקי - אבל אשמח להיות חיילת שלכם בעניין בתחום.

יפעת שאשא ביטון: בשמחה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת מיכל בירן.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהסיפור שיושב כאן על השולחן הוא הרבה מעבר להיבט התקציבי.

יפעת שאשא ביטון: נכון שבסוף דברים עולים כסף, גם תכניות והכל, אבל אני חושבת שהקושי האמיתי שאנחנו נתקלנו בו זה בהמשגה עצמה, בהגדרה של מה היא זנות, וגם לנו בדיון הקודם לקח קצת זמן עד שנגענו ואמרו כן, גם לזה אנחנו קוראים זנות ואנחנו צריכים שהילדים יבינו שמעשים כאלה מתפרשים כזנות.

יפעת שאשא ביטון: והקושי הנוסף הוא באמת בבנייה של אמון או איתור של בני נוער, שישתפו שהם באמת שותפים או חלק מאיזה שהוא מעשה כזה ואלה דברים שבעיני מאד חשוב שאנחנו נחשוב איך אנחנו מפרקים אותם כאן בשולחן הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשמוע את נציגת משרד הרווחה.

יפעת שאשא ביטון: יש לי את ציפי ויש לי את רחל.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתי שתיכן מוזמנות לומר את דבריכן, תחליטו באיזה סדר, בבקשה.

<ציפי נחשון-גלי: תודה רבה.

<ציפי נחשון-גלי: אני אגע קודם מבחינת שיתופי פעולה עם משרדי הממשלה.

<ציפי נחשון-גלי: אז אנחנו יושבים קבוע בשני פורומים.

<ציפי נחשון-גלי: אחד, ועדת המנכ"לים לנושא של מאבק בסחר ואנחנו ביקשנו להדגיש שהוועדה תדון לעומק גם בנושא של זנות וזנות קטינים; והצוות השני שמנוהל-, וזו הוועדה שמנוהלת בראשותה של מנכ"לית משרד המשפטים ונציגים בה משרדים שונים - - -

יפעת שאשא ביטון: והיא התחילה את עבודתה?

<ציפי נחשון-גלי: היא פועלת כבר כמה, מירב, תזכירי לי.

<ציפי נחשון-גלי: לפני המון שנים, על פי החלטת ממשלה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<ציפי נחשון-גלי: ועדה שנייה בראשותו של המשנה למשרד ביטחון פנים מר לייזר, שמוביל גם כן ועדה בין משרדית, ששם בשונה מוועדת המנכ"לים, בחלק מהדיונים גם מוזמנים נציגי ארגונים ועמותות, בנוסף למשרדי הממשלה שיושבים באופן קבוע; ושם באופן מתמיד אנחנו מדברים על שכלול שיתופי הפעולה בין המשרדים השונים שזה המשטרה, משרד המשפטים, רווחה, חינוך, בריאות וכו'.

<ציפי נחשון-גלי: זה לעניין שיתופי הפעולה.

<ציפי נחשון-גלי: לעניין הפעולות שמשרד הרווחה עושה, אז באמת פריצת הדרך המשמעותית התרחשה לפני שלוש שנים, כשהשר לשעבר, חבר הכנסת מאיר כהן, היה שר הרווחה ובאמת כשזה בא לפתחו אז הוא התגייס מיד.

<ציפי נחשון-גלי: ובאמת גם נעשה מעשה שהמדינה לקחה אחריות על ילדיה ומתקצבת במאה אחוז מימון את התכניות שאנחנו מפעילים בחלק מהרשויות המקומיות, ובעקבות הפעולה ש - - -

יפעת שאשא ביטון: מה זה בחלק מהרשויות המקומיות?

יפעת שאשא ביטון: הרשויות המקומיות נבחרו על ידי איזה קריטריון?

<ציפי נחשון-גלי: אז אנחנו התחלנו בתל אביב תכנית גדולה, כי אליה מתנקזים הרבה מאד מהקטינים בזנות, ושם משרד הרווחה מעביר תקציב לעיריית תל אביב – 5 מיליון שקלים – בלי מטצ'ינג של העירייה.

<ציפי נחשון-גלי: אני לא יודעת כמה את יודעת שמשרד הרווחה כשהוא מעביר שקל, 25% זה מהרשות המקומית וכאן משרד הרווחה, באמת בזכותו של חבר הכנסת מאיר כהן, הצלחנו באמת - - -

מאיר כהן: אני מבקש בשביל הנוהל הטוב שאני לא הייתי שר - - -

<ציפי נחשון-גלי: היית שר אז - - -

מאיר כהן: לא, תעזבי את זה.

<ציפי נחשון-גלי: לא חשוב, אבל זאת - - -

מאיר כהן: דברי על משרד הרווחה.

<ציפי נחשון-גלי: זאת פריצת הדרך.

<ציפי נחשון-גלי: כשבאמת זה היה דבר מאד מיוחד.

מיכל בירן: חצי מהבעיה בכנסת זה אנשים שלוקחים קרדיטים כשלא מגיע להם.

מיכל בירן: אם כבר מגיע לך, קח ב - - -

<ציפי נחשון-גלי: נכון, באהבה.

<ציפי נחשון-גלי: ובעצם זו הייתה פריצת דרך, כי עד אז משרד הרווחה וגם היום, ממשיך את רוב הפעולות שלו במטצ'ינג מהרשות המקומית.

<ציפי נחשון-גלי: וכאן, בזכות זה שהמשרד מתקצב 5 מיליון שקלים לעיריית תל אביב, יש לנו הבטחה שמטופלים שם גם קטינים שבורחים מכל רחבי הארץ.

יפעת שאשא ביטון: כי זה המוקד בעצם שמזמן את זה.

<ציפי נחשון-גלי: ובאמת פתחנו שם מרחב שנקרא הלב 24/7 שפתוח 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע, שאנחנו כן, כשפתחנו את התכנית צפינו והגדרנו שאנחנו מצפים שייכנסו לשם 200 בני נוער שונים, ואכן באמת אתמול בוועדת ההיגוי שהתקיימה, מי שמפעיל את התכנית בפועל ויש לו התקשרות עם עיריית תל אביב זו עמותת על"ם, כמו שציינת באמת לאור הניסיון והידע שלה.

<ציפי נחשון-גלי: ובאמת התבשרנו אתמול שבמהלך השנה נכנסנו 240, 40 מעל המצופה, שנכנסים קודם כל למזער נזק.

<ציפי נחשון-גלי: אם אתה כבר שם - - -

מיכל בירן: מה עושים איתם שם באמת?

<ציפי נחשון-גלי: אז אני אומרת.

<ציפי נחשון-גלי: כשאתה מטפל באוכלוסייה של קטינים בזנות, אז אתה צריך קודם כל לדעת שמדובר באוכלוסייה שמרביתה כבר עברה המון ניסיונות של טיפול שלא צלחו.

<ציפי נחשון-גלי: ואני גם אומרת, כעובדת משרד הרווחה הרבה מאד שנים, אין תכניות של מאה אחוז הצלחה.

<ציפי נחשון-גלי: ולצערנו הרב הם נפלו בכמה מסננות של טיפול, ולכן חוסר האמון שלהם הוא נורא משווע.

<ציפי נחשון-גלי: אז כדי לייצר אמון כבסיס לעבודה ולשינוי, אתה חייב קודם כל להיות רלבנטי לצרכים שלהם, בלי לשפוט אותם.

<ציפי נחשון-גלי: אז בעצם המטרה הראשונה של המרחב שפתוח 24/7 זה למזער נזק.

<ציפי נחשון-גלי: אם את כבר שם וגם אם זו הבחירה שלך או - - - בחירה, אז שלא תגוועי ברעב ושהגוף שלך לא יהיה חולה ושתהיי נקייה ושתרגישי תחושת ערך גם אם את שם.

<ציפי נחשון-גלי: אז יש שם מקלחות, אפשר להתקלח, אפשר לכבס בגדים, בינתיים להחליף, ליבש ולצאת רעננה ולקבל טיפול רפואי ראשוני ולקבל שלוש ארוחות ביום וגם - - -

מאיר כהן: ציפי לא אומרת הכל, אבל היא הקימה מקום שנראה כמו בית האח הגדול.

מאיר כהן: באמת.

<ציפי נחשון-גלי: נכון.

מאיר כהן: מקום יפיפה, נכון?

מיכל בירן: בלי המצלמות.

מאיר כהן: בלי המצלמות.

<רעות גיא: אם ציפי הקימה, אז מי אני ש - - -

<ציפי נחשון-גלי: גברתי יושבת הראש, את מוזמנת לבקר עם חברי הוועדה.

מאיר כהן: לא, בסדר, על"ם וציפי.

מאיר כהן: סליחה, את צודקת.

<ציפי נחשון-גלי: ובעצם במזעור הנזק שאתה רלבנטי לאותו צורך, אז לפעמים נכנסת או נכנס נער שהוא רעב ולפעמים שהוא עייף ולפעמים שיש איזה שהוא פצע והוא צריך ליווי ולפעמים אוזן קשבת.

<ציפי נחשון-גלי: וכשאתה רלבנטי לצורך שלו באותו רגע והושטת היד היא בתחושה שהיא אמיתית כלפי הנער או הנערה, הם באמת ממשיכים לבוא וממשיכים להתמיד, ורק אחרי - - -

יפעת שאשא ביטון: סליחה, יש התייחסות סוציאלית או של פסיכולוגים, בשביל לנסות להוציא אותם מהמקום הזה?

<ציפי נחשון-גלי: יש שם עובדים סוציאליים, בוודאי.

<ציפי נחשון-גלי: יש שם 17 משרות של עובדים שונים, עובדים סוציאליים, מדריכים, רכזת התנדבות, רכזת תעסוקה - - -

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה לא רק צרכים בסיסיים, יש גם איזה שהוא משהו טיפולי.

<ציפי נחשון-גלי: לא, לא, זה מתחיל במזעור נזק, כשבעצם המטרה המרכזית שלו היא להיות רלבנטית לצרכים הבסיסיים, ולייצר את האמון.

<ציפי נחשון-גלי: וכשנוצר האמון בעצם, אנחנו משתדלים לעבור לשלב ב', והוא לבנות תכנית של שינוי, תכנית של שיקום, ויש תקציב ממש לתכנית שאנחנו קוראים לה מעטפת, שזו בניית תכנית אישית לכל נער ולכל נערה שמגיעים לשם.

<ציפי נחשון-גלי: יש שם גם הלנת חירום ל-18 פלוס.

<ציפי נחשון-גלי: זאת אומרת אתה גם יכול לבוא ולישון שם לילה, שניים, שלושה, כמה שאתה צריך ומתוך זה בעצם לארגן אותך לחיים שהם עצמאיים, חיים נורמטיביים, חיים חברתיים וחיים שאתה יכול גם להשתלב בתעסוקה, בהכנה לצה"ל וכו'.

<ציפי נחשון-גלי: התכנית הזאת פועלת כבר שנה בדיוק.

<ציפי נחשון-גלי: על הבסיס של התכנית הזאת בעצם אנחנו יצאנו להכשיר עובדים סוציאליים, כדי לייצר שפה – מה הדינאמיקה של זנות קטינים, מה המשמעות של זנות קטינים.

<ציפי נחשון-גלי: וגם לאור החששות והפחד שלנו לתייג אותם, בכל זאת בקרב אנשי מקצוע אמרנו שזאת תהיה השפה.

<ציפי נחשון-גלי: כשאת מבינה בדינאמיקה של אותה נערה שאת מטפלת בה שהיא אכן בזנות, את לא חייבת להגיד לה שהיא בזנות, אבל את חייבת לדעת שאת צריכה לפתוח דף חדש.

<ציפי נחשון-גלי: את לא יכולה עם אותם כלים לבוא ולטפל באותה נערה, כי היא כבר צריכה משהו אחר.

<ציפי נחשון-גלי: ובעצם אנחנו יצאנו לאיתור יזום ואנחנו איתרנו 1,000 קטינות בזנות, ולאור הנתון המזעזע והקשה הזה, אני פניתי לקברניטים במשרד הרווחה ובאמת אושר לנו תקציב, שעכשיו אנחנו הולכים לפתוח 15 מרחבים - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, מרחבים חדשים.

<ציפי נחשון-גלי: ברשויות המקומיות, וגם פה זה במאה אחוז מדינה, למרות שמדובר בתכניות שהן יישוביות, או מקסימום יכולות להיות אזוריות.

<ציפי נחשון-גלי: מתוך ה-15 - - -

מיכל בירן: המספר שאמרת אגב הוא מזעזע כשחושבים על זה שזה מתחלף וחושבים על כמה היו בעשור האחרון.

<ציפי נחשון-גלי: נכון, נכון.

<ציפי נחשון-גלי: מתוך ה-15 מרחבים 5 מהם הם גדולים יותר, שפתוחים חמישה ימים בשבוע והיתר, בגלל שהם יהיו ביישובים קטנים, אז הם יפעלו רק שלוש פעמים בשבוע והם גם כוללים, החמישה הגדולים, גם הלנת חירום.

יפעת שאשא ביטון: ה-1,000 קטינות זה קטינות נקבות?

יפעת שאשא ביטון: יש גם קטינים, או שב-1,000 כבר כללת את כולם?

<ציפי נחשון-גלי: באיתור היזום שאנחנו ביצענו, יש לנו שמות רק של קטינות, כי הלכנו דרך עובדות נערה.

<ציפי נחשון-גלי: אבל כאשר אנחנו מגיעים לרשות המקומית, אנחנו ניתן את המענה - - -

יפעת שאשא ביטון: זה די מתאים גם לנתונים של האו"ם, פחות או יותר, אם אני זוכרת נכון.

יפעת שאשא ביטון: כי הם דיברו על 25% שהם 250 קטינים.

<פיני קבלו: אתם פועלים בתוך הרשויות או מקימים מה שנקרא מסגרת חיצונית?

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ב-15 החדשים האלה כרגע נמצאים בוועדת מכרזים אצלנו לקבל פטור ממרכז, כדי להעביר את הכסף במאה אחוז ליישובים.

יפעת שאשא ביטון: היישוב, אנחנו כן נעודד אותו לייצר שיתופי פעולה, למשל עם עמותת על"ם, שיש לה את המומחיות, אבל הרשות היא זאת שאחראית בדיוק כמו עיריית תל אביב.

יפעת שאשא ביטון: ואתם מפקחים?

<ציפי נחשון-גלי: בוודאי.

<ציפי נחשון-גלי: אנחנו נותנים את הפיקוח.

יפעת שאשא ביטון: כי כשזה מגיע לרשויות, לא חלילה מזלזול במישהו, אבל בהרבה מקומות צריך את הליווי ואת התמיכה, אחרת הדברים פשוט לא קורים ולנו חשוב שזה יקרה.

<ציפי נחשון-גלי: לא, לא, בוודאי.

<פיני קבלו: איפה הרשויות מעורבות בכל התהליך הזה?

<ציפי נחשון-גלי: קודם כל באיתור קל הקטינות בזנות.

<ציפי נחשון-גלי: וכרגע ה-15 יישובים נבחרו, איפה שמצאנו - - -

מיכל בירן: ריכוזים?

<ציפי נחשון-גלי: בדיוק, ריכוזים של בערך 20 נערות, כי יש יישובים שיש אחת, שתיים, שלוש.

<ציפי נחשון-גלי: אנחנו לא נקים מרחב בשביל 3 או בשביל 10.

<ציפי נחשון-גלי: ומה שטוב במרחבים האלה, שהם גם מאפשרים את הכניסה אליהם וגם הצוות עושה עבודת רחוב לאתר את הנוספים.

<ציפי נחשון-גלי: הרשות המקומית היא בעלת הבית על התקציב שאני מעבירה לה.

<ציפי נחשון-גלי: היא תפעל לפי מדיניות שאנחנו מכתיבים עבור מה מיועד התקציב, כמה זה עבור כוח אדם, כמה עבור שכירת מבנה, אוכל וכו', וכמובן בפיקוח של השירות שלנו.

יפעת שאשא ביטון: כשאת אומרת רשות, את מתכוונת לרווחה?

<ציפי נחשון-גלי: כן, כן.

יפעת שאשא ביטון: כי זה תחת החסות של הרווחה.

יפעת שאשא ביטון: זה חשוב, כי לפעמים זה עצמאי.

<ציפי נחשון-גלי: בדיוק, בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: בדו"ח שלכם, אחד הקשיים שכתבתם זה קושי של קברניטי הרשויות המקומיות לחשוף ולדבר את הזנות.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת ברור שמתוך מקום שאולי זה יעבור לבד, מנסים ככה להסתיר את זה.

יפעת שאשא ביטון: אתם מנסים לייצר שיח של פתיחות, של הבנה, שרק חשיפה של זה בעצם תוכל למנוע ולמגר את ההתפשטות?

<ציפי נחשון-גלי: בוודאי, כן.

<ציפי נחשון-גלי: היו כמה מנהלי מחלקות שדיברו מגרונם של ראשי ערים, שאמרו אין לנו קטינים וקטינות בזנות, ובאמת לאור השיח המקצועי שהתחיל עם עובדות נערה, שבעצם הגיע גם למנהלי המחלקות, השיח היום אחר.

<ציפי נחשון-גלי: אין היום רשות שאמרה לי – אני לא רוצה להשתמש בתקציב הייעודי הזה לטפל בקטינות בזנות.

יפעת שאשא ביטון: אבל הם לא יכולים להשתמש בתקציב למשהו אחר, נכון?

<ציפי נחשון-גלי: ממש לא.

<ציפי נחשון-גלי: ממש לא.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אתם מאד מקפידים על זה.

<ציפי נחשון-גלי: זה מודל שהוא ממש מובנה.

מאיר כהן: כדי רק לחזק את הדברים, גברתי, חצי דקה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

מאיר כהן: שיח עם ראש רשות, מכירים את זה במשרד הרווחה, אנחנו מתקשרים לרשות קטנה בנגב אומרים לראש הרשות, הוא אומר אצלי אין, אני לא יודע על בעיה של זנות.

<קריאה: אגב, זה גם בתחום בתי הסוהר, כל התחומים האחרים – סמים.

<ציפי נחשון-גלי: כן, כן.

מאיר כהן: שני מטרים לידו יושבת מנהלת מחלקת הרווחה, אנחנו מתקשרים אליה ואומרים, היא אומרת אני מעידה, אני יודעת לתת 30 שמות של נערות שמתעסקות – קבועה ומזדמנת – עם החברה מהפזורה הבדואית בסביבה.

מאיר כהן: זה מעיד, הסיפור הקטן הזה מעיד על הקושי הגדול של משרד הרווחה לאסוף את הנתונים.

מאיר כהן: ואז אני אמרתי תיגשו לעובדות הרווחה.

מאיר כהן: עם על"ם דיברו על 700 במרחב תל אביב, נכון?

<רעות גיא: בארץ, אבל בשנת 2011 עשינו מיפוי ארצי.

מאיר כהן: סליחה, על 700.

מאיר כהן: ברגע שהרימו טלפונים.

מאיר כהן: כשאומרים 1,000, זה 1,000, חבריה.

מאיר כהן: זה לא שמישהו מנפח את הדברים.

מאיר כהן: להערכתי, זה ה-1,000 שיודעים.

יפעת שאשא ביטון: נכון, זה מה שאמרתי.

מאיר כהן: תודה.

יפעת שאשא ביטון: יש כאלה שלא יודעים.

<ציפי נחשון-גלי: זה שמות עם תעודות זהות.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: רחל, את רוצה להוסיף?

<רחל איגר-לוין: אני רק רוצה להוסיף שהבעיה היא למנוע הגעה למצב הזה ואנחנו צריכים להגיע לילדים כמה שיותר מוקדם, ובמשרד הרווחה הוקמו מרכזים לטיפול בילדים נפגעי פגיעה מינית ואנחנו מקווים להגיע לכל הילדים האלה קודם ולטפל בהם קודם, כשההורים לא צריכים להשתתף וקבלת הטיפול לא תלויה בהגשת תלונה במשטרה ואני מקווה שככל שנגיע ליותר ילדים בשלב המוקדם יותר, אז לא יהיה שום צורך לקבל איזה שהוא מענה לא - - -

מיכל בירן: מה הקורלציה שאתם מכירים בין נפגעי תקיפה מינית לזנות קטינים?

מיכל בירן: גבוהה מאד?

<ציפי נחשון-גלי: מאד גבוהה.

<רחל איגר-לוין: יש קורלציה, אבל ההגעה לזנות היא לאו דווקא בגלל שמישהו נפגע מינית, יש לזה סיבות שונות.

<רחל איגר-לוין: אני חושבת שככל שנגיע ליותר ילדים, כשאין על ראש ההורים צורך לממן טיפול ואין את הצורך והחובה להגיע לתלונה, אלא רק אחרי שקצת מרגישים יותר בטוח, אז אנחנו נגיע ליותר ילדים ונוכל לבנות להם תכניות.

<רחל איגר-לוין: ואם כבר נראה התחלה של התנהגות שהיא בדרך לזנות, נוכל לבנות תכניות קודם.

<פיני קבלו: הריכוז בתל אביב.

<פיני קבלו: יש נדידה מהפריפריה ומקומות לכיוון תל אביב, כמו שקיים בנושא של רשות הסמים שם.

יפעת שאשא ביטון: זה אצל הבוגרים יותר.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לחדד פה את העניין ששוב אנחנו מגיעים למקום של מודעות והפעם לא רק, אנחנו כל הזמן מדברים על הורים, ילדים וזה, המודעות בקרב המנהיגים שלנו דווקא.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו מדברים על קברניטי העיר, ששם צריך גם לחדד את הנושא של מודעות וכן ככה לעזור להם להיות שותפים למהלכים האלה כדי באמת למנוע את התופעה, ואני חושבת שצריך להשקיע לא פחות מאמצים גם בסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: הדבר הנוסף, זה אתם מטפלים במי שנפגע מינית, אבל אנחנו יודעים ואת גם אמרת, שזה לא רק אלה מגיעים לזנות והרבה פעמים גם הילדים מגיעים לזנות המזדמנת כי הם לא באמת יודעים שזה זנות.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, הם לא רואים את זה ככה.

יפעת שאשא ביטון: אם אתה תדבר איתם, אין להם שמץ של מושג ואם תגיד להם שזו זנות, אז הם אפילו יחשבו שאתה קצת הזוי, וזה הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: לראות איך אנחנו בעצם גורמים לדברים לחלחל למטה.

יפעת שאשא ביטון: וכאן אני יצרתי את החיבור בין משרד הרווחה למשרד החינוך, ואני ביקשתי בדיון הקודם – תשבו ביחד ותראו איך אנחנו יוצרים תכנית שכן תנהל שיח עם הילדים, גם על הנושא הקשה הזה, עם ההגדרות והטרמינולוגיה הקשה הזו, כדי שילדים יוכלו לבחון את המעשים שלהם גם דרך המשקפיים האלה, ואני יודעת שזה לא פשוט, אבל להערכתי אנחנו חייבים לנסות ולהתחיל לגעת גם בזה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת יגאל גואטה, אתה רוצה עכשיו?

יגאל גואטה: מתי שאת רוצה.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח לשמוע את משרד החינוך ואחר כך אני אעביר אליך את רשות הדיבור.

יפעת שאשא ביטון: איריס מנדה בן יעקב, בבקשה.

<איריס מנדה בן יעקב: קודם כל אני רוצה להגיד שאנחנו גם שותפים לשתי הוועדות שציפי הזכירה.

<איריס מנדה בן יעקב: בנוסף לזה, ההתמודדות שלנו מתייחסת בעיקר באמת להנחה שרוב הקטינים שעוסקים בזנות הם גם נפגעי תקיפה מינית בעברם, ואז אנחנו פועלים בכמה רמות.

<איריס מנדה בן יעקב: ברמה המערכתית, אנחנו פועלים ברמה של צוותי אנשי חינוך, קודם כל להגביר את המודעות ואנחנו מכשירים את כל היועצות החינוכיות כתנאי לקבלת הרישיון שלהם, לאיתור וזיהוי ילדים בסיכון בכלל ותלמידים שעברו התעללות מינית בפרט.

<איריס מנדה בן יעקב: בכל ההכשרות שלנו, זה מה שהיועצות חייבות ללמוד.

<איריס מנדה בן יעקב: היועצות הן אלה שמעבירות לצוותי המורים.

<איריס מנדה בן יעקב: בכל שנה צוותי המורים עוברים הכשרות על ידי יועצות ועל ידי גורמים מקצועיים אחרים.

<איריס מנדה בן יעקב: אם הם מוסד חינוכי, הוא בוחר גם להזמין עמותה כלשהי אליו, שתלמד את המורים לאתר ילדים בסיכון וגם להתמודד ברגע האיתור, אז הם עושים את זה.

<איריס מנדה בן יעקב: במקרה של גילוי פגיעה מינית, מחויבים בתי הספר לפעול לפי חוזר מנכ"ל, ופה אנחנו בקשר שוטף עם לשכת הרווחה, כי פקידות הסעד בדרך כלל גם עוזרות לבתי הספר גם מבחינה חוקית.

<איריס מנדה בן יעקב: במידה ונגיד אנחנו מוצאים קטין שנפגע בבית, אז מה עושים ואיך עושים.

<איריס מנדה בן יעקב: מה אומרים להורים, איך פועלים.

<איריס מנדה בן יעקב: חלק מהפסיכולוגים החינוכיים שלנו – לא כולם – עברו הכשרה לצורך טיפול וסיוע לתלמידים - - -

מאיר כהן: סליחה גברתי, את מדברת על איזה שנים?

מאיר כהן: עכשיו זה קורה?

מאיר כהן: זה קרה?

<איריס מנדה בן יעקב: כן.

מאיר כהן: אתם קראתם את דו"ח מבקר המדינה?

<איריס מנדה בן יעקב: לא, רגע, אני רק אסיים ו - - -

מאיר כהן: לא, אני שואל שאלה.

<איריס מנדה בן יעקב: תן לי לסיים ואנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, בוא ניתן לה לסיים ואז נשאל.

<איריס מנדה בן יעקב: גם בתוך המערכת יש לנו אפשרות לטפל בילדים נפגעי פגיעה מינית.

<איריס מנדה בן יעקב: יש מצבים שאנחנו מאתרים ילדים שנפגעו פגיעה מינית, אבל הם לא רוצים ללכת למרכזי הטיפול של הרווחה לצערי הרב, כדי שלא יירשם להם בתיק וכו', אז גם לנו במערכת יש אפשרות לטפל בהם.

<איריס מנדה בן יעקב: אמנם יחסית אנחנו לא יכולים לטפל בהרבה ילדים, אבל כן יש את האפשרות הזאת.

<איריס מנדה בן יעקב: יש לנו ברמת תלמיד, אנחנו מציינים את מערכת החינוך נגד פגיעה מינית - - -

יפעת שאשא ביטון: תשימי לב, איריס, את הולכת למקום של הפגיעות המיניות שהוא נושא חשוב ויש פה כמה שיושבים בשולחן שיודעים עד כמה אני בתוך הסיפור הזה, אבל אני בכוונה רוצה רגע להוציא משם למקום של שיח עם התלמידים עצמם על קיום יחסי מין תמורת בגדים, תמורת אוכל, תמורת בילוי, כן, תמורת כן אתנן - - -

<איריס מנדה בן יעקב: אז תיכף אני אגיע לזה.

<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו מקיימים שיעורים במיניות לאורך כל השנה, שנוגעים בזוגיות, בחברות, בנורות ירוקות בקשר, בזיהוי נורות אדומות, בפורנוגרפיה, בדימוי עצמי.

<איריס מנדה בן יעקב: הרי הכל קשור להכל.

<איריס מנדה בן יעקב: בדימוי גוף, ביחסי ניצול.

<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת כל זה עולה בדרך כלל בשיעורי חינוך למיניות ותלמידים שנמצאים בסיכון גבוה, אנחנו רואים עוד סממנים, חוץ מזה שנגיד הם בערב יוצאים ומוכרים את גופם, הם בדרך כלל תלמידים נושרים, הם לא מגיעים למערכת, ההישגים שלהם ירודים.

<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת יש סממנים שאנחנו יודעים לאתר אותם.

<איריס מנדה בן יעקב: ואז נכנסת היחידה לקידום נוער - אילן יושב פה ותיכף הוא ירחיב - והם מטפלים במקרים שאנחנו קוראים להם מקרי הקצה יותר.

<איריס מנדה בן יעקב: טוב, אילן, אתה רוצה להמשיך?

יפעת שאשא ביטון: לא, לפני שאת מעבירה לאילן, אני רוצה לשאול אותך שאלה קשה והיא באמת קשה.

יפעת שאשא ביטון: כי היא קשה גם מבחינת התשובה שאפשר לתת עליה.

יפעת שאשא ביטון: כמה באמת המערכת מתמודדת גם במצבים של גילוי או חשד ל-, עם המקרים האלה?

<איריס מנדה בן יעקב: מה זאת אומרת?

<איריס מנדה בן יעקב: אני לא מבינה את השאלה.

<איריס מנדה בן יעקב: מה זאת אומרת כמה המערכת מתמודדת?

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת עד כמה המערכת באמת מתמודדת עם המקרים האלה, גם כשהיא מזהה so called מאתרת או חושדת שאכן מתקיימים דברים כאלה.

יפעת שאשא ביטון: אני פחות, לי לפחות מתוך היכרות שלי את המערכת קצת, יש לי איזו שהיא תשובה.

יפעת שאשא ביטון: לפחות שאני חושבת שבחלקה היא נכונה.

<איריס מנדה בן יעקב: אז תראי, קודם כל היחידה שלנו, ביחידה למיניות ומניעת פגיעה מינית בילדים ובני נוער, יש לי מדריכים שהם נמצאים בכל הארץ.

<איריס מנדה בן יעקב: היועצות החינוכיות, ואני לא אשקר, זה קשה.

<איריס מנדה בן יעקב: כשיש ילד שהוא נמצא בסיכון ושהוא איבד את אמונם של המבוגרים, לפעמים למערכת קשה להתמודד.

<איריס מנדה בן יעקב: אז המדריכים שלי עומדים לרשותם לצורך היוועצות ואנחנו כן נעזרים הרבה פעמים ברווחה או במי שאנחנו יכולים.

מאיר כהן: את מנהלת שפ"י, גברתי, סליחה?

<איריס מנדה בן יעקב: לא.

<איריס מנדה בן יעקב: אני מנהלת היחידה למיניות ומניעת פגיעה בילדים ובני נוער.

מאיר כהן: ושפ"י נמצא פה?

<איריס מנדה בן יעקב: אני שפ"י.

מאיר כהן: אז את מנהלת שפ"י.

מאיר כהן: אז תעני לי.

מאיר כהן: שיניתם את ההגדרה?

<איריס מנדה בן יעקב: אני חלק משפ"י.

מאיר כהן: אוקיי, תודה, תודה.

<איריס מנדה בן יעקב: לא, אנחנו פשוט כמה יחידות.

מאיר כהן: בסדר, אוקיי.

<איריס מנדה בן יעקב: אז אנחנו מנסים לעזור עד כמה שאפשר.

<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה להגיד גם שברשויות מתקיימות ועדות פרט בנושא.

<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת זה לא רק עם מערכת החינוך.

<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת יושבים שם עובדים סוציאליים ויושבים שם קצינות ביקור סדיר ומנסים.

<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו באמת מאמינים שככל שהאיתור הוא יותר מוקדם, ככה אנחנו יכולים להציל את הילדים האלה.

יפעת שאשא ביטון: איריס, אני מסכימה איתך לגמרי ואני רוצה לענות על מה ששאלתי ולקרוא גם לפעולה, בסדר?

<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה גם שתשמעי את קידום נוער.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמע כמובן גם את קידום נוער ויש פה נציגים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמע את כל מי שמוכן לתרום לשיח הזה בשמחה רבה, אבל אני רוצה לומר, לפחות מקצת שהכרתי בחודשים האחרונים ואולי גם קצת לפני, וגם מהתחושה האישית שלי, אני מודה.

יפעת שאשא ביטון: המערכת מפחדת להתמודד, וכמי שמפחדת להתמודד, אז הרבה פעמים היא מעדיפה לא לגעת במקרים.

יפעת שאשא ביטון: וכשלא נוגעים במקרים, אז קשה למנוע וקשה לטפל וזה המקום שבו אני הייתי רוצה לגייס את מי שיושב כאן בשולחן, לעזור למערכת להתמודד עם המקרים הקשים האלה באומץ.

יפעת שאשא ביטון: להיות מסוגל לראות שיש ילד שאולי חווה חוויה כזו או אחרת או מתנהל בצורה כזו או אחרת, והם מסוגלים לגשת אליו ולפתוח את הסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: וההרגשה - ואני חושבת שזה גם עלה בשיח בפעם הקודמת - שאנחנו לא שם.

יפעת שאשא ביטון: שאנחנו עדיין, לפחות ברמת הצוותים החינוכיים שיושבים – יש 170,000 אנשי חינוך בשטח.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא שם במקום שאפילו חלקם או מחציתם מסוגל לבוא ולהתמודד עם מקרים כאלה.

יפעת שאשא ביטון: והשאלה איך אנחנו עושים פה את השינוי בתוך המערכת.

<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה רק להעיר הערה שרוב המקרים, וציפי, תגידי את, אבל רוב המקרים שמדווחים לרווחה הם על ידי מערכת החינוך.

<איריס מנדה בן יעקב: היום ישover .

<איריס מנדה בן יעקב: לפעמים אנחנו מרגישים שלפעמים יש over דיווח.

<איריס מנדה בן יעקב: את יכולה לשאול את ציפי - - -

יפעת שאשא ביטון: אין over דיווח.

יפעת שאשא ביטון: כל ילד שדורש טיפול צריך לדווח עליו.

<איריס מנדה בן יעקב: לא, אני אומרת, כי גם על הדברים שאנשי חינוך לא ממש בטוחים, הם מעבירים לרווחה והם מתייעצים איתם.

<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת זה לא רק לצורך דיווח, אלא לצורך היוועצות.

<איריס מנדה בן יעקב: אני באמת מרגישה שהיום אנחנו במקום אחר.

<איריס מנדה בן יעקב: זה נכון שיש חלקים מסוימים, סקטורים מסוימים, ששם יש איזה שהוא קושי, אבל ברוב המקרים אנשי חינוך כן מודעים.

<איריס מנדה בן יעקב: עכשיו, כמעט בכל בית ספר יש יועצות חינוכיות.

<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת שאם צוות חינוכי מאתר או חושב שיש איזו שהיא בעיה, היועצת החינוכית היא שם.

<איריס מנדה בן יעקב: היא שם כדי לעזור וכדי לתמוך בצוות וכדי להכשיר אותו וכדי לראות את הדברים האלה.

<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו במקרים מסוימים, במקרים מורכבים, אנחנו לא פועלים לבד.

<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו לא יכולים לפעול לבד.

<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו פועלים עם קידום נוער ואנחנו פועלים עם הרווחה ואנחנו פועלים עם השירות הפסיכולוגי ועם כל מי שיכול לעזור לנו ברשות.

<איריס מנדה בן יעקב: ולפעמים אני מודה שיש מקרים קשים שקשה לעזור להם.

<איריס מנדה בן יעקב: באמת, יש מקרים של ילדים שנפלטו מהמערכת ובועטים במערכת.

<איריס מנדה בן יעקב: את יודעת, אני ישבתי שבוע שעבר עם מישהי שעוסקת עם נערות שעוסקות בזנות בתל אביב.

<איריס מנדה בן יעקב: היא אמרה לי תבואי לתחנה המרכזית, תראי מה קורה שם.

<איריס מנדה בן יעקב: וניסיתי להבין ממנה מי הנערות האלה, האם היו סימנים מוקדמים בתקופה המוקדמת שלהן בילדות, והיא אמרה שבדרך כלל זה נערות שנפלטו מהבית, נערות שנפגעו מינית, שלא מאמינות.

<איריס מנדה בן יעקב: היא אמרה שהן ממש מדברות פסיכולוגית.

<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת הן ממש עברו טיפולים על ידי הרווחה.

<איריס מנדה בן יעקב: הרווחה שם עשתה עבודה מצוינת, אבל עדיין - - -

מאיר כהן: אף ילדה לא נולדה זונה, אז מה השאלה אם בילדות היו - - -

<איריס מנדה בן יעקב: ברור, ברור.

<איריס מנדה בן יעקב: בגלל זה ניסיתי להבין את הסימנים - - -

מאיר כהן: זה המערכת שנכשלת לאורך כל הדרך.

<איריס מנדה בן יעקב: אני ניסיתי להבין מה היה שם לפני זה, איך זה נראה בבית הספר היסודי, איך זה נראה בגן, כדי להבין איך אפשר לעזור להן.

<איריס מנדה בן יעקב: מדברים פה על תופעות קצה, אנחנו לא מדברות על - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<איריס מנדה בן יעקב: ולכן אני כן הייתי - - -

מיכל בירן: מצטערת, אני עוברת לדיון הבא.

יפעת שאשא ביטון: תודה, חברת הכנסת מיכל בירן.

<איריס מנדה בן יעקב: הייתי שמחה ללמוד יותר ולראות מה עוד אפשר לעשות.

מאיר כהן: אם מותר לי עוד דקה?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

מאיר כהן: תראו, אני מחזיק את דו"ח מבקר המדינה לשנת 2014.

מאיר כהן: אני רק רוצה לצטט מתוכו לגבי משרד החינוך.

מאיר כהן: משרד החינוך לא יזם פעולות הסברה בקרב תלמידים במערכות החינוך בנוגע לתוצאות של קיום יחסי מין בתמורה לאתנן, כמו שאמרה יושבת הראש.

מאיר כהן: המשרד לא הכשיר את צוותי החינוך במערכות השונות לזיהוי קטינים המנוצלים לזנות.

מאיר כהן: כך לדוגמא, צוותי החינוך בבתי הספר בכמה מהרשויות המקומיות שנבדקו – חדרה, נתניה, עפולה, קריית מלאכי, תל אביב-יפו והמועצה האזורית חבל מודיעין, לא קיבלו הכשרה לכך.

מאיר כהן: אני רק שואל שאלה – האם אתם מודעים לדו"ח המבקר?

מאיר כהן: למשל, סעיף אחרי זה מדבר על משרד הרווחה.

מאיר כהן: אנחנו באנו ואמרנו שדו"ח המבקר הופך להיות לתכנית העבודה.

מאיר כהן: הסעיף אחרי זה מדבר על זה שבמשרד הרווחה לא הכשירו עובדות סוציאליות.

מאיר כהן: אומרת ציפי שכבר שנתיים מאז שיצא הדו"ח, כל העובדות הסוציאליות, תתקני אותי אם אני טועה, עוברות הכשרה בזיהוי ובטיפול.

מאיר כהן: האם אתם לקחתם את הדו"ח הזה והפכתם אותו לתכנית עבודה?

<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו לקחנו את הדו"ח הזה והפכנו את זה לתכנית עבודה.

<איריס מנדה בן יעקב: תראה, אנחנו במטה ואנחנו בקשר עם המחוזות והמחוזות מחויבים לפעול בנושא ולהכשיר את הצוותים שלהם - - -

יפעת שאשא ביטון: איך?

יפעת שאשא ביטון: על סמך מה?

יפעת שאשא ביטון: יש תכנית?

יפעת שאשא ביטון: יש תכנית הסברה?

יפעת שאשא ביטון: אני למשל שלחתי את משרד החינוך ואת משרד הרווחה בדיון הקודם, אמרתי לכם תבנו תכנית.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שיש קושי, אתם אמרתם שיש קושי.

יפעת שאשא ביטון: אני אתכם בקושי הזה, אבל תבנו תכנית.

יפעת שאשא ביטון: תביאו רעיונות, אנחנו נעזור לכם לגבש אותם.

יפעת שאשא ביטון: הגעתם עם איזה שהוא, אפילו שלד, בסיס, רעיון שאנחנו יכולים להתקדם איתו?

יפעת שאשא ביטון: הרי את יודעת, אם את לא תשימי תכנית שם על השולחן, אף אחד לא ייכנס איתה לכיתה אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים להיות מאד פרגמאטיים בסיפור הזה.

<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו כרגע מובילים את זה יחד עם אשלים באיזו שהיא תכנית למיניות ומניעת צמצום התנהגויות סיכון ופגיעות מיניות.

<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו יושבים בשולחן עגול במטרה לגבש איזו שהיא תכנית שכוללת את כל המשרדים, לא רק אותנו ואת משרד הרווחה.

<איריס מנדה בן יעקב: ואני מקווה מאד שבסוף השנה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל עוד פעם, אני באה למקום הצר הזה, באמת, המאד מאד קטן ומצומצם הזה, של מורה וכיתה.

יפעת שאשא ביטון: נכנסת לכיתה – האם מתנהל שיח בין אנשי החינוך לבין הילדים בשטח, ברמת - את אומרת התנהגות מסכנת, אני מוכנה אפילו להשתמש בטרמינולוגיה שלך, שהם יידעו שהתנהגות של קבלת אתנן תמורת יחסי מין – זאת זנות, עם כל המזעזע שבזה.

יפעת שאשא ביטון: יש משהו כזה בשטח?

<איריס מנדה בן יעקב: אני אומרת ש - - -

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שלא.

<איריס מנדה בן יעקב: לא, אני אומרת שבשיעורי מיניות יש, אנחנו נוגעים בזה.

<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו נוגעים.

יפעת שאשא ביטון: מה זה נוגעים?

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה לגעת, אני רוצה לטפל.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאני אומרת.

יפעת שאשא ביטון: כאילו, בואו נשתחרר רגע.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, זה קשה, אבל תשימי לב, גם אנחנו כאילו צריכים לצאת מהמקום המאד קשה ומורכב הזה ולהגיד אוקיי, אנחנו מסתערים על זה בכל הכוח.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו לא רוצים שההתנהגות הזאת אולי תיתפס כנורמה או כמשהו שהוא מקובל וזה בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא רוצים שזה יתפשט.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מכירים היום גם, התופעות כבר לא נשארות בחדרי חדרים.

יפעת שאשא ביטון: בכל העולם הפרוץ הזה, הכל ככה רץ בקלי קלות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לבלום את התופעות האלה.

יפעת שאשא ביטון: בואו נעשה את זה כמו שצריך.

<איריס מנדה בן יעקב: אושרה רוצה גם להגיד משהו.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אושרה.

<אושרה לרר-שייב: אני אושרה לרר-שייב, ואני ממונה על שוויון בין המינים במשרד החינוך, בין היתר אנחנו עבדנו גם איתך בדימונה, כשהיית ראש עיר.

<אושרה לרר-שייב: כישורי חיים מטפלים גם בבעיה הזו.

יפעת שאשא ביטון: כשלא היית שר, אז.

<אושרה לרר-שייב: כן.

<אושרה לרר-שייב: גם הבעיה הזו.

<אושרה לרר-שייב: יחד עם זאת, יש בתי ספר שרוצים להרחיב ולגעת באמת בדברים הרבה יותר עמוק.

<אושרה לרר-שייב: ושוב, התכניות שלנו הן תכניות בחירה של בתי הספר והן לא תכניות חובה.

<אושרה לרר-שייב: בתי ספר שבוחרים - - -

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה שהם יבחרו.

<אושרה לרר-שייב: אז יש בתוך כישורי חיים יחידות שעוסקות גם בדברים האלה, במיניות על כל היבטיה, כולל אלימות מינית במגדרים.

<אושרה לרר-שייב: בתי ספר שרוצים להעמיק בזה, יש לנו 700 קבוצות ברחבי כל הארץ כל שנה, של תלמידים ותלמידות שמתכנסים לסדנאות ומגדר, בוחנים פגיעות מגדריות על הטווח, החל מפגיעות, הטרדות מיניות וכלה בזנות ופורנוגרפיה ואנחנו אומרים גם את המילים האלה.

<אושרה לרר-שייב: אני הבנתי שבדיון הקודם נאמר שאנחנו מתביישים להגיד את המילים האלה.

<אושרה לרר-שייב: אנחנו לא - - -

יפעת שאשא ביטון: לא מתביישים, אנחנו נמנעים.

<אושרה לרר-שייב: אבל זה לא נכון.

<אושרה לרר-שייב: אז תעשו גוגל, תעשו משרד החינוך, תכתבו זנות, תכתבו פורנוגרפיה ותגיעו למערכי השיעור האלה.

<אושרה לרר-שייב: זה מערכי שיעור קיימים, שמופעלים - - -

<איריס מנדה בן יעקב: גם תראה שם פניות שאנחנו מקבלים שההורים שומעים שמורות מדברות על נושאים כאלה בשיעור, והם באים אלינו בטענות – מה פתאום אתם - - -

מאיר כהן: חבריה, אתם אמרתם - - -

יפעת שאשא ביטון: בסדר, התפקיד שלהם להתלונן, התפקיד שלנו לחנך ולעזור לילדים שלהם, אבל חברה, זה מה שאני רוצה לפרוט את זה.

מאיר כהן: אתם הדגשתם במרקר את הבעייתיות - - -

יפעת שאשא ביטון: של הבחירה.

מאיר כהן: בדיוק, גברתי.

מאיר כהן: עלית.

מאיר כהן: זו לא צריכה להיות תכנית בחירה.

מאיר כהן: יש - - -

<איריס מנדה בן יעקב: אדוני, אתה היית מנהל בית ספר גם בדימונה.

<איריס מנדה בן יעקב: אני הדרכתי באופן אישי את ה - - -

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: סליחה, סליחה.

מאיר כהן: וכשאני, ביום הראשון שתלמידה שלי בכיתה י"א עסקה בזנות, כשגבר מבוגר בא להגיד לי שהוא ראה אותה באיזה קרן רחוב בבאר שבע, מהרגע הזה אנחנו הפסקנו לנשום בבית הספר.

מאיר כהן: כי אני הבנתי שאם אנחנו לא נטפל בזה לפני, ואני לא צריך את כל המוסדות שמטפלים בנוער.

מאיר כהן: אני צריך אותם, אבל הם לא החשובים, בנוער שכבר נפגע מינית.

מאיר כהן: אתם עד עכשיו לא דיברתם על מה הפעילות שהיא טרום הפגיעה המינית.

מאיר כהן: האם יש שיח בתוך בתי הספר על כך?

מאיר כהן: אומר לי מנהל בית ספר בתל אביב, שימו לב, גברתי יושבת הראש, אומר לי ככה – תלמידה שלו הייתה בפאב בתל אביב, תלמידה ב-י"ב ותמורת ג'וינט היא שכבה עם מישהו בשירותים.

מאיר כהן: וכשבאו לדבר איתה, היא לא הבינה שזו זנות.

יפעת שאשא ביטון: שזה זנות, נכון.

מאיר כהן: היא לא הבינה שזה זנות.

מאיר כהן: האם משרד החינוך ומשרד-.

מאיר כהן: עם מה שלא תגידו, אני יותר מכם במשרד החינוך.

מאיר כהן: הייתי 27 שנה במשרד החינוך.

מאיר כהן: אני מלא הערכה, שלא תבינו, חלילה, שלא תבינו.

מאיר כהן: הקושי - - -

<אושרה לרר-שייב: והפעלת תכניות שלנו.

מאיר כהן: משרד החינוך ומשרד הרווחה על הכתפיים שלנו, שלכם, הכל.

מאיר כהן: אבל בכל זאת, אומרת יושבת הראש ובצדק ואנחנו אומרים, ביקשו מכם לפני שלושה חודשים, אני ישבתי כאן, שמעתי את מה שאמרה יושבת הראש.

מאיר כהן: אני חושב שבכדי לכבד את הוועדה הזאת, היה ראוי לקיים לפחות פגישה אחת.

מאיר כהן: לבוא עם איזה נתונים של מה אנחנו מתכוונים לעשות, או משהו של שיתופי הפעולה.

מאיר כהן: כי אנחנו נצא מפה עוד פעם וניפגש אולי בעוד חצי שנה, אם ניפגש, ועוד פעם נשמע על הדברים שלא קורים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מוותרים.

מאיר כהן: אני אומר לך, אתם עושים עבודה מצוינת.

מאיר כהן: יש לכם כלים נהדרים.

מאיר כהן: אתם צריכים, זה לא בחירה.

מאיר כהן: זה לא לבחור ביולוגיה 5 יחידות.

מאיר כהן: זה בנפשנו.

מאיר כהן: החברה הישראלית, תופעת הזנות, הופכת להיות לחלק משגרת היום יום.

מאיר כהן: ואנחנו גם מסכימים איתה.

מאיר כהן: יש מורים שאומרים תשמע, היא עשתה את זה חד פעמי.

מאיר כהן: היא עשתה את זה חד פעמי, אבל היא נגעה באש.

מאיר כהן: היא נכוותה.

מאיר כהן: ואני אומר שכבר בכיתה ג' ו-ד'-.

מאיר כהן: אני נסעתי ל-OECD, תבדקו אותי.

מאיר כהן: תכניות הזנות, לפחות בצרפת אני יכול להעיד, הן לא תכניות בחירה.

מאיר כהן: הן תכניות שכל התלמידים נוגעים בהן בגיל צעיר ובמשרד החינוך הישראלי יש חשש.

מאיר כהן: היטיב לבטא אותו החבר הכי טוב שלי, שי פירון.

מאיר כהן: הקמנו ועדה, אני ושי ושרת הבריאות בנושא של זנות ילדים.

מאיר כהן: אני חושב שאתם ישבתם.

מאיר כהן: והקולות שנשמעו היו של משרד הרווחה, זה הטיפול שלכם.

מאיר כהן: אנחנו מתעסקים בטוב.

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: אתם - - -

יפעת שאשא ביטון: גם לא מדברים על זה כדי שלא לתת רעיונות או כל מיני כאלה.

מאיר כהן: בדיוק.

מאיר כהן: אצלכם זה קהל שבוי הרבה יותר מאשר אצלנו.

<איריס מנדה בן יעקב: יש ככה, יש שתי התערבויות.

<איריס מנדה בן יעקב: יש התערבות פרו-אקטיבית שלמעשה בהתערבות הפרו-אקטיבית, וזה הטוב שאתה מדבר עליו.

<איריס מנדה בן יעקב: ההתערבות הרה-אקטיבית זה באמת כשקורה משהו או כשיש איזו שהיא התנהגות קצה, שהיא הופכת להיות תופעה ואז אנחנו כן מדברים על זה.

<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו כן נוגעים בזה.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה לפני שזה הופך לתופעה.

<איריס מנדה בן יעקב: רגע, אבל לפעמים מדובר נגיד על כמה נערות בסיכון, שאנחנו לוקחות אותן כקבוצה.

יפעת שאשא ביטון: איריס, אני איתך.

יפעת שאשא ביטון: אני באמת אומרת.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שזה יקרה לפני שזה הופך לתופעה.

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך מה הגרוע מכל?

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מאיר כהן נתן פה דוגמאות.

יפעת שאשא ביטון: הגרוע מכל, שאותן בנות או אולי אם זה קורה גם לנערים, הם בכלל לא מודעים שזה נקרא זנות.

יפעת שאשא ביטון: כי אם את תשימי להם את זה מול הפרצוף, יכול להיות שזה מה שיזעזע אותם.

יפעת שאשא ביטון: ואני רוצה כן.

יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים אומרים בואו לא נזעזע, אני רוצה לזעזע אותם.

<איריס מנדה בן יעקב: אבל זה ידוע שהפחדה לא עוזרת.

יפעת שאשא ביטון: לא להפחיד, אבל באמת, את יודעת מה, שיהיו מודעים.

יפעת שאשא ביטון: שיבינו שמה שהם עושים, ככה זה נקרא.

יפעת שאשא ביטון: ואולי בפעם הבאה הם יחשבו שמונה פעמים לפני שהם לוקחים את מה שמציעים להם תמורת יחסי מין.

יפעת שאשא ביטון: ועל זה אפשר אחר כך כמובן להלביש את כל הנושא של מיניות בטוחה ואת הנושא של הדימוי העצמי ואיך אני מסוגל להיות אדון לגוף שלי ועוד 1,001 דברים חינוכיים.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את זה, אבל בואו נתחיל בבסיס - - -

<איריס מנדה בן יעקב: יש עוד דברים שהם בבסיס, שאותם צריך להתחיל לפני - - -

יפעת שאשא ביטון: בלי לוותר.

יפעת שאשא ביטון: באמת, איריס, אני מבקשת מכם, הנה עוד לפני סוף הדיון – קחו את זה על עצמכם.

יפעת שאשא ביטון: תבנו תכנית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כן ניפגש פה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניפגש עוד חודש וחצי או מיד בתחילת המושב הבא, כי אנחנו בחודש הקרוב כבר נעולים עם דיונים שאנחנו מחויבים להם.

יפעת שאשא ביטון: בתחילת המושב, יש לכם מספיק זמן.

יפעת שאשא ביטון: קחו על עצמכם להביא לכאן תכנית שאתם מתכוונים לקיים אותה, לא וולונטרית, אלא כחלק של כל המערכת ומבחינתי לא השנה הזו, יש לנו את ספטמבר הקרוב, נתחיל את זה מהשנה הבאה.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו מספיק זמן להיערך, אבל באמת, בואו, בידיים שלנו להציל כמה נפשות טובות.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<איריס מנדה בן יעקב: אני רק רוצה שתשמעי את קידום נוער, זה בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אני אשמע בשמחה את קידום נוער.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן קודם את רשות הדיבור לחבר הכנסת יגאל גואטה.

יגאל גואטה: תודה רבה.

יגאל גואטה: האמת היא שאני ממש מזועזע מהדיון הזה.

יגאל גואטה: מזועזע פעמיים.

יגאל גואטה: 1,000 בנות שמתעסקות בזנות, זה מספרים מזעזעים, מסמרי שיער, וזה רק מה שידוע.

יגאל גואטה: ואחרי זה עוד לקרוא לזה קצה.

יגאל גואטה: 1,000 זה קצה?

יגאל גואטה: זה מספר מטורף.

יגאל גואטה: ההרגשה שלי, גברתי יושבת הראש, אני רוצה להצטרף קצת לדברי חברי, חבר הכנסת כהן.

יגאל גואטה: אני לא יודע, ההרגשה שלי בדיון הזה שאנחנו כבר הסכמנו סופית שהילדים האלה, שהבנות האלה הן זונות ועכשיו מחפשים את בית החולים לבנות להם, איך לרפא אותם, כאשר אנחנו יודעים שברוב המקרים זה קורה ממצב סוציו אקונומי נמוך.

יגאל גואטה: אני דווקא שמח שהם לא הכינו תכנית.

יגאל גואטה: כי אולי, וחס ושלום, אני באמת לע מעביר על אף אחד, אבל יכול להיות שאם הם היו מכינים תכנית, אז היו מכינים תכנית שהיא בעצם סוג של בית חולים כבר לבנות שנמצאות בזנות.

יגאל גואטה: ואולי בגלל שהם לא הכינו תכנית, אז אולי צריך לבקש מהם, גברתי יושבת הראש, שיבנו תכנית איך מונעים את זה בכלל.

יגאל גואטה: איזה טיפול מונע יש לדבר הזה.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שביקשנו.

יגאל גואטה: ברור ש-1,000 בנות שמתעסקות בזנות זה כשל מערכתי.

יגאל גואטה: זה פשוט.

יגאל גואטה: זה מספרים אסטרונומיים, אני לא יודע, אולי בגלל שאני חדש אני מתרגש.

יגאל גואטה: אז תסלחו לי, אני מקווה שאני לא אתרגל לזה - - -

מאיר כהן: תישאר עם ההתרגשות הזאת שלך 100 שנה.

יגאל גואטה: בדיוק, אני מקווה שאני לא אשתנה בנושא הזה.

יגאל גואטה: אבל 1,000 בנות שעובדות בזנות.

יגאל גואטה: תסתכלו מה קורה בנושאים אחרים, בתאונות דרכים, במספרים יותר קטנים וכל המדינה מזדעזעת.

יגאל גואטה: לא שאני בא להשוות אם זה פחות חמור או יותר חמור, אבל ילדה שהולכת לזנות – זה פשוט שכל הדורות אחריה הלכו פייפן.

יגאל גואטה: זה דורי דורות קדימה.

יגאל גואטה: לכן לפי דעתי באמת המספרים פה הם אסטרונומיים ואני בהחלט חושב שצריך להכין תכנית שלא יגיעו לשם.

יגאל גואטה: אנחנו קצת משלימים עם המצב שהן כבר שם ואנחנו בונים להן בית חולים לטיפול - - -

מאיר כהן: לא, אנחנו לא.

מאיר כהן: בסדר.

מאיר כהן: אני מרגיעה אותך, אנחנו לא משלימים עם המצב.

מאיר כהן: קשה לנו להתמודד, אבל אנחנו לא משלימים.

יגאל גואטה: תודה.

יגאל גואטה: אז להכין תכנית איך לא מגיעים לשם.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יגאל גואטה: תודה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אילן שמש.

<אילן שמש: אני אוסיף קצת.

<אילן שמש: אני ממשרד החינוך, מהאגף לחינוך ילדים ונוער בסיכון, אני מנהל את קידום נוער בהיל"ה.

<אילן שמש: לצערי אנחנו פוגשים את התופעה הזאת.

<אילן שמש: אנחנו פוגשים אותה בכל קבוצות האוכלוסייה, לא רק בתל אביב.

<אילן שמש: התופעה קיימת גם במגזר החרדי, היא קיימת גם במגזר הערבי.

יפעת שאשא ביטון: והיא לא רק בסוציו אקונומי נמוך, אני מוכרחה לומר, לצערנו.

<אילן שמש: אני לא יכול להציג איזה שהוא מחקר או ידע שאני יכול להתבסס עליו, אבל אני פוגש נערים ונערות, הרבה יותר נערות, זה נכון, מנוצלים מינית במצבים שונים של זנות כזו או אחרת.

<אילן שמש: אני יכול להגיד דבר אחד, בקידום נוער, דרך אגב, בחמש השנים האחרונות לקחנו על זה מנדט, הכשרנו עובדות במיוחד, עובדות שיידעו לטפל בנערות בסיכון.

<אילן שמש: בתחום של המניעה, קידום נוער, אנחנו עוסקים יותר בקטע הקהילתי.

<אילן שמש: זאת אומרת אם ניקח את הקיץ וכן הלאה, אז אתם כולכם יודעים, יש שם שיתוף פעולה מדהים עם הרווחה.

<אילן שמש: שיהיה ברור, כל מוסדות הרווחה, כל מוסדות הרווחה.

<אילן שמש: לא רק הרווחה, גם בתי הכלא וכן הלאה וכן הלאה, יש לנו שותפות במתן שירותים משלימים, השכלה, תעסוקה, כל מה שאנחנו יכולים ומסוגלים לתת.

<אילן שמש: אלה שותפויות שהתחילו ברמת המנכ"לים שלנו וירדו למטה, על כל המוסדות.

<אילן שמש: גם בקהילה, מרכזי עדי, גם בבתי הספר, המפתנים של הרווחה, גם בזה יש לנו שיתופי פעולה עצומים לגבי האוכלוסיות האלה.

מאיר כהן: ערים.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה רק לגבי אוכלוסייה מסוימת.

<אילן שמש: סליחה?

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, חידודים בינינו פה.

<אילן שמש: לגבי הקהילה מעבר לזה, תראו, תיקחו רק את הקיץ.

<אילן שמש: יחד עם הרווחה אנחנו מקימים, והתכנית הלאומית, תכנית שבועית היא הדוגמא הכי טוב לשיתופי הפעולה והקמנו חמישה מוקדים נקרא לזה, או אוהלים או מה שזה לא יהיה, במוקדים שאליהם מגיעים עשרות אלפי נערים ונערות.

<אילן שמש: אחת התופעות הקשות ביותר שם - - -

מאיר כהן: הייתי באחד כזה באילת.

<אילן שמש: אתה ראית את זה באילת, אני ראיתי את זה בתל אביב בצורה קיצונית, לילה-לילה, כולל הלילה האחרון שהיה שם מקרה של אונס וכל מה שאתם רק רוצים.

<אילן שמש: אינס, הבחורה שבדרך כלל עושה את זה, כאילו לא בזה.

<אילן שמש: התופעה קיימת, אנחנו מנסים להכניס את אנשי החינוך לתוך המקומות שבהם התופעה קיימת וזה חלק מלהכניס אנשים שהם לא רק מנצלים את זה, אלא אנשים שמנסים לתת לזה איזו שהיא התמודדות.

<אילן שמש: אנחנו עכשיו מכניסים עובדי רחוב לערים הגדולות, לחיפה, ירושלים ותל אביב.

<אילן שמש: אנחנו רוצים להכניס את זה כחלק מעיבוי.

<אילן שמש: אנחנו נותנים פה שירותים משלימים לשירותי הרווחה.

<אילן שמש: אנחנו לא נמצאים לבד.

<אילן שמש: לנו יש חובה על כל נער ונערה שאנחנו פוגשים אותם אצלנו, לא משנה באיזה שהוא שירות, אנחנו פוגשים אותם והם מנוצלים מינית, חובתנו לערב את העובדת הסוציאלית.

<אילן שמש: זה על פי חוק.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אוקיי.

<אילן שמש: אני יכול להגיד, אנחנו לא מספיק עוסקים במניעה, כי אני חושב שאנחנו לא מספיק נמצאים בתוך מקומות הבילוי ובכל מקומות הפנאי והאזורי והאלה, וצריך להגיע אליהם יותר.

<אילן שמש: וזה יהיה חלק מהיכולת שלנו לסייע במניעה של התופעות האלה.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה על מה שאתה אומר בסיפא שלך.

יפעת שאשא ביטון: איריס, מאד רצית שהוא ידבר ואני ממש שמחה שהוא דיבר, כי הוא אמר בעצם את מה שאנחנו מנסים לומר שצריך לטפל בו, וזה הנושא של המניעה.

מאיר כהן: כמה עובדי נוער התקבלו?

<אילן שמש: כמה עובדי נוער חדשים או בכלל?

מאיר כהן: החדשים, שעכשיו, עובדי חבורות רחוב כאלה, כמו שהיה פעם.

<אילן שמש: אנחנו רוצים להכניס עכשיו עובדי רחוב לאוכלוסיות קצה בערים הגדולות, לאלה שהם לאו דווקא תושבי הרשות.

<אילן שמש: כי תראה, העיר ירושלים, העיר תל אביב והעיר חיפה, יש להן שירותים נהדרים לתושבי העיר.

<אילן שמש: אבל מה קורה?

<אילן שמש: מגיעים נערים ונערות במצבים מאד קשים שבכלל לא תושבי העיר.

מאיר כהן: דווקא בירושלים, אני רוצה לתת לך נתונים אחרים, הם רובם תושבי העיר.

מאיר כהן: בתל אביב זה מטרופולין שמגיעים אליו - - -

<אילן שמש: בירושלים, אני יכול להגיד לך שיש לנו הרבה מבית"ר עילית, יש לנו הרבה מיהודה ושומרון ויש לנו כאלה דתיים ויש לנו כאלה חרדיים ויש לנו כאלה גם שעוסקים בזנות.

<אילן שמש: לצערי הרב יש לנו הכל.

<אילן שמש: מישהי שם רק עכשיו מצאה שתי זונות.

<אילן שמש: ודרך אגב, כל מה שאני אומר נעשה עם הרווחה, כלומר אנחנו לא לבד.

יפעת שאשא ביטון: כן, אוקיי, תודה רבה אילן.

יפעת שאשא ביטון: רעות, בבקשה.

<רעות גיא: קודם כל אני רק אגיד ש - - -

מאיר כהן: סליחה, אני צריך ללכת.

מאיר כהן: תודה רבה על הדיון.

<רעות גיא: אבל תפספס את המחמאות גם ממני.

מאיר כהן: לא צריך.

<רעות גיא: יהיה פרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: אני אמסור לו.

<רעות גיא: טוב.

<רעות גיא: אז אני גם רוצה להודות לך על העקביות, גם בהעדר ועדת משנה למאבק בסחר בנשים וזנות, ששם בדרך כלל התקיימו הדיונים על זנות של קטינים.

<רעות גיא: אנחנו רואים התקדמות.

<רעות גיא: אני לא אגיד שלא.

<רעות גיא: כל מה שאמרה ציפי ממשרד הרווחה, התקדמות בתקציבים, במשאבים, בשיתופי הפעולה, בהכשרות, במספרים.

<רעות גיא: אני לא יודעת, אולי - - -

יפעת שאשא ביטון: לפחות הממסד מתייחס אחרת.

<רעות גיא: אני חושבת שיש יחס אחר.

<רעות גיא: אני חושבת שרואים עליה, אבל אני רוצה להגיד רק בסייג קטן, זה לא מספיק מהיר.

<רעות גיא: אם חבר הכנסת מאיר כהן דיבר על מצב חירום, אני יודעת שעמותת על"ם, שאני הנציגה שלה פה בדיון, אנחנו עוסקים בנושא הזה של זנות בני נוער.

<רעות גיא: אפשר להסתכל בפרוטוקולים, גם פה בכנסת וגם בשטח משנת 2003.

<רעות גיא: אז באמת בהתחלה היינו די בודדים בשטח ובאמצע הדרך הצטרף ראשון משרד הרווחה.

<רעות גיא: גם שיתופי פעולה עם מערכות אכיפה.

<רעות גיא: אני לא רוצה כמובן להגיד מה הזעזוע על 1,000 קטינות שאותרו בשנת 2014 בזנות, אבל אנחנו מדברים כנראה במשך עשור על כמה וכמה אלפים של נערות, שלא לדבר על נערים.

<רעות גיא: 20% מתוכם הם נערים ועוד כמה אחוזים של נערות טרנסג'נדריות שלא עלו פה בדיון, אבל זה גם עוד קהל יעד בתוך עולם הזנות, ש - - -

יגאל גואטה: ועוד כמה אחוזים שאנחנו לא יודעים.

<רעות גיא: שאני אומרת אין להם בכלל שירותים לפנות אליהם בהקשר הזה, ואז אנחנו לא מגיעים למספר של 1,000.

<רעות גיא: עכשיו, יש פה גם מצב אבסורד, שככל שמכשירים יותר אנשי צוות, יותר אנשי מקצוע ממשרד הרווחה, ממשרד החינוך, מגורמי האכיפה, המספרים הולכים וגדלים.

<רעות גיא: גם את זה אנחנו רואים.

יפעת שאשא ביטון: כי מאתרים יותר, לא כי הם - - -

<רעות גיא: בדיוק.

<רעות גיא: ושואלים אותנו מה, התופעה גדלה?

<רעות גיא: לא.

<רעות גיא: התופעה מתגברת.

<רעות גיא: מה שמתגבר זה מספר אנשי המקצוע שיודעים לזהות, לאתר ולקרוא לתופעה בשם, בלי לגמגם.

<רעות גיא: זה שהם לפעמים חסרי אונים, אגב, גם אנחנו עמותת על"ם חסרת אונים.

<רעות גיא: הרבה פעמים אנחנו פוגשים את בני הנוער ברחוב ובמקומות ובמועדונים איפה שהוזכר פה שאין נוכחות מספקת של עובדי נוער ואנחנו הרבה פעמים חסרי אונים.

<רעות גיא: ועם חוסר האונים הזה צריך לדעת לעבוד.

<רעות גיא: צריך לדעת קודם כל שאנחנו מסכימים לפגוש את בני הנוער, את הנערות, את הנערים במצבים האלה, גם כשאין לנו מה להציע להם.

<רעות גיא: כי הנוכחות שלנו, וכששואלים אותם, זה הדבר שהם כולם מדברים עליו – הקשר.

<רעות גיא: זה שאנחנו מוכנים לדבר, לא שופטים אותם, לא שיפוטיים כלפיהם.

<רעות גיא: אנחנו לא תופסים אותם כעוברי עבירה, להיפך.

<רעות גיא: אנחנו מתייחסים אליהם בכבוד הראוי ואומרים, עם כל הכבוד אנחנו נמצאים פה אתכם ובואו נראה ביחד מה אפשר לעשות, למרות שאני מודה, הרבה פעמים אין לנו גם מה להציע, שזה גם דבר שצריך להגיד.

<רעות גיא: אני כן רוצה להגיד, את גם ראית את זה בדו"ח שהתפרסם אחרי מסקנות הוועדה לזכויות הילד באו"ם.

<רעות גיא: ההתקדמות היא איטית מדי ביחס למימדים שאנחנו מניחים שיש לתופעה הזו.

<רעות גיא: אני מאד מאד שמחה שאת מקדמת באופן פרטי את הצעת החוק, אבל אני חושבת שמעבר משלוש שנות מאסר ללקוחו של קטין, 203 ג', ל-5 שנות מאסר, אני לא בטוחה שהם יעשו את ההבדל.

<רעות גיא: אני יודעת שרצית יותר ואני יודעת שזה בשיטה - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל תיכף משרד המשפטים יסביר, זה מתווסף לעונשים נוספים ואז בעצם דרך כך אפשר יהיה לעבות בעצם את העונש.

<רעות גיא: כן, ועדיין זה לא בא בהלימה עם זה שאנחנו אומרים יש פה עבירה חמורה, יש פה דיון ציבורי.

<רעות גיא: אם שואלים אותי בסופו של יום למה זנות של בני נוער מתרחשת, הרי כולם מסכימים שזאת תופעה איומה, אז למה היא מתרחשת?

<רעות גיא: היא מתרחשת כי אנחנו סובלניים כלפי.

<רעות גיא: כי החברה סובלנית כלפיה, כי החוק סובלני כלפיה, כי רשויות האכיפה סובלניות כלפיה.

<רעות גיא: או שלא רואים אותה, או שרואים אותה ומגלים איזו שהיא סובלנות לא ברורה כלפי הדבר הזה.

<רעות גיא: יוצא שזו עבירה די משתלמת, בין אם זה 3 שנות מאסר או בין אם זה יהיה 5 שנות מאסר.

<רעות גיא: אני אומרת את האמת, לנו זה נשמע לא מאד דרמטי ואני גם לא רואה איך זה הולך לשפר את מצב האכיפה.

<רעות גיא: אני רק אגיד שגם בדו"ח כתוב, יש גם איזה שהוא פער בין מספר החקירות, למרות שאנחנו רואים ב-10 שנים עלייה משמעותית.

<רעות גיא: אם דיברנו בשנת 2011 על 28 תיקים, חקירות סליחה, בשנת 2014 אנחנו רואים בדיווח כבר 79 חקירות, מתוכן רק 49 הבשילו לכדי כתב אישום.

<רעות גיא: צריך לבדוק מה הפער הזה בין החקירות לכתבי אישום.

<רעות גיא: חצי נחתך בפרקליטות, למה; ומתוך 49 כתבי אישום אנחנו רואים 8 הרשעות בלבד ואף אחד מהם לא הגיע לרף ענישה של 3 שנות מאסר.

<רעות גיא: זה דבר שדורש בדיקה מאד מאד רצינית.

<רעות גיא: יש פה איזה כשל גם של האכיפה, גם של הפרקליטות, ואז לא משנה איזו עבודה נהדרת נעשה וכמה משאבים נשקיע בטיפול בנערות ובנערים בזנות, כי על כל נער ועל כל נערה כזו – לא נעים לי להגיד – אבל יש בין 30 ל-40 לקוחות – עברייני מין – שלא משלמים את הדין על הדבר הזה.

יפעת שאשא ביטון: רעות, אני רוצה למנוע את זה לפני שהן מגיעות לשם.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אני לא מדברת רק על האכיפה.

<רעות גיא: אבל תשמעי, שאלו פה על המניעה.

<רעות גיא: לזנות לא נכנסים ביום אחד.

<רעות גיא: זו איזה שהיא - - -

יגאל גואטה: דווקא בגלל זה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, בגלל זה.

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני חושבת שאם אנחנו נתחיל עם זה במערכת החינוך, שהילדים שלנו נמצאים שם ממילא ואם הם לא שם אז בקידום הנוער, אם אנחנו משם נתחיל לטפל בזה, אנחנו נמנע את כל אלה שמתגלגלים פנימה.

<רעות גיא: אבל אם אנחנו לא עושים את זה בהלימה עם אכיפה, אנחנו לא עושים את זה.

<רעות גיא: זאת דעתי.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך ובגלל זה את רואה שאנחנו מנסים לפעול בכמה חזיתות.

יפעת שאשא ביטון: ואני רק מוכרחה לומר לך משהו לגבי הנושא של הענישה.

יפעת שאשא ביטון: אני אעביר גם את השרביט למשרד המשפטים אם אתם רוצים להתייחס.

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שהייתי רוצה יותר, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אבל עדיין, שוב, אני עושה את זה ממקום של הרתעה וממקום שיבינו שאנחנו מתחילים לשים פוקוס על הסיפור הזה, שזה משהו שלא היה עד עכשיו, לצורך העניין.

יפעת שאשא ביטון: גם הובהר לי, והם יסבירו את זה בטח טוב ממני, שאנחנו מתכוונים שזו תהיה תוספת בעצם על צעדים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: הרי יש כבר בחוק התייחסות למי שבועל קטינים, בין אם זה בהסכמה, בין אם זה לא בהסכמה, עד גיל 14 ומעל גיל 14.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש התייחסות ואנחנו רוצים שזה יהיה תוספת לעבירות נוספות שנכללות בתוך הסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: אבל שוב אני חוזרת, אנחנו נעשה את זה וזה חשוב, אבל אני באמת מאמינה שיותר חשוב זה מה אנחנו נעשה רגע לפני שזה קורה.

יפעת שאשא ביטון: ולמה?

יפעת שאשא ביטון: יש הרבה נערות לצורך העניין, שמקיימות יחסי מין לא מבוקרים ואני אסביר למה זה לא מבוקר.

יפעת שאשא ביטון: הן לא מקבלות תמורת זה שום דבר, אבל הן עושות את זה או כדי לקבל תשומת לב, או מכל סיבה אחרת, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: והן לא מקבלות וזה לא זנות לצורך העניין, כי הן לא קיבלו תמורת זה שום דבר.

יפעת שאשא ביטון: אז מה שם אנחנו עושים?

יפעת שאשא ביטון: ובגלל זה אני אומרת, אם אנחנו לא ניגע במקום הזה, כשהן עוד צעירות ואנחנו נדע לבנות את זה בצורה נכונה כדי שהן לא תגענה למקום של בסופו של דבר יש להן לקוחות, בין אם זה שניים, עשרה או 20, אז אנחנו נרוויח הרבה יותר ממה שאנחנו נעשה כרגע בתחום הענישה.

יפעת שאשא ביטון: ואני מסכימה איתך, זה לא זה במקום זה.

יפעת שאשא ביטון: זה חייב לבוא ביחד.

יפעת שאשא ביטון: משרד המשפטים רוצים להתייחס ואחר כך אנחנו נעבור למשטרה, שקיבלו הרבה תשבחות בפעם הקודמת על דרכי הטיפול.

יפעת שאשא ביטון: נסיים אתכם, כדי שנצא עם איזו שהיא תקווה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, משרד המשפטים.

יגאל גואטה: אני חייב להמשיך וללכת לוועדה הבאה.

<לילך וגנר: לילך וגנר, משרד המשפטים.

יפעת שאשא ביטון: אתה מפסיד אבל, תדע.

יגאל גואטה: אני יודע.

<לילך וגנר: בנוגע לנושא של תיקוני החקיקה, אנחנו שותפים לעמדה של יו"ר הוועדה.

<לילך וגנר: משרד המשפטים מנסה לקדם גם כן תיקון חקיקה שעולה בקנה אחד עם - - -

יפעת שאשא ביטון: הפעם אנחנו נעשה את זה ביחד.

<לילך וגנר: ונעשה את זה ביחד, ואנחנו חושבים שבאמת היום העבירה שהיא עבירת עוון ואפילו לא עבירת פשע, היא לא עולה בקנה אחד עם מדרג הענישה בחוק.

<לילך וגנר: אבל אנחנו כבר כשנחקק סעיף 203, דובר על כך שכתבי האישום בסעיף הזה לא שוללים ולא מונעים והם לצד בדיקה האם מדובר בעבירת מין כלפי קטין, כאשר ברור לכל שהעבירות החמורות של פגיעה מינית בקטין הן חלק מסימן עבירות המין.

<לילך וגנר: כאשר מדובר בקטין מתחת לגיל 14 ומדובר במעשה בעילה, אז זו עבירת אינוס שהעונש בצידה הוא 16 שנה, ואין שום כוונה שבמקרים כאלה יוגשו כתבי אישום בעבירה של 5 שנים, בוודאי שלא.

<לילך וגנר: כמו כן יש את שאר מדרג עבירות המין, רק צריך לזכור שעבירה לפי סעיף 203, יש לה כמה יתרונות.

<לילך וגנר: דבר ראשון, היא לא חלה רק על מעשים חמורים מאד.

<לילך וגנר: מעשה זנות מפורש בצורה רחבה וכולל סוגים שונים של מעשים שיכולים להיכנס לעבירה הזאת, ושנית יש את הנושא של החזקה של גילו של הקטין, שחלה לגבי העבירה הזאת.

<לילך וגנר: ולכן לעבירה הזאת יש יתרונות, גם כדי לתייג מעשים מסוימים בנוסף, שוב, לעבירות המין; וגם בפרישה הרחבה שלה.

<לילך וגנר: אבל בראש ובראשונה, כשמדובר בעבירות מין שנעשות בקטין, הטיפול צריך להיות בעבירות האלה, כדי שהן יבטאו נכונה את הערך המוגן שנפגע ושהעונש יהיה באמת תואם את המעשים שבוצעו.

<לילך וגנר: זה לגבי הנושא.

<לילך וגנר: עכשיו בנוגע לחקיקה משווה, בעקבות מסמך שקיבלנו, אנחנו ראינו שהחקיקה היא פחות או יותר, במעשה זנות של קטין, היא באמת תואמת את החמש שנים בעולם ולא את השלוש שנים שנקבעו מלכתחילה, ואנחנו חושבים שגם בתגובה להמלצות שקיבלנו באמנות בינלאומיות ולדרישות שהובעו בוועדה הזאת, מן הראוי באמת להעלות את העונש לחמש שנות מאסר.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה עורכת הדין לילך וגנר.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה מילה טובה למשרד המשפטים.

יפעת שאשא ביטון: באמת, אנחנו כולנו יצאנו מפה, מהדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני ישר הסתערתי על הייעוץ המשפטי כדי לטפל בנושא הזה, ומסתבר שמשרד המשפטים במקביל, גם מתוקף עבודתו והחשיפה שלו לפני כן, גם כן הלך לערוץ הזה ואני באמת רוצה להודות לכם שכולנו היינו מכווני מטרה ואין שאלה שנשתף פעולה בעניין.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

<רחלי זוארץ-לוי: אני אבקש אם אפשר להוסיף ביחס לאכיפה ולטיפול של הפרקליטות.

יפעת שאשא ביטון: בוודאי, רק שם.

<רחלי זוארץ-לוי: אני רחלי זוארץ-לוי מהמחלקה הפלילית בפרקליטות המדינה.

<רחלי זוארץ-לוי: בישיבה הקודמת עדכנו על כך שהמשנה לפרקליט המדינה לעניינים פליליים השתתף בצוות בין משרדי שהתקיים, שבחן את מסקנות ועדת האו"ם.

<רחלי זוארץ-לוי: בעקבות זאת התקיימה ישיבה לפני כשבוע, יחד עם נציגים גם מהמשטרה, כדי לבחון.

<רחלי זוארץ-לוי: כי לצד זה שאנחנו שומעים על היקף תופעה של כ-1,000 נערות בזנות, שעליהן רק הרווחה יודעת ושוב, הארגונים מדווחים אולי אפילו על מספרים גבוהים יותר, עדיין יש פער אל מול התיקים, גם תיקי החקירה שנפתחים, שעדיין אנחנו כן במגמת עלייה ואת זה גם ציינתי בדיון הקודם, כי בשנת 2011 אנחנו דיברנו על תיקים בודדים והיום אנחנו מדברים על קצת יותר, אבל עדיין קיים פער בין - - -

<קריאה: כמה זה קצת יותר?

<קריאה: בערך?

<רחלי זוארץ-לוי: אנחנו קיבלנו מספרים לדוגמא על עבירה של צריכת שירותי מין מקטין, על 29 תיקים בשנה.

<רחלי זוארץ-לוי: ועדיין אנחנו מדברים על פער, ואל מול זה יש גם את הפער של מספר כתבי האישום שמוגשים.

<רחלי זוארץ-לוי: אז אנחנו נפעל בשתי דרכים.

<רחלי זוארץ-לוי: הדרך האחת זה באמת לבדוק מול המשטרה מה גורם לכך שגם תיקי חקירה, אין לנו מספיק תיקי חקירה, שוב, ביחס להיקף התופעה כפי שאנחנו שומעים עליה.

<רחלי זוארץ-לוי: ובאמת אנחנו גם נבחן את התיקים של השנתיים האחרונות, של 2014-2015, כדי לבדוק ואולי לבחון מה בדיוק עולה מבין התיקים, גם כאלה שנסגרו בפרקליטות, כדי גם לבחון לעצמנו ולעשות עבודה יותר מעמיקה בנושא.

<רחלי זוארץ-לוי: אז כך שגם אנחנו רואים ואנחנו כמובן גם מברכים ושותפים וממליצים על החמרה בענישה בהקשר של העבירה.

יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שגם כאן זה עניין של מודעות, של שוטר באמת.

יפעת שאשא ביטון: כאילו, אנחנו דיברנו על זה כבר כמה וכמה פעמים, שמבחינתו סבבה, היא בילתה על חשבונו, קיימו יחסי מין, נראה לכאורה מאד טבעי וזורם.

יפעת שאשא ביטון: מסתבר שמאחורי זה מסתתר משהו הרבה יותר עמוק ויכול להיות שגם כאן זה חלק מהעבודה.

יפעת שאשא ביטון: אני מיד נותנת לכם משפט ואחר כך חוה קליין, התייחסות קצרה.

<ליאת קליין: יש לי שני משפטים.

<ליאת קליין: ליאת קליין מאיגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית.

<ליאת קליין: אני אגיד שני דברים גם לגבי המניעה והאיתור, שאני חושבת שאם נשים רגע בצד את שאלת החינוך, אבל גם בשלב האיתור יש חשיבות מאד גדולה.

<ליאת קליין: הרבה מדברים על הקשר בין אלימות מינית וזנות ועל הרצף שנוצר שם, על נשים או ילדות שעברו חוויה של פגיעה מינית ומגיעות בסופו של דבר גם לזנות.

<ליאת קליין: צריך לדבר על איזו שהיא מערכת של איתור וזיהוי של אלימות מינית ושאנחנו לא נגיע לקצה של הרצף הרבה מאד פעמים ולדבר על איזה שהן הכשרות חובה בכל המערכות השונות, אז זה דבר אחד.

<ליאת קליין: לגבי אכיפה, אני רק אוסיף עוד שני משפטים.

<ליאת קליין: זה לא רק תיקון של כמה שנים, של שלוש או חמש שנים ולכן גם הובלנו את התיקון הזה ופעלנו גם מול משרד המשפטים והיינו בקשר.

<ליאת קליין: המחשבה היא אלף שיש הבחנה מהותית בין שלוש שנים לחמש שנים מבחינת ההגדרה של עבירות, פשע, עוון וכל ההגדרות.

<ליאת קליין: אז יש משמעות לדבר הזה, אבל הציפייה שלי שהיא לא רק תשפיע ברמת הענישה שיקבל עבריין, אלא ככל שהעבירה היא נתפסת כחמורה יותר ברמת הענישה, שיוקצו לה יותר תקנים, שהתעדוף שלה ברמת הטיפול יהיה גבוה גם במשטרה.

<ליאת קליין: ועוד דבר אחד שאני אציין בהקשר הזה, שבגלל שיש קשר שאפשר להבין אותו, בין עבירות מין לבין זנות קטינים – הדברים האלה הם מאד דומים – זה זנות, זנות היא אונס, בעיני היא דומה מאד לבעילה אסורה בהסכמה.

<ליאת קליין: צריך לשים את זה בסל של רצף אחד וזה חשוב לכמה דברים.

<ליאת קליין: אלף, אני לא יודעת אם זה נכנס היום ופה אני כן שואלת, הנושא של הזכות היום לאישה להיחקר, מין החוקר במשטרה, חוקר או חוקרת, שזו זכות לנפגעות עבירות מין – האם גם זה נכנס בתיקון הזה.

<ליאת קליין: אולי שווה להרחיב ובכלל להתייחס לזה כעבירות מין בכל מיני זכויות של חוק זכויות נפגעי עבירה, גם לקבוצה הזאת של הצעירות, שזה יחול ביחד, כי זה לא נמצא - - -

<רעות גיא: חבל להחמיר להם את התנאים, כי לא צריך תלונת קורבן בהקשר של לקוחו של קטין.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<ליאת קליין: לא משנה, אבל גם אם הן מגיעות ומעידות שיקבלו את הזכויות שלהן.

יפעת שאשא ביטון: בדיוק, וזה המקום שהיינו בו כל הזמן, לבחון איך אנחנו לא פוגעים במה שכבר - - -

<ליאת קליין: לא, הן לא מעידות בבית משפט, אבל אם הן מגיעות למסור תלונה - - -

<רעות גיא: לא, גם בתחנת משטרה, לא ב - - -

<ליאת קליין: בסדר, אבל אם הן מגיעות להליך וחלקן יהיו בשלב כזה או אחר, לפחות שתקבלנה את הזכויות שמגיעות להן – נפגעות עבירות מין – ואת הרף המינימאלי הזה שהן תקבלנה.

<ליאת קליין: לא צריך אותן בשביל התלונה אולי, אבל אם אפשר והן נחקרות, שהן תקבלנה את הזכויות שיבטיחו איזו שהיא הגנה סדירה בעניין שלהן ואת כל הנושא של זכויות נפגעי עבירה - - -

יפעת שאשא ביטון: על קטינות זה ממילא חל.

<ליאת קליין: של הבעת עמדה, עסקאות טיעון והדברים מהסוג הזה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר שבדיון הקודם אני אמרתי את זה בצורה מפורשת.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתי לקוח של זנות קטינים זה אונס, חד משמעית וככה אנחנו צריכים להתייחס לזה.

יפעת שאשא ביטון: חוה קליין במשפט ונעבור לנציגת המשטרה.

<חוה קליין: כן, אני מודאגת משני דברים שעלו.

<חוה קליין: אחד, שאין - - -

יפעת שאשא ביטון: זהו?

יפעת שאשא ביטון: רק משניים, חווה?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<חוה קליין: מאחד זה שאין מחקר שרץ באופן עקבי, מלבד האיתור שעליו דובר באמת באמצעות משרד הרווחה, מחקר שרץ באופן ארצי ועקבי.

<חוה קליין: אמרתם שזה רק במסגרת האיתור שנעשה, שדובר כאן - - -

יפעת שאשא ביטון: יש סקר שהוא סקר לאומי.

<חוה קליין: אם זה באמת נעשה באופן עקבי אז זה טוב.

<חוה קליין: והדבר השני - - -

<רעות גיא: אבל הסקר הלאומי לא בדק קטינים.

<ציפי נחשון-גלי: קודם כל כן.

<חוה קליין: מה שנאמר פה קודם זה שלא.

<חוה קליין: שאלנו על זה.

<רעות גיא: רק את הנתונים שאת נתת, אבל הם אמרו, אז הם לא יכולים לבדוק.

<ציפי נחשון-גלי: זה לא קשיים, אבל הוא היה אמור לבדוק גם את ה - - -

<רעות גיא: הוא לא.

<חוה קליין: האם יש זה דבר שצריך להיבדק והאם יש סקר שעדיין רץ ובאופן עקבי בודק את זה בכל רחבי הארץ, בכל מקום וכל הזמן.

<חוה קליין: והדבר השני שדובר פה לגבי תכניות החובה, בעיני זה לא רק בתוך בתי הספר ודרך משרד החינוך, כי בעצם מה שאנחנו שומעים זה גם על העומס עצמו שנמצא אצל היועצים בבתי הספר.

<חוה קליין: ואחר כך אצל העובדות הסוציאליות - - -

יפעת שאשא ביטון: חוה, זה המקום הטבעי לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: אין פה עניין של עומס, יש פה עניין, אני חושבת שבסופו של דבר תכנית נכונה תסייע גם להפחתת העומס, כי היא תשתלב בדברים הנוספים שממילא "צריך להגיש" לתלמידים.

<חוה קליין: במסגרת התכנית.

יפעת שאשא ביטון: כן.

<חוה קליין: זה מה שמאד מדאיג, רק שחזרנו מהישיבה הקודמת לישיבה הזו בלי תכנית פרקטית שמעבה את כל המערך הזה.

יפעת שאשא ביטון: יפצו אותנו במפגש הבא שבתחילת המושב, לקראת השנה הבאה אנחנו נהיה מאד מאד מדויקים.

יפעת שאשא ביטון: ויקי, נכון?

<ויקי אלעמרי: כן, ויקי.

<ויקי אלעמרי: צהריים טובים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, ויקי.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם זוכרים, אני רק אקדים ואומר, בפעם הקודמת היה נציג של המשטרה ואסביר לנו בדיוק איך המשטרה מטפלת ומתמודדת עם הסוגיה של זנות קטינים ומאד התרשמנו, ואמרנו צריך להעתיק את זה למערכות הנוספות.

יפעת שאשא ביטון: הוא סיפר לנו על הסרטון ואני מבינה שאת הגעת איתו.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, ויקי.

<ויקי אלעמרי: אז עוד לפני שאני אראה את הסרטון, כשהתחלנו והצטרפנו לוועדה - - - ויחד עם השותפים, עם על"ם ועם ציפי, אז אחד הדברים שבאמת לקחנו בחשבון, העניין של המודעות.

<ויקי אלעמרי: עם העובדים הסוציאליים המודעות לא הייתה ועם משרד החינוך.

<ויקי אלעמרי: הבנו שגם במשטרה, בכל זאת אמנם אנחנו עובדים עם נוער, אבל לאתר סימנים ולראות נער, אז אולי באמת צריך לעשות עבודה.

<ויקי אלעמרי: ואז התחלנו בקטע של בעצם להכשיר.

<ויקי אלעמרי: עשינו מערכי שיעור, עשינו מצגת ובסופו של דבר, אחרי המצגת גם סרטון ובעצם הבאנו אותו בפני כל שוטר.

<ויקי אלעמרי: לא רק במערך הנוער, בהתחלה זה היה רק מערך הנוער ואחר כך הבנו שכל שוטר בעצם באשר הוא שוטר, יכול להיתקל ברחוב, בכל מקום, בנערה שעובדת בזנות ולאתר אותה, שיהיו סימנים שיידעו בעצם שזה קיים.

<ויקי אלעמרי: זאת אומר להפנים שיכול להיות שנערה עוסקת בזנות והם יכולים לפגוש את זה גם תוך כדי ידיעה מודיעינית, תוך כדי סיור וכהנה וכהנה.

<ויקי אלעמרי: ולכן בעצם עשינו סרטון.

<ויקי אלעמרי: עשינו ימי הכשרה ל-120 עובדי נוער וקצינים.

<ויקי אלעמרי: אנחנו הזמנו גם את השותפים שלנו והם נתנו הרצאה ביום העיון הזה.

<ויקי אלעמרי: אני אראה לכם את הסרטון ואחר כך אני אתייחס ליתר הדברים שאנחנו עושים.

יפעת שאשא ביטון: שהוא די יציג את זה ובאמת מאד מרשים המערך המדוקדק הזה שאתם מקיימים.

יפעת שאשא ביטון: מוצג סרטון

יפעת שאשא ביטון: יפה, באמת.

<ויקי אלעמרי: אוקיי, אז זה הסרטון שבעצם כל שוטר שלנו מקבל.

<ויקי אלעמרי: אנחנו גם עושים הכשרות שונות, אנחנו נכנסים ואנחנו מרצים בנושא זנות קטינים.

<ויקי אלעמרי: לפעמים קורס קצינים, בהסמכות נוער וכו' וכו'.

<ויקי אלעמרי: אחד הדברים שאנחנו עושים – דיברו פה על נתונים ועל אכיפה – תראו, מדובר בעבירה מאד מאד קשה.

<ויקי אלעמרי: זו עבירת חשיפה.

<ויקי אלעמרי: זאת אומרת הלקוח בוודאי לא מתלונן, הנערה לא מתלוננת, אין שום סיבה, כי היא "מרוויחה" מזה, שלא לדבר על מקרים שהיא בכלל לא מודעת שהיא עוסקת בזנות.

<ויקי אלעמרי: זאת אומרת דיברנו על זה.

יפעת שאשא ביטון: לרוב.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<ויקי אלעמרי: אז עבירות חשיפה כשלעצמן הן מאד מאד קשות, לא כל שכן כשאני מדברת בזנות קטינים.

<ויקי אלעמרי: יש בעיה עם המידע המודיעיני ואנחנו ערים לו.

<ויקי אלעמרי: אז אחד הדברים שאנחנו בעצם עושים, אנחנו יושבים עם ה - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, אנחנו חייבים תלונה של מי שעסקה או מי שעסק בזה, לא?

יפעת שאשא ביטון: יש פה גם עניין של חובת דיווח ממילא.

<ויקי אלעמרי: לא, לא, אבל צריך שאנחנו נדע ש-X, Y. זאת אומרת בסופו של יום גם צריך איזו שהיא ראייה, איזו שהיא הוכחה.

<ויקי אלעמרי: ולכן בעצם אנחנו עכשיו בונים נוהל משותף עם משרד הרווחה כרגע, והנוהל הזה בעצם מדבר על איך אנחנו מאפשרים שהמידע שנמצא אצל משרד הרווחה יגיע גם למשטרה, כדי שנוכל בעצם לקדם את החקירה, כשבעצם אנחנו נותנים מעין הגנה של סייען מודיעיני.

<ויקי אלעמרי: ואז בעצם אני לא צריכה להביא אותו לידי חקירה.

<ויקי אלעמרי: כמובן למעט חריגים כאלה או אחרים.

<ויקי אלעמרי: הנוהל בשלבי סיום, עדיין לא חתמנו עליו והוא עדיין לא הסתיים, ואנחנו מתכוונים להרחיב אותו למשרד החינוך וגם למשרד הבריאות, כך שהנוהל יהיה באמת רחב ויכיל את כל הגורמים, כשאיפה שיש מידע ויפנו את תשומת ליבנו, שנוכל בעצם לקחת את זה צעד אחד קדימה, לטובת החקירה.

<ויקי אלעמרי: דבר נוסף שאנחנו עושים, בגלל שהקושי הוא מודיעיני, בעיקרו זה מודיעין, אנחנו עושים עבודת מטה עכשיו עם חטיבת המודיעין אצלנו, לבדוק איך אנחנו בעצם מנסים לשפר בעצם את המידע המודיעיני, לקבל כמה שיותר, כדי שיהיו לנו יותר תיקים ונוכל לקדם את החקירה.

<ויקי אלעמרי: דבר נוסף, אנחנו הגשנו בזמנו תכנית אב למשרד המשפטים, למנכ"לית משרד המשפטים, שבאה ואומרת תראו, הנושא כן בדמנו, הוא בהחלט בדמנו.

<ויקי אלעמרי: מהרגע שנכנסנו הוא בדמנו.

<ויקי אלעמרי: זו עבירה מאד קשה ולקחנו את זה לתשומת ליבנו.

<ויקי אלעמרי: באנו עם איזו שהיא תכנית אב ונדרש לזה באמת קצת יותר תקציב, משום שבעצם אני לוקחת כמו אגרוף ואני ממקדת את תשומת הלב בעבירה הזאת.

<ויקי אלעמרי: בזמנו בעצם התשובה הייתה – תמתינו למחקר, יש איזה שהוא סקר שנערך של משרד הרווחה בשיתוף המשרד לביטחון פנים.

<ויקי אלעמרי: ברגע שהסקר הזה ייצא החוצה נראה במה מדובר, בכמה נערים מדובר ואז נחליט אם לתקצב את תכנית האב הזאת או לא.

<ויקי אלעמרי: אז התכנית קיימת ואנחנו הכנו אותה.

<ויקי אלעמרי: אני מקווה שזה ייצא לפועל, כי זה בעצם ישדרג ויעשה בעיני את השינוי.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, ויקי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: משפט, כי אנחנו מתכנסים לסיום.

<ציפי נחשון-גלי: אני רוצה להשלים לגבי הסקר שהוזכר פה, שמשרד הרווחה לפני כמה שנים כבר יצא.

<ציפי נחשון-גלי: אנחנו מממנים בעצם מערך של סקר ומחקר, סקירת ספרות מקצועית בנושא זנות קטינים ומבוגרים.

<ציפי נחשון-גלי: סקר עמדות הציבור, סקר לאומי למדידת היקף תופעת הזנות בקרב קטינים, נשים וגברים; ומחקר שמלווה תכניות טיפול.

<ציפי נחשון-גלי: לגבי הסקר הלאומי, כשהוא ניסה לאתר את היקף תופעת הזנות בקרב קטינים, אז בדיוק מהנקודה שאת התחלת את הדיון ואת אמרת שבני הנוער בעצמם לא מתייגים את עצמם בזנות, לכן לא יכולנו להישען בכלל על רעיונות של קטינים והם הצליחו לדגום מספר כל כך קטן שמזה אי אפשר יהיה להשליך כמה קטינים במדינת ישראל.

<ציפי נחשון-גלי: אז בסקר בעצם אי אפשר לתלות תקווה שיגיד לנו שיש 2,000, 3,000, או 5,000 קטינים בזנות, ולכן הם נשענים באמת על הנתונים שהם עובדתיים.

<ציפי נחשון-גלי: זה אותם 1,000 קטינים שכבר אותרו על ידי עובדים שעובדים עם נוער בסיכון.

<ציפי נחשון-גלי: אז אלף זו תשובה אולי למשרד המשפטים שלא ימתין.

<ציפי נחשון-גלי: עכשיו, אני שומעת מה קורה פה ואני חושבת שצריך איזו שהיא פריצת דרך גם מחשבתית, כי אני גם מבינה את המגבלות של משרד החינוך.

<ציפי נחשון-גלי: כאמא לילדים בבית ספר, שגם כשהייתי מפקחת ארצית לטיפול באלימות במשפחה, בנינו מודלה בין משרד הרווחה למשרד החינוך, של 10 פגישות שמונעות אלימות בין בני זוג, שמיועדת לתלמידים בכיתה י' או י"א, שזה חובה לעבור.

<ציפי נחשון-גלי: אבל אי אפשר היום לחייב בתי ספר, וגם בצדק טוענים מנהלי בתי הספר – אם אני אצטרך קודם כל להכשיר אותם ללימודים ולהצליח בלימודים, לבגרות וכו' ואני צריך להכין אותם לצבא ולהכין אותם לנהיגה מונעת ולהכין אותם לאלימות זוגית ואלימות מינית – אין המון שעות, לכן - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מתנצלת, אבל אני לא מקבלת את הטענה הזו.

יפעת שאשא ביטון: כי בשביל שהם ילמדו כמו שצריך, קודם כל צריך לנקות מהם את כל הדברים האחרים שהם נפגעים מהם.

<ציפי נחשון-גלי: את צודקת, ולכן צריך לעשות פה מעשים שאולי הן החלטות שהן קיצוניות.

<ציפי נחשון-גלי: היינו בדיון קודם על המסעות לפולין.

<ציפי נחשון-גלי: אם לא תהיינה החלטות באמת קיצוניות לפעמים, לקרוא לזה, אז אנחנו עוד פעם נעשה דיונים ועוד פעם נעשה דיונים.

<ציפי נחשון-גלי: ועד אז, עד שנגיע להחלטה המשמעותית, אני שמעתי שלשום ברדיו, אתמול, על שרת המשפטים בנושא של אינטרנט בטוח, שזו עבירה חוקית אם מישהו שלח לך תמונה שהיא חושפנית ואתה מעביר הלאה, שגייסה 400 פרקליטים וביום אחד צבאו על בתי הספר וכל אחד העביר רק שעה.

<ציפי נחשון-גלי: ההד הציבורי שהיה לזה משמעותי ו - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אפשר לעשות את זה.

<ציפי נחשון-גלי: אז אני חושבת שבמקביל, אם בכלל הכנסת תצליח לחייב לעבור נושא כזה או אחר בבתי ספר, באמת ליזום את המבצעים האלה שגם יש להם השלכה על תודעת הציבור.

<ציפי נחשון-גלי: ושווה לחשוב על רעיונות דומים גם בתחום הזה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת בהחלט ואני אשמח שבאמת משרד המשפטים ינסה לחשוב גם בנושא של עבירות מין ופגיעות מיניות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מאד בתוך זה, אבל אני באמת מדגישה, זה לחלוטין לא במקום, כי זה עניין תהליכי ואנחנו צריכים לבנות אותו מגיל צעיר ואנחנו צריכים לעשות את זה בהדרגה ואני לא מצפה שתוצג לי עכשיו תכנית שזהו, מקיפה את הכל.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה לראות את ראשיתה של הדרך ולראות איך אנחנו בונים את זה בצורה נכונה.

יפעת שאשא ביטון: חברים, בידיים שלנו למנוע את זה ואני לא מקבלת שום – וסליחה שאני אומרת את זה ככה – אבל קשקוש של נושא של לימודים והישגים והכל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נטפל בילדים שלנו – גם לא נקבל מהם הישגים.

יפעת שאשא ביטון: כל הילדים שנפגעים הם בטח לא פנויים ללמידה, אז אנחנו מפסידים אותם פעמיים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לסכם את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אז שוב, קודם כל אני מודה למשרד המשפטים על שיתוף הפעולה, כי אין שאלה שבלעדיכם לא היינו יכולים לקדם ולהוביל את זה.

יפעת שאשא ביטון: הדבר השני, אני רוצה לקיים סיור.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם נקיים סיור אצלכם במשרד ואנחנו גם רוצים לקיים סיור רחוב.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לראות את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לפגוש את הנערות, את האנשים שם, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נקיים את זה במסגרת הוועדה.

<ציפי נחשון-גלי: את יכולה להתחיל את הסיור אחרי הצהריים ואז לצאת לרחוב, אין בעיה.

<קריאה: אפשר להצטרף אליך?

יפעת שאשא ביטון: כן, בהחלט.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח, מי שירצה מטעם הוועדה להצטרף, תהיו בקשר עם תמי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעשה את זה במקומות הרלבנטיים על פי איך שנדרש לעשות את זה.

<רעות גיא: גם במרחב שעובד 24/7 וגם ברחוב, זה פשוט רק ברגישות ובעדינות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז את תנחי אותנו ואנחנו נעשה את זה כמו שצריך ונכון לעשות את זה ואני כן רוצה מישהו ממשרד החינוך שיהיה.

<רעות גיא: בשמחה רבה.

יפעת שאשא ביטון: כי אולי אם זה ככה ייכנס מכאן ומכאן, למרות שאני יודעת שזה בלב, אבל אם זה יבוא חזק, אז אולי זה יעזור לנו לחלחל את זה למטה.

<קריאה: כולנו יועצות בעברנו וכולנו - - - נערות ונערים במקום הזה.

<רעות גיא: לא בגלל שאתם-.

<רעות גיא: בגלל המאסה.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, לא, בסדר גמור, אבל אני כן רוצה שמישהו ממשרד החינוך יצטרף.

יפעת שאשא ביטון: תדברי עם תמי איך נכון לעשות סיור כזה.

<רעות גיא: ותשאלי אותם מה דעתם על 5 שנות המאסר, אם זה מרשים אותם.

<רעות גיא: את מבטיחה?

יפעת שאשא ביטון: כן, מבטיחה, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: ומשרד החינוך, אני לא מוותרת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יושבים פה - אתם לא תעשו פדיחות לעצמכם - אנחנו יושבים פה בתחילת המושב ויש לכם שלד של תכנית, אתם אומרים לי כן, אנחנו נכנסים ואני יודעת שזה קשה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת גם שלמורים יהיה קשה.

יפעת שאשא ביטון: אני גם מגיעה מהשטח.

יפעת שאשא ביטון: מורה, להיכנס, לדבר על נושא כזה, לא פשוט.

יפעת שאשא ביטון: צריך הרבה אומץ, אבל בואו נחשוב איך אנחנו עוזרים להם כדי שאנחנו נוכל באמת להציל את הילדים.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: תחילת המושב, יש לכם חודשיים שלושה להיערך עם איזה שהוא שלד של תכנית.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה במשפט, כי אנחנו מסיימים.

<אליהו יצחק: כבוד יושבת הראש, אני מתנדב חברתי בהרבה תחומים, אחד מהם בסיירת הורים.

<אליהו יצחק: אני חושב שאם יגבירו את המודעות על סיירת הורים, יש הרבה גם ילדים, גם הרבה בנות שהם מתחבאים בגנים.

<אליהו יצחק: למשל אני אתן לך את אזור מגורי, בפסגת זאב.

<אליהו יצחק: אני רואה אותן שם בלילות, מתחבאות שם ולצערי הרב, לא רק בני מיעוטים, גם יהודים, שמנסים לקנות את הבנות האלה בנזיד עדשים, כדי למצוא משהו מהן או משהו כזה.

<אליהו יצחק: אני פעמיים הברחתי משם שלוש ארבע נערות דרך אמהות שאיתי בזה, ללכת, לשלוח אותן לטיפול.

<אליהו יצחק: אז חבל.

<אליהו יצחק: אני חושב בבתי ספר, במקום שילמדו במערכת בית הספר על אמצי מניעה בטוחים, ילמדו אותם מה זה שאנשים מטרידים אותם מינית.

<אליהו יצחק: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולכם.