הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 44, 2016-02-02 09:30

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אנחנו רוצים להתחיל.

יפעת שאשא ביטון: אני פותחת את הדיון של הוועדה בנושא בטיחות ילדים, דיון לציון 20 שנה לפעילות ארגון בטרם.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שאני מאד מאד מתרגשת להיות כאן הבוקר ולראות את הקהל הרב הזה בוועדה, כשהידיעה שעומדת מאחורי ההיקף הזה של המשתתפים, היא שלכולנו חשוב נושא בטיחות הילדים.

יפעת שאשא ביטון: הצלחנו בעצם להניע איזה שהוא תהליך של מודעות ולתת לנושא הזה את החשיבות שהוא באמת ראוי לה, ומכאן אנחנו יכולים רק לקדם את זה הלאה ולראות איך אנחנו מדביקים עוד ועוד אנשים שישימו את הנושא הזה כראשון בסדר העדיפויות שלהם גם בפעילות היום יומית.

יפעת שאשא ביטון: אני חושב שהחובה שלנו לדאוג לבטיחות ילדים, היא באמת חובה ראשונה במעלה.

יפעת שאשא ביטון: גם כהורים, גם כמבוגרים, גם כראשי רשויות, גם כאנשי חינוך שנמצאים במוסדות הילדים וגם שלנו, כאן בכנסת.

יפעת שאשא ביטון: לראות איך אנחנו באמת מקדמים את הנושא הזה בצורה הכי חזקה, הכי משמעותית, תוך ריכוז מאמץ של כל המשרדים הממשלתיים, כי בסופו של דבר אנחנו תמיד אומרים – הילדים הם הדבר הכי חשוב לנו, הם הדבר הכי יקר לנו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על זה שהם דור העתיד, ובשביל שיהיה כאן דור עתיד, אנחנו חייבים לדאוג לבטיחות שלו כבר היום ולכן אנחנו נמצאים כאן כולנו היום.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להודות לגלית, סמנכ"לית בטרם, שבעצם מלווה אותי בדיוני הוועדה כבר מספר חודשים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהיא מהדמויות הראשונות שפגשתי איך שנכנסתי לתפקידי כיושבת ראש הוועדה לזכויות הילד.

יפעת שאשא ביטון: אני בחרתי במסגרת הוועדה לקחת את הנושא של בטיחות ילדים כאחד הנושאים החשובים, ובאמת להשקיע בו את מיטב המאמצים שאנחנו יכולים, לא בדיון אחד או שניים, אלא באמת בריכוז מאמץ, עד שאנחנו נשיג את המטרה שלנו, ואני חושבת שהמטרה הראשונה היא באמת קידום התכנית.

יפעת שאשא ביטון: קידום תכנית ממוקדת שאנחנו נעביר בחקיקה ודרכה אנחנו בעצם נוכל להתחיל לפעול הלכה למעשה בכל מה שקשור לבטיחות הילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אז אני ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אעביר לשלב הברכות את רשות הדיבור לעופר נאמן, יו"ר ארגון בטרם, בבקשה.

עופר נאמן: תודה רבה.

עופר נאמן: בוקר טוב לכולכם.

עופר נאמן: אני אהיה קצר.

עופר נאמן: על חשיבות הנושא לא צריך לדבר ואני אומר לכם שאני הכנתי את דברי הפתיחה שלי לכנס שיהיה יותר מאוחר, והדפסתי אותם אתמול אחר הצהריים, ועדכנתי לצערי את המספר של הילדים ההרוגים מאז ועד עכשיו פעמיים.

עופר נאמן: תינוקת אחת שנפטרה בבני ברק וילדה אחת שנהרגה הבוקר כשחצתה את הכביש בחדרה.

עופר נאמן: הקטסטרופה הזאת היא יום יומית והיא איך שהוא עוברת מתחת לרדאר.

עופר נאמן: לא של האנשים הטובים שיושבים פה.

עופר נאמן: ארבע שנים אנחנו חוגגים השבוע או בשבוע הבא, מאז שהממשלה אישרה את הכנת התכנית הלאומית, לא את התכנית עצמה אלא את ההכנה שלה.

עופר נאמן: אנחנו נמצאים בישורת האחרונה שבה אנחנו נדרשים לאשר את התכנית עצמה ולצאת איתה לדרך.

עופר נאמן: ולכן כל כך חשוב הדיון הזה פה וכל כך חשובה הכנסת.

עופר נאמן: אנחנו זקוקים, אנחנו זה הילדים, אני לא יושב ראש בטרם, אני דובר הילדים.

עופר נאמן: אנחנו הילדים זקוקים לכנסת כמנוף על הממשלה ועל שאר המשרדים והגופים, בשביל לגרום לזה שהתכנית הלאומית תאושר ותצא לדרך.

עופר נאמן: בלי זה לצערי יהיה לנו קשה מאד להמשיך את הירידה הקיימת.

עופר נאמן: אני רוצה להודות לכנסת על זה שהיא מארחת אותנו.

עופר נאמן: אני רוצה להודות לד"ר שאשא ביטון מעומק הלב, לא רק על הישיבה הזאת, על כל מה שהיא עושה למען הילדים.

עופר נאמן: שוב פעם, לא למען בטרם, למען הילדים במשך כל החודשים האחרונים, ואני מאחל לכולכם יום טוב ומוצלח ואני מאחל שיהיו לנו ילדים בריאים ושלמים.

יפעת שאשא ביטון: אמן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט מזדהה עם הדברים ואני חושבת שכל אחד ואחת מאיתנו שנמצאים כאן, יושבים בשם הילדים ואני לחלוטין מתחברת.

יפעת שאשא ביטון: אורלי סילבינגר, מנכ"לית ארגון בטרם, בבקשה.

אורלי סילבינגר: בוקר טוב לכולם.

אורלי סילבינגר: אני רוצה לקחת אתכם 20 שנה אחורה, ליום שבו בטרם הוקם.

אורלי סילבינגר: זה לא טריוויאלי וזה היה אז מאד חדש, שממשלה מחבקת קומץ של רופאים שהיה להם חלום גדול.

אורלי סילבינגר: זה לא היה טריוויאלי שהריבון נותן אמון בגוף מגזר שלישי.

אורלי סילבינגר: והנה זה קרה עם משרד הבריאות.

אורלי סילבינגר: אני באמת רוצה להגיד תודה למשרד הבריאות ולך, פרופסור ארנון אפק, שמוביל את המהלך הגדול הזה במשך כל כך הרבה שנים איתנו; ואני רוצה להודות לך, ד"ר יפעת שאשא ביטון, על זה שמהרגע הראשון שהגעת לכנסת, הדיון הראשון בוועדה היה הדיון שלנו ומאז את מחבקת אותנו ואת הנושא.

יפעת שאשא ביטון: ואת הילדים.

אורלי סילבינגר: ואת הילדים.

אורלי סילבינגר: אני רוצה לספר לכם שבשנת 2008, כל כך הרבה שנים אחרי שמשרד הבריאות התחיל לעבוד עם בטרם ונתן בו אמון, עברה החלטת ממשלה על מיזם משותף של הממשלה עם החברה האזרחית.

אורלי סילבינגר: והמטרה של המיזם הזה היא בעצם לעסוק בצורה הרבה יותר מסונכרנת, בסוגיות שדורשות את הקשב של הציבור והן מאד מורכבות.

אורלי סילבינגר: והנה, אנחנו נציג היום בוועדה תהליך שהחל לפני הרבה שנים והממשלה אימצה מתוך המגזר הציבורי, ונציג משהו נוסף שהוא בעצם הייתה גולת הכותרת של החשיפה לנושא בטיחות ילדים בשנה האחרונה.

אורלי סילבינגר: אני חושבת שמה שמסייע לממשלה לעבוד עם ארגון מגזר שלישי זו היכולת שלנו לבוא רק עם נושא אחד, לממשלה יש מגוון ענק, והיכולת שלנו להיות נורא ממוקדים ומאד מקצועיים ולתת את הנגישות הנכונות.

אורלי סילבינגר: תודה לכולכם.

אורלי סילבינגר: אתם שותפים מהממים שלנו ומאד מרגש לשבת פה היום אחרי 20 שנות שותפות.

אורלי סילבינגר: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה לך אורלי.

יפעת שאשא ביטון: פרופסור ארנון אפק, המשנה למנכ"ל משרד הבריאות, בבקשה.

ארנון אפק: שלום לחברת הכנסת ד"ר יפעת שאשא ביטון.

ארנון אפק: קודם כל תודה רבה שאת מקבלת אותנו במקום הזה.

ארנון אפק: אני יודע שזה מגיע מתוך באמת דאגה אמיתית לשלום הילדים.

ארנון אפק: עופר, אורלי, ברלו, חיים ועוד חברים רבים שאני מתנצל שאני בטח לא אזכיר את שמם.

ארנון אפק: תראו, כשאתה עובר כרגולטור בממשלה, אתה עושה הרבה מאד דברים, אבל לפעמים יש נקודות, לעתים יש נקודות שבהן אתה ואומר – צריך לעשות גם משהו בשביל הנשמה.

ארנון אפק: ואני לא חושב שיש דבר שהוא יותר בשביל הנשמה של כולנו והעתיד של כולנו, מאשר לטפל בילדים.

ארנון אפק: ולכן בעיני זו הוועדה באמת אחת החשובות שקיימות בכנסת.

ארנון אפק: זה לא אומר שהאחרות לא חשובות, אבל זו באמת באמת חשובה, כי היא עוסקת בעתיד של כולנו ובדברים הכי חשובים.

ארנון אפק: כשהגעתי לתפקיד, אני חושב שאחד האנשים הראשונים שפגשו אותי זו הייתה אורלי, שמיד באה ואמרה – ארנון, אתה חייב להתגייס למשימה ולראות איך עושים את הדבר הזה ואיך בונים תכנית שתשלב את כלל משרדי הממשלה, כולם ממוקדים באמת למשהו טוב, באמת לעזור לילדים.

ארנון אפק: ישבנו על זה, אני חושב, כמעט שנתיים.

ארנון אפק: שילבנו זרוע עם הארגונים החברתיים ואני חושב שיש בזה ערך עצום, כי החכמה לא יושבת רק במשרדי הממשלה ואם מותר לי להגיד, גם לא רק בכנסת, ובשיתוף פעולה ובעבודה של כולנו יחד עם האנשים וכן, גם אפשר להגיד עם התעשיינים ועם היצרנים ועם כולנו יחד סביב מטרה משותפת – אפשר להגיע לחכמה ולידע הרבה יותר גדולים מאשר היינו עושים את הדברים האלה לבד.

ארנון אפק: ולכן אני רוצה קודם כל להגיד תודה על ההזדמנות שניתנה לי לתרום את חלקי הקטן כדי לקדם את הנושא.

ארנון אפק: תודה ל-16 – נכון אורלי?

ארנון אפק: 16 גופים ומשרדים שכולם נרתמו למשימה הזאת ובנו יחד תכנית.

ארנון אפק: ישבנו יחד והגדרנו מה מספר המשימות הבודדות שאנחנו נעבוד כולם יחד, באמת לא בראייה דווקא של משרד הבריאות, אלא באמת מה הכי יהיה אפקטיבי ויעיל והכי פרקטי לעשות ובנינו תכנית גדולה.

ארנון אפק: תודה גם לברלו, שכמו שתיארה אורלי, היה בין הראשונים שהוביל את הנושא הזה, ועוד שזכיתי להיות מתמחה שלו, למדתי עד כמה הנושא הזה חשוב.

ארנון אפק: משרד הבריאות – ועכשיו אני נוגע במה שאנחנו עושים במשרד הבריאות בשני משפטים לסיום – כמובן רואה ערך אדיר בנושא הזה.

ארנון אפק: כל רפואה מונעת – שווה יותר מכל דבר אחד, וגם השר ליצמן וגם המנכ"ל משה בר סימן טוב רואים בזה יעד גדול.

ארנון אפק: זה אחד מהיעדים שלנו – עמודי האש לשנה הבאה.

ארנון אפק: חיים היה איתנו אתמול ודיבר באמת על אוכל בריא ועל איך אפשר לקדם חיים בריאים בתוך המערכת שלנו וזה אחד מהדברים.

ארנון אפק: ורק לתת דוגמא אחת למה שאנחנו עושים, זה הסוגיה של הדרכת יולדות ושחרור היילודים במושב בטיחות מרגע שהם יוצאים מבית החולים, להגדיר וללמד אותם את הדבר הנכון, וזו רק דוגמא אחת קטנה ממה שאנחנו עושים כמשרד.

ארנון אפק: ושוב תודה על ההזדמנות ותודה לך שאת מארחת אותנו ומובילה את הנושא.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך פרופסור ארנון אפק.

יפעת שאשא ביטון: הצטרף אלינו ד"ר יצחק קדמן מהמועצה לשלום הילד, שגם הוא מלווה את הוועדה לזכויות הילד במשך דיונים רבים ושותף אמיתי, אז ברוך הבא.

יפעת שאשא ביטון: אני לחלוטין מזדהה עם מה שאתה אומר לגבי המניעה.

יפעת שאשא ביטון: התראיינתי לא מעט בימים האחרונים לגבי נושא של בטיחות ילדים ותמיד בשאלה של הפרקטיקה, מנסים להבין רגע, אז אתם תנקטו בסנקציות פליליות, תחוקקו חוקים כדי שמי שיגרום לפגיעה בילדים או לא מספיק ישגיח אז.

יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת הסיפור הוא לא שם.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא באמת במקום שאנחנו נצליח למנוע את זה.

יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שאחד מעיקרי התכנית זה באמת ליצור מודעות ולהביא למניעה ומזעור של פגיעות בילדים, כי אם שם אנחנו נצליח, אנחנו פחות נצטרך להתעסק בזה אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: לא נעים לדבר פה על כסף, אבל זה גם יעלה לנו הרבה פחות, אם אנחנו נדע לעשות את הדברים ולמנוע אותם רגע לפני שהם קורים.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה על הדברים, פרופסור ארנון אפק.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוברים לשלב של הצגת התכניות.

יפעת שאשא ביטון: תציג את זה סמנכ"לית בטרם, גלית גלעד, אבל רגע לפני, ד"ר יצחק קדמן – אתה רוצה לומר מספר מילים?

יצחק קדמן: אני רוצה לומר שני משפטים.

יצחק קדמן: אחד בשבחו של ארגון בטרם, שהוא באמת ארגון יוצא מן הכלל.

יצחק קדמן: יש לו אני מבין השנה שנת חג, ולאחל להם שהם ימשיכו לעשות את מה שהם עשו עד היום בהצלחה מרובה, להעלות את הנושא למודעות ובעיקר גם להגיע לתוצאות של הפחתת מספר הילדים הנפגעים מתאונות.

יצחק קדמן: זה משפט אחד.

יצחק קדמן: המשפט השני לגופו של עניין עצמו.

יצחק קדמן: במדינת ישראל יש יותר מדי ילדים שנפצעים, שנהרגים בלי שום סיבה, בלי שום אפשרות לתפוס את הקלות שבה ילד יכול לאבד את חייו.

יצחק קדמן: זה מתחיל מחוסר מודעות וחוסר השגה וחוסר תשומת לב של הורים, לא מכוונת זדון.

יצחק קדמן: חוסר תשומת לב לפעמים לדקה, לפעמים פחות, יכול לעלות בחייו של ילד.

יצחק קדמן: וזה ממשיך גם הלאה, כי האחריות היא קודם כל בראש ובראשונה של ההורים, אבל זה ממשיך גם הלאה למוסדות המדינה.

יצחק קדמן: מפני שאי אפשר לבוא בטענות להורים למה נתת לילד לשחק בחוץ במקום שאין מדרכה, כשמישהו לא שולל את המדרכה.

יצחק קדמן: ואי אפשר להגיד למה לא שמתם לב שהילד יותר מדי זמן בשמש, כאשר מגרשי מהשחקים שלנו בחלקם הגדול נעדרי הצללה.

יצחק קדמן: זעקנו בעניין הזה יחד איתך גברתי יושבת הראש, לא פעם ולא פעמיים.

יצחק קדמן: הקיץ מתקרב ושוב נמצא את עצמנו מופתעים שהקיץ הגיע ועדיין לא טיפלו בזה.

יפעת שאשא ביטון: או שלא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בהחלט נמצאים על זה ומנסים לקדם את זה לקראת הקיץ הקרוב.

יצחק קדמן: ולכן צריך פה שילוב של כוחות.

יצחק קדמן: מצד אחד באמת הרבה יותר תשומת לב והרבה יותר מודעות שבקלות ילד יכול להיפגע.

יצחק קדמן: מצד שני הרבה יותר השקעה של המדינה בפעילות מונעת שתאפשר סביבה פתוחה יותר לילדים – מהבית והחצר ועד בית הספר וכל מקום שילדים נמצאים.

יצחק קדמן: מדובר באמת לא בפרזיולוגיה, בחיי אדם, כי ילד הוא אדם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ד"ר יצחק קדמן.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, גלית, אנחנו נעשה בפינג פונג.

יפעת שאשא ביטון: הצטרף אלינו חבר הכנסת מוטי יוגב, אנחנו נשמע תכנית ואחר כך נעבור לחברי הכנסת וכך נתקדם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

גלית גלעד: אז קודם כל אני גם חייבת להגיד לך תודה.

גלית גלעד: אני הנציגה של בטרם בכנסת וכבר ארבע שנים אני מחליפה ממשלות וכל פעם מחדש רוקמת את הרקמה העדינה של לחבר לבטיחות בילדים.

גלית גלעד: כמה שזה מובן מאליו, זה לא מובן מאליו.

גלית גלעד: ואת החברה הכי טובה שלנו עד היום.

גלית גלעד: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

גלית גלעד: תודה רבה ושיהיה לך בהצלחה.

יפעת שאשא ביטון: אמן, תודה רבה.

גלית גלעד: אנחנו בדיון הזה יותר ממוקדים, אנחנו מתרגשים לרגל היום הזה.

גלית גלעד: הדיון הזה מתמקד באחת האסטרטגיות שדרכן אנחנו פועלים בארגון בטרם, אחת האסטרטגיות שעוזרת להפחית היפגעות ילדים, וזו אסטרטגית הסברה.

גלית גלעד: זאת אסטרטגיה שמוכרת בכל העולם.

גלית גלעד: יש לנו פה אורחת מארצות הברית, נשיאת הארגון העולמי, היא בימים האחרונים מלמדת אותנו כמה עושים בעולם בנושא הזה.

גלית גלעד: הסברה בעצם מובילה לשינוי התנהגות גם בקרב ההורים וגם בקרב אנשי מקצוע, וכדי שהיא תהיה אפקטיבית, נורא חשוב שהיא תהיה רציפה והמשכית ולאורך שנים.

גלית גלעד: אנחנו בחרנו להציג בוועדה שתי דוגמאות לפעילות הסברתית מוצלחת, שהיינו מאד רוצים שהקריאה שתצא מהוועדה שיהיו עוד ועוד ועוד, כי אנחנו ראינו השנה ולאורך השנים כמה הן מוצלחות וכמה הן חשובות.

גלית גלעד: אני לוקחת אתכם קצת אחורה ללפני הקיץ הקודם.

גלית גלעד: ישבנו בארגון בטרם קצת מתוסכלים, לא היה לנו תקציב לקמפיין קיץ וידענו שכמו בכל שנה, אנחנו נתחיל לשמוע כל יום, אנחנו מקבלים ווטסאפים.

גלית גלעד: המציאו את הווטסאפים בשבילנו, בשבת, בלילה, היפגעות אחרי היפגעות ומוות אחרי מוות והלב נחמץ ואנחנו יודעים שיש מה לעשות.

גלית גלעד: ובחודש מאי שעבר ישבנו עם צוות מאד מאד יצירתי, שעוזר לנו כל פעם לצאת מהקופסא ולראות איך בעידן העמוס הזה אנחנו קצת לוקחים תשומת לב והעלינו רעיון – בואו נבשל באותו.

גלית גלעד: בואו נמחיש כמה האוטו בוער בקיץ.

גלית גלעד: ואז אמרנו אוקיי, כדי שנבשל באוטו, צריך מישהו שמתאים לבישול הזה ותוך 48 שעות קרה נס, ואני קוראת לזה נס, כי אם זה לא קורה זה לא קורה, ואם זה קורה זה חייב לקרות.

גלית גלעד: והצלחנו באמת בסוג של קסם, לקבל הסכמה משף שהוא לא סתם שף, הוא מנטש של שף, וחיים כהן אמר בסדר, אני בא אליכם, אני נותן לכם חצי יום.

גלית גלעד: חצי יום, והודיעו לנו את זה 48 שעות לפני.

גלית גלעד: ב-48 שעות היינו צריכים לארגן צוות צילום וכל הכרוך בזה, בלי כסף.

גלית גלעד: לא היה לנו כסף.

גלית גלעד: שום דבר וזה קרה.

גלית גלעד: הצלחנו להביא צוות צילום והצלחנו להביא מאפרת ואפילו את הכיבוד הצלחנו להביא בתרומה.

גלית גלעד: כשאתה רוצה – זה יוצא.

גלית גלעד: ושבוע לאחר מכן ידענו שהולך להיות יום מאד חם, יום חמישי, 43 מעלות.

גלית גלעד: הסרטון עלה ביי הוק וביי קוק.

גלית גלעד: אנחנו היינו מאד חדורים.

גלית גלעד: בשתיים בצהרים הרשת בערה.

גלית גלעד: לא הבנו מה יש לנו ביד.

גלית גלעד: אחרי שבוע אני מקבלת הודעות מחיים, את לא מבינה מה קורה, פונים אלי מכל העולם, אני לא מבין מה קורה.

גלית גלעד: אז החלטתי שאני מביאה אותך, אבל לפני שאתה תדבר, אנחנו נראה קצת, להזכיר לאנשים איך עשינו את זה ואז אנחנו נשמח לשמוע ממך.

גלית גלעד: מוצג סרטון

יפעת שאשא ביטון: גלית, אני חושבת שהסרטון ומה שקרה איתו מוכיח שאנחנו יכולים.

יפעת שאשא ביטון: שאנחנו באמת יכולים לעשות את זה ולעשות את זה בגדול ואפילו לשמש דוגמא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כל הזמן אומרים אנחנו רוצים להתקדם כמו במקומות אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו אפילו יכולים לשמש דוגמא לעולם וכל מה שאנחנו צריכים זה באמת לרצות מאד ולגייס את המשאבים שיהיו לרשותנו ואני חושבת שזו המשימה שלנו.

גלית גלעד: גם אנשים כמו חיים.

יפעת שאשא ביטון: ואני בהחלט מברכת אותך לבואך, חיים, ומודה לך שגם פינית מהזמן ואתה איתנו.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רשות הדיבור היא שלך.

3259: תראו מה שפיצה שרופה אחת עושה ל-50 מיליון איש.

3259: כל החיים אני מנסה לא לשרוף את האוכל, לעשות אותו מדויק, בסוף אני מגיע אל העולם דרך פיצה שרופה.

3259: תראו, אני גדלתי בקריית שלום לזוג הורים שעשו הכל כדי שהעולם שלי ייראה יותר טוב, שהעתיד שלי יהיה יותר טוב, וזה המזל שלי.

3259: אני פה ואני חושב שאפילו התגייסתי מיד לזה, אפילו לא שאלתי, לא ידעתי אפילו מה.

3259: כי אני חושב שאנחנו כילדים קיבלנו עולם שההורים שלנו השתדלו שיהיה טוב ואת העולם הזה אנחנו כהורים צריכים להעביר אותו לילדים שלנו קצת יותר טוב.

3259: הכל בהשתדלות וכל אחד צריך לעשות כמיטב יכולתו.

3259: במקום שאני נמצא ואני מרגיש שבורכתי, ברוך השם, יש לי סוג של אחריות, ככה אני רואה את זה, ככה אני מקבל את זה.

3259: אף אחד לא העניק לי אותה, מעצם העשייה, מעצם המקום שאני נמצא, לא היה לי ספק שאני מתגייס לדבר הזה, גם כהורה כמובן.

3259: תמיד חשבנו איך ההורים שלנו באמת הקריבו את עצמם בשבילנו.

3259: לא חשבו על עצמם אף פעם.

3259: אנחנו דור שגם להורים יש תחביבים והוא חושב על עצמו קצת, אבל בסוף באמת, ב-DNA שלנו, הילדים שלנו הם מעל הכל.

3259: אני פה והתגייסתי לבטרם, כי גם אני בדיוק כמו ההורים שלי, למרות שאמרתי איך הם לא דאגו לעצמם, רק לי, רואה בילדים את האתגר הכי גדול, את החשיבות הכי גדולה, מבחינתי את דור ההמשך ואני חושב שכל אחד ואחד מהמקום שהוא נמצא, צריך לעשות הכל כדי שהעולם הזה יהיה יותר בטוח לילדים, יותר טוב, והם יצטרכו להעביר אותו הלאה לילדים שלהם, לפי החינוך שאנחנו נותנים להם.

3259: זהו.

3259: ולכן אני פה.

3259: תודה לכם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חיים.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מוטי יוגב.

מרדכי יוגב: קודם נשמע.

יפעת שאשא ביטון: קודם נשמע, אוקיי.

גלית גלעד: אז יש לנו פה חבר, חבר מאד נאמן של בטרם, הוא בעצם מוביל את הנושא שלנו כבר עשרות שנים במערכת הבריאות – ד"ר יצחק ברלוביץ, שהוא גם מנהל בית החולים וולפסון והוא גם יושב ראש התכנית הלאומית לבטיחות ילדים והוא גם יושב ראש המועצה לבטיחות בית ופנאי שיושבת לצד משרד הבריאות; והוא גם היה ראש מינהל רפואה ומשנה למנכ"ל משרד הבריאות.

גלית גלעד: וכל הטייטלים האלה, ובסופו של דבר הוא חבר טוב.

יצחק ברלוביץ: תודה.

יצחק ברלוביץ: כרופא ילדים, כשהתחלתי התמחות, כמובן חלק מהחובות שלי היו בין היתר לעשות תורניות בטיפול נמרץ ילדים.

יצחק ברלוביץ: הדבר שבאמת עשה עלי וזעזע אותי יותר מכל, זה כאשר ראיתי ילדים פגועים שמגיעים לחדר המיון ואחר כך לטיפול נמרץ.

יצחק ברלוביץ: כל ילד כזה, כל ילד כמובן זה לא רק הילד, זה המשפחה, זה ההורים, כל מי שמלווה אותו – זה תמיד טרגדיה, זה תמיד אסון.

יצחק ברלוביץ: ואז בעצם הגעתי למסקנה שמבחינתי אומרת דבר אחד, כל ילד שנפגע, זה ילד אחד יותר מדי.

יצחק ברלוביץ: אין דבר אחר.

יצחק ברלוביץ: זה לא גזירת גורל וזה לא איזה שהוא משהו בטבע.

יצחק ברלוביץ: כל אחד שנופל, כל אחד שנפגע, זה אחד יותר מדי.

יצחק ברלוביץ: ואכן, כאשר הגעתי למשרד הבריאות, אחד הדברים באמת שהצטרפתי אליו בשמחה, זה ליזמה של פרופסור יהודה דנון, שהיה אז מנהל בית החולים שניידר, יחד עם ד"ר מיכל לוטם חמו, שלקחו על עצמם והגו את הרעיון הנפלא הזה, של הקמת בטרם.

יצחק ברלוביץ: ואחר כך שמחתי ללכת עם מיכל לסגנית הממונה על התקציבים, ליעל אנדהורן באותה תקופה.

יצחק ברלוביץ: ישבנו יחד ואני לפחות הרגשתי שזו הייתה הפעם הראשונה שבה היה באמת שיתוף פעולה עם כל הלב, בין המדינה, משרד האוצר – "נערי האוצר" – ויוזמה של גוף וולונטרי, שעשה את המהפך, שעשה את השינוי ושהפך את הנושא של היפגעות ילדים כנושא שהוא עניינו של כל אחד מאיתנו.

יצחק ברלוביץ: כל משרד, כל גוף.

יצחק ברלוביץ: ואכן זה הדבר המיוחד מבחינתנו.

יצחק ברלוביץ: גם היום, כשאני יושב כמנהל בית חולים, כל הזמן המחשבה שלנו זה שאנחנו אמנם מטפלים בתוצאות של ההיפגעות, אנחנו רואים אותם בחדר המיון, אנחנו רואים אותם בטיפול נמרץ, אנחנו רואים אותם בשיקום, אנחנו רואים אותם בהרבה הזדמנויות כמובן מהרגע שהם נולדים.

יצחק ברלוביץ: אבל לנו ברור שמהרגע שהילד נולד, המודעות למניעת היפגעות חייבת לחדור לכולנו.

יצחק ברלוביץ: וזה מה שלקחנו על עצמו.

יצחק ברלוביץ: היום בבית החולים אין ילד, אמא בעצם שלא עוזבת את בית החולים בלי שתקבל תדרוך של צוות מסור ממחלקת יילודים, שמסביר להם בדיוק על מה לשים לב, איך להתקין את המתקן באוטו וגם כמובן לגבי ההמשך.

יצחק ברלוביץ: ואני חושב שההובלה הזו גם של התחנות לבריאות המשפחה שממשיכות הלאה, כל התהליכים האלה בעצם אומרים שיש לנו פה מערכת אחת שלמה.

יצחק ברלוביץ: בהמשך כמובן הנושא של בית בטוח לילדים.

יצחק ברלוביץ: אחד הדברים שעשינו ביחד עם הוועדה כאן, עם יושב ראש הוועדה בזמנו, שישבנו ביחד, יחד עם איגוד הקבלנים, שזה לא דבר שקורה יום יום, וקבענו שמי שרוצה לבנות בית שיהיה בטוח לילדים, יש לו סטנדרט ממכון התקנים, שבאמת מכסה את הכל, שוב, יוזמה ברוכה בטרם.

יצחק ברלוביץ: ובאמת, מאז שבטרם פועל, אנחנו גם רואים תוצאות, וזה הדבר אולי הכי משמח.

יצחק ברלוביץ: אנחנו רואים באמת באמת ירידה במספר הנפגעים.

יצחק ברלוביץ: במספר הילדים שמעורבים, והתרומה הזאת, אצלנו אומרים – המציל נפש אחת וכו'.

יצחק ברלוביץ: פה לא מדובר על נפש אחת.

יצחק ברלוביץ: פה מדובר על מספרים אבסולוטיים, גדולים מאד בסך הכל .

יצחק ברלוביץ: ואם אנחנו עושים את זה בחשבון של שנות חיים אבודות, צריך להבין - אני לא מזלזל חלילה באנשים קשישים, אבל כשילד נפגע – נפגע לא רק הילד הזה, אלא כל אותם השנים הפוטנציאליות שהוא היה צריך לחיות או שהוא ממשיך להיות אחר כך נכה.

יצחק ברלוביץ: אלה מספרים עצומים.

יצחק ברלוביץ: ולפי הסטטיסטיקה בילדים, עד גיל 17, מבחינת שנות חיים אבודות, זה מספר אחד.

יצחק ברלוביץ: זה יותר מסרטן, זה יותר ממחלות לב.

יצחק ברלוביץ: האובדן של שנות חיים פוטנציאליות בגיל הילדות, כתוצאה מהיפגעות, מהווה גורם מספר אחד, וצריך לשים אותו על ראש מעיינינו, משום שעם כל הכבוד, זה אחוז, ואני שוב אומר – מחלות קשות, סרטן, מחלות לב, אירועים מוחיים – אבל פה אנחנו מדברים באמת בדבר הכי משמעותי וכל שקל שמושקע, הוא שקל שיחזור אלינו מעבר לצד המצפוני, בריבית דה-ריבית.

יצחק ברלוביץ: אם זה בתחום של שיקום ואם זה בתחום של אובדן ימי עבודה ואם זה בתחום של פגיעה בכל המשפחה.

יצחק ברלוביץ: משום שילד, כשהוא נפגע, הוא לא לבד.

יצחק ברלוביץ: יש איתו הרבה מאד אנשים שמלווים אותו.

יצחק ברלוביץ: ואני חושב שבתהליך הזה אנחנו כבר באמת מצפים שסוף סוף אותה תכנית לאומית, שגם היא ראשונית לדעתי בישראל, שבה כל המשרדים וכל הגופים בנו אותה ביחד, בעמל רב ובאמת עם המון המון מקצועיות, היא קיבלה המון תשבחות בכל מקום בעולם שבו היא הוצגה, שסוף סוף היא תתוקצב ושנראה באמת את כל המשאבים שצריכים להגיע.

יצחק ברלוביץ: זה לא בשמיים.

יצחק ברלוביץ: לא מדובר פה בכספים אין סופיים.

יצחק ברלוביץ: מדובר פה בכספים שיחסית לתקציב המדינה, יחסית לתקציב משרד הבריאות, יחסית לכל גוף אחר.

יצחק ברלוביץ: ועוד דבר, שנים על גבי שנים משרדי ממשלה לא רצו להוביל את הנושא הזה.

יצחק ברלוביץ: וכאן אני באמת רוצה להגיד כמה מילים טובות לשר ליצמן, שבקדנציה הקודמת שלו כסגן השר, לא פחד.

יצחק ברלוביץ: ניגשנו אליו וניגשתי אליו ואמרנו לו – קח את זה על עצמך והוא לקח על עצמו.

יצחק ברלוביץ: שום שר לא היה מוכן לעשות את זה קודם ואני יכול להגיד את זה מעדות אישית.

יצחק ברלוביץ: כל שר, מאז שאני הייתי במשרד הבריאות, אני הגעתי למשרד הבריאות כששר הבריאות היה מוטה גור, אתם יכולים להבין מתי זה היה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא צריכים לציין שמות.

יצחק ברלוביץ: ומאז כל שר שהיה, ניסיתי לשכנע אותו – קח את ההובלה.

יצחק ברלוביץ: זה תחום שאמנם נוגע לכל המשרדים - - -

יפעת שאשא ביטון: כנראה שגם שם היה צריך תהליך עד שזה יחדור לתודעה.

יצחק ברלוביץ: נכון, בדיוק ככה.

יצחק ברלוביץ: ובאמת, סגן השר הראשון שבא ואמר לא מעניין אותי, אני יודע, הרי זה משהו סזיפי, אי אפשר לעשות אפס תאונות ואי אפשר אפס היפגעות, אבל תפיסת העולם היהודית המסורתית, שמדברת על כל המציל נפש, אני בטוח שזה מה שבסופו של דבר הכריע את הכף והוא לקח על עצמו את ההובלה.

יצחק ברלוביץ: ועכשיו, איך אומרים אצלנו – המתחיל במצווה אומרים לו זיל גמור.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שהמצווה באמת תהיה מנת חלקנו כולנו, כל היושבים כאן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה, תודה רבה.

מסעוד גנאים: תחילה בוקר טוב לכולם.

מסעוד גנאים: אין ספק שזה אירוע חשוב מאד.

מסעוד גנאים: אני מברך את ארגון בטרם, את יושב הראש, את המנכ"לית, ההנהלה, העובדים, כל הנוכחים, במיוחד העובדים שעושים את עבודת הקודש הזו.

מסעוד גנאים: אני חושב שהיום כולנו מעריכים את העבודה החשובה והתרומה החשובה של ארגון בטרם בחיים שלנו, לא רק משום שהם עוסקים בדבר החשוב ביותר שזה הצלת חיים וזה גם הצלת חיים של העתיד שלנו, שזה הילדים שלנו.

מסעוד גנאים: התרומה לפי דעתי של ארגון בטרם זה גם יותר באיך להקנות או איך לנסות להפנים בתוכנו, את התרבות של חיים בטוחים.

מסעוד גנאים: אורח חיים לחיים בטוחים וזה חשוב מאד.

מסעוד גנאים: אני כחבר כנסת חדש הייתי בשנת 2009 או בשנת 2010, לא זוכר, עם בטרם ארגנו את הכנס הראשון של בטיחות ילדים בחברה הערבית, משום שלצערי הרב האחוז הגדול של הנפגעים או של המתים גם לצערי, הם ערבים, במיוחד בדרום.

מסעוד גנאים: ולארגון בטרם יש תרומה גדולה ומבורכת מאד בתחום הזה, בכל מה שקורה גם בחברה הערבית בניסיון באמת להציל חיים ולמנוע ולהקטין את אחוז הנפגעים.

מסעוד גנאים: אני חושב שאת כולנו כחברי כנסת ארגון בטרם הוא זה שנתן לנו את כל התחמושת הפרלמנטארית לעבודה שלנו בכל התחום של היפגעות, של התמותה, של כל מה שקשור בילדים וזה חשוב מאד, משום שלפי דעתי ואני תמיד אומר את זה, העבודה של פוליטיקאי זה לא רק לבוא לפה ולהתנגח או להתווכח ויש עמדות פוליטיות מנוגדות וזה לגיטימי וזה חשוב, אבל לפי דעתי המשימה הראשונה שלנו זה הצלת חיים ובטרם תורמים תרומה אדירה בתחום הזה.

מסעוד גנאים: אני מברך אותם, מעריך את העבודה שלהם ומאחל להם עבודה יותר פורייה ואפקטיבית.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

מסעוד גנאים: תודה ארגון בטרם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמשיך בהצגת התכניות, בבקשה גלית.

גלית גלעד: יש לנו שותף כבר למעלה משנתיים, משרד יחסי ציבור מוביל במדינת ישראל שלקח את הנושא של בטיחות ילדים וממש יישם אותו הלכה למעשה.

גלית גלעד: אנחנו היום מלווים על ידי תא כתבים.

גלית גלעד: הנושא של בטיחות ילדים יושב טוב בתקשורת.

גלית גלעד: אנחנו בחרנו להזמין בחורה שמופיעה יום יום בטלוויזיה, טל אלכסנדרוביץ'.

גלית גלעד: היא בעלת חברת התקשורת בן חורין אלכסנדרוביץ'.

גלית גלעד: טל תיתן לנו קצת מנקודת המבט של איך עושים קמפיין כזה ומעלים למודעות, בעיקר כשמדובר בנושא כזה קשה.

טל אלכסנדרוביץ: תודה רבה, תודה רבה גלית.

טל אלכסנדרוביץ: ובאמת כמו שאמרת, עברנו כחברה שאנחנו עובדים כל כך הרבה עם לקוחות, בטרם הוא לא עוד לקוח.

טל אלכסנדרוביץ: זה ממש זכות לרתום את היכולות המקצועיות להצלת חיים.

טל אלכסנדרוביץ: זה לא קורה הרבה במקצוע שלנו וזה מבחינתנו פשוט תענוג ובאמת גם הרתימה של אנשי המשרד והיכולות הקריאטיביות היא בשיא, כאשר מדובר בפרויקט הזה ובלקוח הזה.

טל אלכסנדרוביץ: אני כן יכולה להביט בגאווה אחורה כאשר התחלנו ויצאנו לדרך, באמת כמו התקשורת וכמות הסיקור והיזמה סביב הנושא הזה, הייתה במקום אחר, ובאמת קמפיין הפיצה, שהוא מין היי-לייט, שאנחנו אוהבים להראות כי היא כל כך ברורה היא השיא, אבל היא חלק בתוך עבודה יום יומית.

טל אלכסנדרוביץ: אני תמיד אומרת שבדברים האלה זה כמו לשמור על כושר.

טל אלכסנדרוביץ: אתה כל הזמן צריך לבצע את הפעילות כדי שהיא תהיה אפקטיבית.

טל אלכסנדרוביץ: וכן, אני שמחה להופיע פה ולדבר אליכם כמקבלי ההחלטות, על החשיבות בתקצוב של הנושא הזה ובמניעה בנושא הזה ובאמת חשיבות הכלי של ההסברה, שהוא פשוט מציל חיים בהקשר הזה.

טל אלכסנדרוביץ: אין שום ספקות.

טל אלכסנדרוביץ: אז בואו רגע נראה, אני אראה לכם קטעי עיתונות שהם בעצם של הקיץ שלפני הקמפיין וכולנו מכירים את הכרוניקה הכואבת הזאת והקשה הזאת, של ילד נשכח ונותר ברכב, כאשר כולנו אומרים איך זה קורה, וזה יכול לקרות לכולם ואנחנו צריכים להעלות את המודעות.

טל אלכסנדרוביץ: זו הייתה המשימה.

טל אלכסנדרוביץ: למה זה קשה?

טל אלכסנדרוביץ: כי אנחנו לא מאשימים אף אחד.

טל אלכסנדרוביץ: אנחנו מבינים שזה משהו שחס וחלילה חס וחלילה עלול לקרות וצריכים להסביר ולייצר איזה אפקט שהוא לא רק מדבר אל הראש, אלא הוא מדבר גם אל הבטן ופה זה תרתי משמע, אדוני השף, מדבר לכל הכיוונים ואז אנשים גם זוכרים אותו.

טל אלכסנדרוביץ: להפחיד באופן קיצוני – אנשים נאטמים.

טל אלכסנדרוביץ: אנחנו צריכים שהם יקשיבו לנו ואנחנו צריכים להבין שוב, לצערנו, וזה חלק מזה שאנחנו פה, שהמשאבים הם כל כך מוגבלים.

טל אלכסנדרוביץ: אני חושבת שאם יבדקו את הקמפיין הזה במדד של אפקטיביות פר שקל, מכיוון שלא היה שקלים אז כשמכפילים באפס זו קצת בעיה, אבל לצורך העניין כמטאפורה, זה באמת הקמפיין הכי אפקטיבי שניתן לייצר.

טל אלכסנדרוביץ: אז באמת צריך פה איזו חשיבה שהיא יותר קריאטיבית ואנחנו מבינים שבמקום שיש קריאטיביות זה קורה, וכמו שאתם רואים, ואני לא אראה שוב, אבל באמת הקמפיין הזה הוא כל כך אפקטיבי, הוא כל כך ברור, ואנשים גם זוכרים אותו.

טל אלכסנדרוביץ: חלק מבדיקה של קמפיין זה בזיכרון והוא נמצא והוא קיים.

טל אלכסנדרוביץ: אגב, הוא עדיין משודר למיטבי לכת שקמים בשש בבוקר לחדר כושר, הוא עדיין משודר.

טל אלכסנדרוביץ: אז אנחנו עדיין נהנים ממנו והוא עדיין חי לו ואנחנו כולנו מכירים היום את תרבות היוטיוב.

טל אלכסנדרוביץ: אנשים עדיין צופים.

טל אלכסנדרוביץ: זאת אומרת הקאונטר עדיין עולה וכשאנחנו נכנסים ובודקים, זה לא כמו בימים הראשונים שזו באמת הייתה טרפת, אבל עכשיו זה עדיין ממשיך לתת את פרותיו.

טל אלכסנדרוביץ: אז אנחנו יכולים לראות וגם ראינו בסרטון איך זה תפס וניתן לראות עוד דוגמאות ובאמת איך זה הדהד בין הרשתות החברתיות, שבאמת אימצו את הסרטון כמשהו שמסביר את מה שכולם מרגישים לבין עולם התקשורת החברתי, שבסוף היום קמפיין שעובד כך הוא צריך לעבוד.

טל אלכסנדרוביץ: הוא עובר בין הרשת החברתית לבין הרשתות המסורתיות שכולנו צופים בהן, ובאמת הויראליות שלו, שלא רק הייתה בישראל אלא גם הייתה בעולם.

טל אלכסנדרוביץ: אנחנו ראינו, בגלל שהוא באמת מדבר שפה בינלאומית, כמה הוא תורגם וכמה הוא עבד גם במקומות אחרים.

טל אלכסנדרוביץ: אתם יכולים לראות את פרישת הארצות, פשוט מדהים וגם מה זה עולה לישראל שרואים את ישראל כמדינה שנלחמת בדברים האלה ופה אני מדברת לא רק באפקט של בטרם, אלא גם בהיבט ישראלי.

טל אלכסנדרוביץ: זהו.

טל אלכסנדרוביץ: תודה רבה לכולם.

טל אלכסנדרוביץ: תודה רבה לארגון בטרם, שבאמת עושה פה עבודה כל כך משמעותית, ותודה לכם על זה שנתתם פה את סדר היום לדבר הזה.

יפעת שאשא ביטון: בשמחה.

יפעת שאשא ביטון: באמת, הכבוד והוא אמר מצווה, היא בהחלט שלנו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה טל.

יפעת שאשא ביטון: הייתי רוצה לחדד את הנושא של הקמפיין מבחינת הזיכרון ארוך הטווח.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו הרבה פעמים שומעים ברצף על מקרים שבהם ילדים נשכחים ברכב.

טל אלכסנדרוביץ: אה, רגע, אני לא אמרתי את הפואנטה, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

טל אלכסנדרוביץ: בקיץ האחרון, אני מפחדת להגיד, טפו, טפו, אבל בקיץ האחרון, טפו, טפו, לא היה אובדן חיים כתוצאה משכחה ברכב.

גלית גלעד: שישה מקרים בשנה לפני.

טל אלכסנדרוביץ: בדיוק, אז אני אומרת טפו טפו.

טל אלכסנדרוביץ: זה בסדר בכנסת ככה לדבר?

יפעת שאשא ביטון: אצלי, לידי הכל בסדר וכשמדובר בילדים, הכל מותר, העיקר שאנחנו נשמור עליהם.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה רק מחזק את הנקודה שאני רוצה לחדד.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו שמענו בקיץ שלפני באמת על מקרים של אובדן ילדים, של שכחת ילדים ברכב ולא הצלחנו להבין איך לפני יומיים רק דיברו על זה והיה אסון ושוב אנחנו יומיים אחרי זה נחשפים לאסון נוסף.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, משהו שם לא חלחל.

יפעת שאשא ביטון: והשאלה היא באמת איך מפצחים את הסיפור הזה ויוצרים מודעות ברמה שתישאר לזיכרון ארוך הטווח, זה פעם אחת, ופעם שנייה איך היא תתורגם למעשים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת איך אני מתוך זה שראיתי והזדעזעתי, זה משנה גם את ההתנהגות שלי.

יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שזה הסוד בסיפור הזה ואני מקווה שנצליח לפצח את זה בתחומים נוספים שקשורים להיפגעות ילדים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה טל.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה גברתי יושבת הראש.

אורי מקלב: אני מתנצל, את יודעת, זה יום עמוס של דיונים, אבל בנו לחזק ולברך אתכם.

יפעת שאשא ביטון: אני מעריכה את זה שאתם פה.

אורי מקלב: בנו לחזק ולברך את היום הזה.

אורי מקלב: לא הרבה ימים שמציינים בכנסת, אבל החשיבות הישירה בהצלת חיים היא כל כך בולטת ואנחנו יודעים שיותר מדי מקרים קורים ומספרים בלתי נספרים.

אורי מקלב: כשרואים מה מספר ההרוגים ומספר הפגיעות כל יום, כמה מגיעים לחדרי המיון, כמו שאמרנו שכחת ילדים ברכב, דבר כזה שחוזר על עצמו כל כך הרבה פעמים.

אורי מקלב: זה דברים שאי אפשר להבין ולהסביר אותם, אבל אנחנו יודעים במה אנחנו יכולים להתמודד בכל אופן, וזה שוב פעם המודעות וההסברה ואתם בטרם עושים את זה ועושים את זה בצורה מאד מאד יעילה ואתם הצלחתם להחדיר את הדברים האלה באמת וגם בצורה משכנעת וגם במטרות הקודש האלה לעזור ולמנוע את הדברים האלה.

אורי מקלב: אבל בכל אופן אנחנו עדיין נמצאים היום בפערים גדולים מאד.

אורי מקלב: יש איזה פערים גדולים מאד שלא נתפסים ואני חושב לעצמי, אנחנו כילדים היינו הרבה יותר בדברים, אתר המשחקים שלנו היה אתר בנייה.

אורי מקלב: זה היה אתר המשחקים שלנו ולא פעם אחת נכנס לי מסמר ארוך מקרש שהיה קרש בנייה והטיפוסים בתוך אתרי הבנייה ללא מעקות ועם מדרגות העץ, לעשות תחרות על מדרגות העץ.

אורי מקלב: אני עדיין חי בדור הזה שאתרי הבנייה היו פתוחים.

אורי מקלב: היום אין את זה.

אורי מקלב: היום הרבה יותר הבית.

אורי מקלב: ועם כל זה, מספר הנפגעים הוא הרבה הרבה יותר גדול.

אורי מקלב: איפה הנקודה שאני לא יודע לתפוס את השור בקרניו וזה דבר שצריך אולי לא רק הסברה, עוד לפני זה חשיבה אמיתית ויש לנו הרבה מה לעשות בעניין הזה.

אורי מקלב: ועוד יותר, אנחנו היום כבר לא דור של הורים אלא דור של סבים וסבתות ואנחנו יותר דאגנים מההורים מטבע הדברים, וכל פעם שומעים עוד דברים, ואיך אני מונע מהנכדים ותיזהרו מהמשחק הזה ולא לעשות את זה.

אורי מקלב: ועדיין יש דברים שאנשים לא יודעים על מה מגיעים כל יום 500 ילדים לחדר מיון.

אורי מקלב: על מה מגיעים?

אורי מקלב: אנשים לא יודעים על מה הם מגיעים.

אורי מקלב: ואם אנשים היו יודעים ואם היינו מצליחים לתת את זה, לפרסם את זה, היו עוד יותר דברים שהיינו יכולים למנוע, והילדים יש להם את החופש.

אורי מקלב: אני לא חושב שאנחנו מכניסים את הילדים האלה לאיזה סד של לחץ, אבל היום כבר יודעים, ההורים יודעים איך להעביר את המסרים האלה.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לכם ובזה אני מסיים, גם הילדים עצמם אני חושב שהם - - - תיזהר.

אורי מקלב: לנו היה את זה – אל תגידו לנו, היום הילדים כן, כמה שאני מתרשם בכל אופן, הנכדים לא דוחים את ההורים.

אורי מקלב: הם יודעים שהדברים האלה נמצאים.

אורי מקלב: בנקודה אחת, יש סקטורים כמו הציבור החרדי, כמו שאמר חברי גנאים גם הציבור הערבי, שלא חשוף להכל.

אורי מקלב: אני אפילו לא ידעתי שמר כהן הוא, אני מבין שהוא כוכב גדול מאד ואני פעם ראשונה ואני אומר לך שלום ואני מאד התרשמתי מהדברים שלך - - -

יפעת שאשא ביטון: זה חלק מההצלחה של להביא את זה למודעות.

אורי מקלב: אני פעם ראשונה שומע את השם שלך וזה לא פוגע בך.

מסעוד גנאים: אתה צריך גם לטעום, לא רק לראות, גם לטעום.

3259: יש למה לשאוף.

אורי מקלב: אני מבין גם לפי הדברים שאמרת שזה גם כשר.

3259: בוא נישאר ככה.

אורי מקלב: אבל אני אומר לך את זה לא כדי לפגוע, אלא לראות עד כמה אנחנו לא חשופים ואני עוד עכשיו יחסית.

אורי מקלב: במסורת המילה בטרם משולבת עם אמירה מאד מאד חזקה – שנקרא בטרם אקרא ואני אענה.

אורי מקלב: זה המילה, בטרם אקרא ואני אענה, והמילה הזאת כל כך נכונה לדבר הזה.

אורי מקלב: לפני שאתם בכלל מדברים, אנחנו נקבל את התשובה.

אורי מקלב: אנחנו פונים לקדוש ברוך הוא - בטרם אקרא - אני לא פונה אליך, אתה כבר תיתן לי את הכל.

אורי מקלב: עוד לפני, שאנחנו לא נצטרך להגיע לדברים האלה.

אורי מקלב: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת אורי מקלב.

יפעת שאשא ביטון: אתה הוספת - - -

אורי מקלב: אני מתנצל.

יפעת שאשא ביטון: זה בסדר.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אני אומר ככה בשמם, הם מרגישים קצת לא נעים, זה יום של ועדות.

יפעת שאשא ביטון: אני מאד מעריכה את זה שלמרות העומס אתם כאן איתנו.

יפעת שאשא ביטון: זה שוב מחזק כמה שהנושא הזה חשוב.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאתה הוספת נקודה נוספת וזה העניין של המגזרים השונים, וגם לזה אנחנו ניתן את שימת הלב בתכנית עצמה, כי רמת החשיפה של כל אחד מהמגזרים היא שונה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מתייחסים פה למגזר החרדי שפחות חשוף לכלי תקשורת ולכן זה באמת מצריך מאיתנו מחשבה מיוחדת.

יפעת שאשא ביטון: המגזר הערבי, המגזר החרדי, אוכלוסיות נוספות, אזורים שונים בארץ שצריכים לקבל התייחסויות באמת ייחודיות וממוקדות, ואני מקווה שאנחנו נצליח באמת לכסות את כל הפרישה, אז תודה רבה.

אורי מקלב: לפני הסיכום הזה, אמירה גם כן שאני בתור יושב ראש ועדת המדע, קחו את הדוגמא של שכחת ילד ברכב כשאתם היום נוסעים.

אורי מקלב: יש אמצעים טכנולוגיים שפיתחו אותם, הם הופיעו בפנייה גם כן.

אורי מקלב: הבירוקרטיה הזו, כשעדיין משרד התחבורה לא מצא משהו אחד שאפשר על זה לציין ואת זה לכוון, ובזה שההורים ישתמשו, עדיין אנחנו בסבך הזה ולא יוצאים מזה ועדיין לא הייתה אמירה בעניין הזה, אמירה ברורה, מקצועית, מטעם המשרד.

אורי מקלב: הציבור עדיין לא יודע מה באמת, חוץ מההסבר איך תעשו עם מפתחות ולא מפתחות והדברים האלה, אבל משהו ממשלתי שמחייב בתור תקן עדיין לא יצא וזה רק בירוקרטיה.

אורי מקלב: וכאן הקריאה שלכם בעניין הזה ביום הזה - - -

יפעת שאשא ביטון: הנה, זו הזדמנות לשלב ידיים ולראות איך דרך ועדת המדע והוועדה שלנו נצליח לקדם גם את זה.

אורי מקלב: אבל שהמשרדים הממשלתיים באמת ייתנו את המענה ויחליטו החלטות בעניין הזה.

אורי מקלב: אין שום הכוונה מקצועית והיום העניין הזה בחקיקה או שלא בחקיקה צריך לקבל פתרון מטעם המשרדים הרלבנטיים.

אורי מקלב: זה המצב היום.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה חבר הכנסת אורי מקלב.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מוטי יוגב, בבקשה.

מרדכי יוגב: טוב, ברשות יושבת הראש וכל האנשים היקרים פה, שכולם נאספו למטרה אחת של להציל חיים של ילדים, שלעתים פחות ברי דעת.

מרדכי יוגב: התרשמתי גם הדברים של ד"ר ברלוביץ.

מרדכי יוגב: אני אומר בקצרה מאד שלוש נקודות.

מרדכי יוגב: אלף ילדים זה העתיד שלנו ואין פה צורך להוסיף וכולנו אחראים ומחויבים לשלומם ולבטיחותם ולכן הוועדה הזאת, אני גם חשתי בחשיבותה והמקבילות של הוועדות השונות אף על פי כן.

מרדכי יוגב: הדבר השני, אני לצערי הכרתי שניים, אפילו תינוקת אחת נשאתי בידי.

מרדכי יוגב: מתוך הסיפורים אני אומר לך חיים, אני שמח במה שהוצאתם.

מרדכי יוגב: אחת נשאתי בידי, דולב שילה, אם אתם זוכרים, גם מכוח היותי חבר בחברה קדישא, כך שהדברים מאד מאד מדברים אלי.

מרדכי יוגב: הדבר הנוסף הוא שיזמנו חוק שיכול להיות שיהיה בו מן התועלת, ולכן אני פונה אליך כמנהל בית חולים, והוא שקופות החולים תהיינה מחויבות במתן שירותי רפואה לילדים בשעות הערב והלילה, עד אפילו חצות, ובכך יכול להיות שההפניה, כמו שיש תחנות בטרם, שהן מצמצמות חלק מההגעה לחדרי מיון.

מרדכי יוגב: ואני אומר תודה לארגון בטרם, זה לא אותו ארגון, אבל אני אומר שזה מצמצם.

מרדכי יוגב: כך החוק הזה שהם יהיו מחויבים לפתוח שירותי רפואה לילדים, שבחלקם אין אחרי ארבע או שש בערב בכלל, או בחלקם יביא לידי מצב שאפשר יהיה לגשת עם הבעיות הקטנות יותר לקופות החולים, וממילא חדרי המיון יהיו עמוסים פחות והיכולת של תורן הלילה, תורן הילדים, לתת את המענה למקרים היותר אקוטיים, תהיה במדרגיות יותר טובה, וממילא להגיע אולי להצלה של המקרים היותר קשים.

מרדכי יוגב: אז יחד עם כל הרעיונות, עם אלה שצריך לחבר למשרד התחבורה באופן טכני ועם אלה שצריך להגיע באופן פרוצדוראלי, יחד כולנו באותה מחשבה של להציל חיים ותודה רבה ויישר כוח לכל העוסקים במלאכה החשובה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת מוטי יוגב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמשיך בהצגת התכניות, בבקשה גלית.

גלית גלעד: תודה רבה.

גלית גלעד: אז כמו שציינתי, לרגל האירוע והכנס שלנו אנחנו מתכבדים לארח את נשיאת הארגון העולמי לבטיחות ילדים.

גלית גלעד: היא תדבר איתנו כמה מילים בשפה האנגלית בנושא של הסברה אפקטיבית שהארגון העולמי עושה.

גלית גלעד: לכבוד הוא לנו לארח את הגברת קייט קאר, נשיאת Safe Kids Worldwide.

גלית גלעד: תודה.

גלית גלעד: (אומרת דברים באנגלית להלן התרגום החופשי) תודה.

גלית גלעד: יושבת ראש הוועדה, תודה על שכינסת את הוועדה הזו וכאורחת הכבוד של הממשלה, זה בהחלט כבוד גדול להיות פה.

גלית גלעד: הצרכים של הילדים בוטאו כאן היטב, וצרכים אלה קיימים בכל מקום ברחבי העולם.

גלית גלעד: העבודה הנפלאה של בטרם מוכרת אף היא היטב.

גלית גלעד: 20 שנה של התקדמות, עם תוצאות יוצאות מן כלל עבור הילדים בישראל, ושאפילו הגיעה למדינות מסביב לעולם.

גלית גלעד: לא רק כשיש שף מצוין, מאסטר שם עם פיצה, אלא גם ארגון מצוין שפועל ביחד.

גלית גלעד: היום אני כאן כדי לדבר מעט על דוגמא.

גלית גלעד: - - - יש לנו אותה משימה כמו לארגון בטרם.

גלית גלעד: העבודה שלנו היא לשמור על בטיחות ילדינו מדברים שאנחנו לא שמים לב אליהם, מה שמכונה תאונות.

גלית גלעד: הנוכחות שלנו במדיה החברתית והתבקשתי להתמקד במדיה החברתית, היא חזקה בהחלט, מפני שיש לנו את המדיה החברתית, שהיא חשובה מאד, אבל כשאנחנו - - - את המדיה המסורתית עם המדיה החברתית שכל אחד ואחד מאיתנו יכול לפעול בה, אנחנו רואים תוצאות נהדרות.

גלית גלעד: הדוגמא הספציפית שאני רוצה לתת היא לגבי משהו שאתם תמצאו בכל בית, וזה תרופות.

גלית גלעד: תרופות זה דבר טוב, שמציל חיים, אבל זה גם מעמיד ילדים בסיכון.

גלית גלעד: בארצות הברית יש קריאה כל דקה בכל יום למרכז בקרה על רעלים, ו-64,000 ילדים מבקרים בחדרי המיון.

גלית גלעד: הורים חושבים שילדים נתקלים בתרופות כאשר הם לא מבחינים בכך, אז עורכי הדין צריכים להגיד, שילדים הם חשופים - - - לא מפוקח - - - ואין בזה היגיון לאנשים נורמאליים.

גלית גלעד: אז בדקנו את המסר הזה ו - - - - - - וזה היה הטיפ שלנו להורים.

גלית גלעד: חשבנו שזו הדרך שאנחנו צריכים לדבר עם ההורים, ובאופן מיוחד עם הורים - - -.

גלית גלעד: אז שלחנו את זה לחברה שתעזור לנו עם - - - וזו לא הייתה טעות.

גלית גלעד: מישהו חשב שאולי הפרזנטציה שלי מוטעית.

גלית גלעד: יש לנו - - - - - - של איך אנחנו מדברים או אמורים לדבר עם הורים.

גלית גלעד: וזה היה מסר מאד מאד חשוב בעבורנו.

גלית גלעד: אז התמקדנו בקבוצות - - - עם - - - הורים ו - - הורים, ולמדנו מסר מעניין מאד.

גלית גלעד: אנחנו צריכים לומר - - - -, לא תרופות.

גלית גלעד: אנחנו צריכים להיפטר מ-, לא לה - - -.

גלית גלעד: אנחנו צריכים לומר לתת את הכמות הנכונה, לא - - -.

גלית גלעד: אנחנו צריכים לדבר כמו הורים, אנחנו צריכים לדבר עם אנשים, אנחנו צריכים לומר – שימרו את המספר בטלפון שלכם, לא תכנתו את המספר.

גלית גלעד: והלקח החשוב ביותר שלמדנו, הוא שתמיד ומעולם לא – הן שתי מילים שתמיד צריך לזכור שלא להשתמש בהן.

גלית גלעד: אוקיי?

גלית גלעד: זה לקח חשוב ביותר עבורנו, לא חשוב היכן אנו חיים.

גלית גלעד: אז איך אנחנו מתרגמים את זה למעשים, מאחר שהורים לא רוצים להיות - - -.

גלית גלעד: הם רוצים מידע, וזה לא רק - - -.

גלית גלעד: אז הסתכלנו הין תרופות מוחזקות.

גלית גלעד: 27% מהילדים נתקלים בהם על הקרקע, 20% בארנק או - - - , 20% - - -.

גלית גלעד: אתם יכולים לראות את הסטטיסטיקות.

גלית גלעד: אז איך תרגמנו את זה למדיה החברתית?

גלית גלעד: אמרנו שהמספרים הם חשובים וזה היה לקח חשוב נוסף.

גלית גלעד: 27% זה לא מה שאנחנו צריכים להגיד – אנחנו צריכים להגיד 3 מתוך 4.

גלית גלעד: וכך במדיה החברתית אנחנו משתמשים בכל הערוצים.

גלית גלעד: רציתי לתת דוגמא מטוויטר, אבל אני אתן דוגמא מהאינסטגרם, כי למדתי שזו הדרך שבה אנשים מדברים עם אנשים בישראל.

גלית גלעד: תשכחי מטוויטר, אמרו לי, זה אינסטגרם.

גלית גלעד: אז אם אתם רוצים אינסטרגם, - - - תיתן לכם דוגמא שתוכלו לעקוב בעצמם.

גלית גלעד: אז זו בעצם הייתה השאלה.

גלית גלעד: השאלה היא האם אתם נושאים תרופות ב - - - -כן או לא.

גלית גלעד: אם התגובה היא שלילית, אנחנו אמרנו שזה מצוין.

גלית גלעד: דרך אגב, ידעתם ש-20% מהילדים שנתקלים בתרופות הם מוצאים אותן ב - - -.

גלית גלעד: רק הערה עדינה, האם ידעת?

גלית גלעד: אם הם משיבים בחיוב, אנחנו משיבים בחזרה – היי, אתם צריכים לדעת זאת, והנה משהו שאתם צריכים לדעת.

גלית גלעד: לכן לא מדובר בחינוך, לא מדובר ב - - -, זה חינוך בצורה בה אנחנו יכולים לדבר עם אנשים.

גלית גלעד: לכן, אם אתם מעוניינים בזה, - - - , אתם יכולים לשתף.

גלית גלעד: אני אוהבת שיתופים, אני אוהבת שאנשים עוקבים, אז אתם יכולים - - - - - - ובאינסטגרם - - ילדים.

גלית גלעד: אז זו הייתה דוגמא בקצרה מארצות הברית שאני חושבת שהיא רלבנטית.

גלית גלעד: אני מודה לכם שנתתם לי את האפשרות לשתף במסמר החשוב הזה, ולחגוג עם חברתי בארגון בטרם את 20 שנות היווסדם.

גלית גלעד: תודה, גברתי יושבת הראש.

יפעת שאשא ביטון: תודה לך קייט על שהגעת, תודה.

גלית גלעד: אנחנו נעבור לפרויקט השני שלנו, שהוא בעצם דוגמא מובהקת להסברה מתמשכת ורציפה.

גלית גלעד: אנחנו קוראים לפרויקט שלנו הורה דרך לבטיחות התינוק.

גלית גלעד: זה בעצם פרויקט שמעניק ליולדת הדרכה ראשונית ובסיסית לימים הראשונים ולשנה הראשונה של העולל, כשהיא עוד מאושפזת בבית החולים.

גלית גלעד: את הפרויקט הזה הארגון הגה ואליו הצטרפו משרד הבריאות והרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, כשבעצם שני הגופים האלה סייעו לפתח, לשדרג, להרחיב.

גלית גלעד: אנחנו מאד מאד מתכבדים לבקש לדבר ראשון מאחד השותפים המרכזיים בפרויקט ובכלל לאורך חיי בטרם, מנכ"ל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, מר מודי בהירי דואני, שמכבד אותנו היום בנוכחותו.

גלית גלעד: מודי.

גלית גלעד: שנייה, מודי, סליחה.

גלית גלעד: התרגשתי.

גלית גלעד: אני אוהבת אותך מאד, אבל שנייה, יש לנו סרטון.

גלית גלעד: בסדר?

גלית גלעד: מוצג סרטון

גלית גלעד: זה רק קצת לרענן את זיכרוננו.

גלית גלעד: מודי, השידור שלך.

מרדכי בהירי דואני: טוב, אז דבר ראשון בוקר טוב לכולם, שמי מרדכי בהירי דואני, מודי למעשה ואני מנכ"ל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

מרדכי בהירי דואני: חשבתי מה לחדש.

מרדכי בהירי דואני: מה להגיד.

מרדכי בהירי דואני: איך באמת לוקחים נושא כזה ומעבירים אותו מפה לפה, אבל כל היום.

מרדכי בהירי דואני: כי בטיחות בדרכים, בטיחות בכלל, זה למעשה סט כללים שהוא נורא ברור, הוא קל לביצוע, אבל הוא לא מתבצע.

מרדכי בהירי דואני: אף אחד לא רוצה לצאת מהבית ולא לחזור.

מרדכי בהירי דואני: אף אחד לא רוצה לאבד ילד.

מרדכי בהירי דואני: אף אחד לא רוצה לאבד את עצמו.

מרדכי בהירי דואני: למרות זאת, הנתונים קצת משמעותיים וקשים.

מרדכי בהירי דואני: מקום המדינה נהרגו מעל 5,000 ילדים ובני נוער רק בתאונות דרכים.

מרדכי בהירי דואני: המשמעות היא – 10 בתי ספר בישראל נמחקו.

מרדכי בהירי דואני: 100 אוטובוסים.

מרדכי בהירי דואני: המשמעות היא קשה.

מרדכי בהירי דואני: ואני מנסה כל פעם לקחת את המקום של הבטיחות בדרכים למקום של עשייה פרודוקטיבית ומניעה ולא הפחדה.

מרדכי בהירי דואני: אנחנו עושים לא מעט פרויקטים.

מרדכי בהירי דואני: השותף המרכזי בילדים זה בטרם, אנחנו עובדים איתם ביחד עם מטרה אחת – לקחת את הידע והמקצועיות של שני הגופים ביחד, למקסם אותם בשביל למנוע את הפצוע הבא ולמנוע את ההרוג הבא.

מרדכי בהירי דואני: אנחנו עובדים עם מרכזים קהילתיים במרכז הארץ, בתוך הרשויות המקומיות, בתוך בתי הספר, בתוך מרכזי ההדרכה ואף הצגתי את זה פה.

מרדכי בהירי דואני: אבל החידוש שאני רוצה לדבר עליו, לפחות בתפיסה שלנו כרשות, היא לא האחריות ההורית שהיא ברורה לכולנו, היא אותו ילד כמחולל שינוי.

מרדכי בהירי דואני: אנחנו מעבירים מסרי הסברה והדרכה לילדים באמצעות ערוצי הילדים, שבהם אנחנו קוראים לילדים לקחת אחריות למול ההורים.

מרדכי בהירי דואני: אין לי ספק שאנחנו כהורים או כסבים, אם נשמע את המשפט – לא מסמסים בנהיגה באוטו – אנחנו מתכווצים.

מרדכי בהירי דואני: אנחנו אמורים לשמש מודל לחיקוי ולכן הילדים מבחינת הרשות הלאומית לבטיחות בילדים בשיתוף עם בטרם, הם למעשה סוכני שינוי ולא רק ילדים.

מרדכי בהירי דואני: ביום הבטיחות האחרון שהיה פה בנובמבר, עשינו מהלך קצת שונה.

מרדכי בהירי דואני: חילקנו לילדים איגרות הביתה, שבהן הילד היה צריך לחתום שההורה קרא אותה.

מרדכי בהירי דואני: הפכנו את התהליך וקיבלנו מאות ואלפי איגרות חתומות, שילדים הצהירו שהילדים קראו את כללי הבטיחות.

מרדכי בהירי דואני: עכשיו, אני אומר את זה כי אפשר למנוע את ההרוג הבא, חובה למנוע את הפצוע הבא ובאמת זה מלחמה שניתן לנצח בה.

מרדכי בהירי דואני: אני לא ארחיב בדיבור ביום כזה.

מרדכי בהירי דואני: אני חושב שבטרם הוא שותף אסטרטגי חשוב מאד למדינה ולרשות בפרט.

מרדכי בהירי דואני: אני בתקופתי כמנכ"ל דואג שדלתי תהיה פתוחה ואם היא לא נפתחת, היא נפתחת נורא מהר גם לאורלי וגם לגלית.

מרדכי בהירי דואני: התחלנו פרויקט, המשכנו למעשה פרויקט של דריסות חצר במגזר הבדואי שנתן תוצאות מצוינות, אבל אני מזכיר, היום הזה נגמר.

מרדכי בהירי דואני: החגיגה מסתיימת ואנחנו שוכחים.

מרדכי בהירי דואני: אני מבקש דבר אחד, לא לשכוח מחר את מה שסיפרנו היום.

מרדכי בהירי דואני: ואני אסיים במשפט אחד שמבחינתי הוא מאד משמעותי וכבר אמרתי אותו ואני חוזר אליו – כשאני נכנס לאוטו שלי בבוקר, בצהריים או בערב, אני מקליק את החגורה.

מרדכי בהירי דואני: יש לי תמונה אחת של אישה אחת עם חמישה ילדים.

מרדכי בהירי דואני: אני מסתכל על התמונה ורק אז מניע את האוטו.

מרדכי בהירי דואני: העולם שלי הוא שונה ואחר.

מרדכי בהירי דואני: תמונה אחת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה מודי.

יפעת שאשא ביטון: אני ככה תכננתי בהמשך לדבריך, מתוך הדברים שאמרת, באמת לספר על האפקטיביות של התהליך של אתם עושים בבתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: גם לי יש ילדה קטנה בת 9, שהייתה חלק מהתכנית הזו והיא הביאה, כמו שאתה מספר, תמונה.

יפעת שאשא ביטון: הם עשו בבית הספר תמונה שלה, שמאחורה היה כתוב – אמא, לא לסמס, רוצה שתחזרי בשלום.

יפעת שאשא ביטון: וזה תלוי על המראה ואין שאלה שזה עושה - - -

מרדכי בהירי דואני: לא על המראה.

יפעת שאשא ביטון: ממול.

יפעת שאשא ביטון: כי זה מסוכן.

מרדכי בהירי דואני: לא לשים על המראה כי זה פוגע בשדה הראייה.

יפעת שאשא ביטון: תאמין לי שהיא רק פותחת לי את המרחבים.

יפעת שאשא ביטון: אז כן, זה חשוב ואני חושבת שלערב את הילדים, הרבה פעמים אנחנו בתוך היסח הדעת ובשגרה והכל, גם חוטאים מדי פעם.

יפעת שאשא ביטון: חשוב שיש מישהו שמתקתק לנו מאחורה ואומר – אמרנו שלא מסמסים ומזכיר לנו שאנחנו בכלל צריכים להיות מודל לחיקוי ולהוות איזו שהיא דוגמא וזה בהחלט עושה את שלו.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה גם לכם.

מרדכי בהירי דואני: תודה רבה לכם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, גלית, את מוזמנת להמשיך להציג את התכנית.

גלית גלעד: טוב.

גלית גלעד: זה לא סוד, אנחנו בארגון בטרם קודם כל עובדים עם מערכת הבריאות, זו תחילת דרכנו וזו ההמשכיות שלנו ואני רוצה להזמין את אחת מהפרטנריות שלנו.

גלית גלעד: מוניק אטיאס היא אחות אחראית ומיילדת בבית החולים סורוקה, כדי לשמוע ממקור ראשון של מי שמפעיל וחי את זה, איך הפרויקט עובד הלכה למעשה.

מוניק אטיאס: ראשית בוקר טוב ולכבוד הוא לי להיות כאן.

מוניק אטיאס: בעצם הסיפור המשותף שלי עם בטרם החל לפני כ-16 שנה, כשעוד הייתי טכנאית למושבי בטיחות ואני עדה בעצם לכברת הדרך הארוכה שעברנו עם ארגון בטרם, על תכניות עבודה משותפות להדרכת יולדות אצלנו במרכז הרפואי סורוקה, על מנת לתת ליולדות את ההדרכה ההולמת והאפקטיבית ביותר, על מנת לקדם את בטיחות היילוד מרגע לידתו ובהמשך כמובן בבית.

מוניק אטיאס: אבל ראשית אני רוצה לציין באמת את התכנית המשותפת שלנו עם ארגון בטרם לאחיות.

מוניק אטיאס: האחיות בראש ובראשונה עוברות הכשרה להדרכת יולדות והיום הרענון הזה שהן עוברות בעצם לתחום בטיחות היילוד, הוא אחת לשנתיים.

מוניק אטיאס: בעצם למימד הזמן, אני חושבת שיש פה עניין מאד מאד חשוב.

מוניק אטיאס: הטיימינג מאד חשוב, של המפגש בין היולדת לאחות.

מוניק אטיאס: היא בעצם פוגשת אותה לראשונה במחלקת היולדות ומדריכה אותה בעצם לתחומים רבים בנושא של בטיחות, החל מנסיעה בטוחה ברכב, מניעת נפילות מגובה, מניעת כוויות, מניעת מוות בעריסה ועוד המון המון תחומים.

מוניק אטיאס: ההדרכה אצלנו ניתנת הן באופן תיאורטי והן בהדגמה.

מוניק אטיאס: אני חייבת לציין שאצלנו במרכז הרפואי יש אוכלוסייה מאתגרת, שהיא בעצם מעורבת גם עם המגזר הבדואי, כך שאנחנו חייבים להנגיש את המידע גם בשפה המותאמת.

מוניק אטיאס: העברת המידע ליולדת נעשית אצלנו במספר ערוצים.

מוניק אטיאס: ראשית עם קבלת היולדת למחלקה היא מקבלת עלוני הסברה מארגון בטרם, עלוני הסברה וחוברות הדרכה.

מוניק אטיאס: דבר נוסף, יש לנו לצד כל יולדת מסכי מולטי מדיה שדרכם חומרי ההדרכה מועברים ליולדת וגם מיצגים ויזואליים.

מוניק אטיאס: ויש כמובן את הנציגות של בטרם, שעוברות בין היולדות ומדריכות באופן פרטני כל יולדת ומדגימות למעשה גם על מושבי הבטיחות.

מוניק אטיאס: אין ספק שההדרכה ליולדת היא מאד חשובה והיא שוזרת בתוכה את תחום הבטיחות שתופס חלק מאד מאד מרכזי בפן הזה, ואני שמחה לייצג את זה כאן.

מוניק אטיאס: תודה רבה.

מוניק אטיאס: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה מוניק.

גלית גלעד: תודה.

גלית גלעד: אז בעצם אם הבאנו אחות, אנחנו חייבים להביא אמא, נכון?

גלית גלעד: והצלחנו להביא אמא טרייה, ממש טרייה.

גלית גלעד: אני רוצה להזמין את אינה אלקין שתשתף אותנו איך זה עבר, איך זה היה.

גלית גלעד: קודם כל מזל טוב.

אינה אלקין: תודה, תודה.

אינה אלקין: זהו, אז דיברתם פה הרבה על יולדות, אימהות, הורים, אז אני מרגישה שאני הנציגה.

אינה אלקין: אני ילדתי לפני שלושה שבועות תינוק חדש.

אינה אלקין: אני אמא לשלושה ילדים והמיוחד בעיני, הוא שהגדול שלי הוא לוחם בצבא ויש לי תינוק בן שלושה שבועות, אז ככה שיש לי פרספקטיבה בדיוק של כמעט 20 שנה, כארגון בטרם ואני רואה באמת את השתלשלות העניינים, את השיפור בהדרכה בבתי החולים.

אינה אלקין: אני גם ילדתי את הבת שלי בארצות הברית, אז אני רוצה להגיד לקייט שיש לי גם השוואה בין ההדרכות בארץ לארצות הברית, ורציתי ככה להביא כמה נקודות.

אינה אלקין: קודם כל, ילדתי בהדסה עין כרם וההתרשמות שלי היא מדהימה מכל התהליך שעברתי.

אינה אלקין: בעניין הבטיחות, מה שהכי חשוב זה ההתחלה וההרגלים.

אינה אלקין: ומהרגע הראשון אנחנו בעצם, היולדות, נחשפות לשלטים - שילוט מדהים במחלקה.

אינה אלקין: כי ההדרכה שדיברתם עליה, היא נעשית יומיים, 48 שעות אחרי הלידה או שלושה ימים אחרי הלידה, ומה שחשוב פה זה הרגע הראשון.

אינה אלקין: זאת אומרת, אל צריך לחכות להדרכה.

אינה אלקין: כבר ברגע הראשון ויזואלית אתה רואה שלטים.

אינה אלקין: יש לי פה דוגמאות ותמונות של כל מיני דברים, ואני כאמא לחמישה, זה חידש לי המון.

אינה אלקין: דברים כמו, אני אביא דוגמא – לא לעמוד אחרי הדלת שנפתחת לכיוונך עם התינוק.

אינה אלקין: לא לסחוב תינוק בידיים.

אינה אלקין: לא לשים בובת פרווה בעריסה.

אינה אלקין: לא להסתובב עם תינוק על הידיים.

אינה אלקין: להכין הכל מראש לרחצה ולטיפול בתינוק.

אינה אלקין: דברים כמו שהראו לנו דוגמא של בובה, שראיתם פה בסרטים, בובה וליד הבובה סמארטפון.

אינה אלקין: זאת אומרת הגודל של המכשיר הזה הוא בערך חצי או שליש של התינוק, ואימהות שכל הזמן מדברות בטלפון וזה נופל לשנייה כי היד השנייה תפוסה, זה בעצם פגיעה נוראית.

אינה אלקין: ולמרות שהייתי חושבת שאני אמא מנוסה, זה חידש לי המון המון דברים.

אינה אלקין: דברים כמו לשטוף ידיים לפני כל טיפול בתינוק, להשכיב על הגב וכל הדברים הידועים, זה עדיין מאד מאד חשוב.

אינה אלקין: אבל חשוב לי לציין שכל השלטים וכל ההדרכות והסרטים המדהימים שבאמת הדסה ארגנו, זה שום דבר לעומת הגורם האנושי.

אינה אלקין: ובמחלקה, אני הייתי ביולדות ג' בהדסה עין כרם, שזה ביות מלא, כל אחות ואחות, צוות מדהים, הן כל הזמן במודעות להזכיר ולהראות ולטפל וזה מה שעושה את העבודה.

אינה אלקין: אני רוצה להתייחס לדברים של קייט שדיברה מקודם.

אינה אלקין: בארצות הברית חשוב מאד השפה, איך אתה אומר – תמיד, מעולם לא, 75% פחות טוב משלושה מתוך ארבעה, אבל אני חושבת שמה שיותר חשוב מהשפה זה התמונות.

אינה אלקין: יש מגזרים שונים, כמו שדיברתם.

אינה אלקין: לא כולם יודעים לקרוא אפילו, אז ברגע שהשילוט נמצא במחלקה, בן אדם שנכנס, האורח, לא רק היולדת, זה מחלחל.

אינה אלקין: כל הארגון הזה, ויזואלית אתה פשוט רואה.

אינה אלקין: הילדים שלי באו לבקר, דבר ראשון הסתכלו על השלטים וזה מאד מאד מאד עוזר.

אינה אלקין: מה עוד רציתי להגיד?

אינה אלקין: בטיחות בנסיעה.

אינה אלקין: לא רק שיש סרטים והסברים לגבי כיסא תינוק, במחלקה יש כיסא רכב שעליו עומד סלקל.

אינה אלקין: זאת אומרת כל אחד צריך לבוא ולהתנסות איך בעצם מלווים את התינוק בנסיעה.

אינה אלקין: ולא רק זה.

אינה אלקין: לא לכולם יש סלקל.

אינה אלקין: הנה, אני הדוגמא.

אינה אלקין: לא היה לי סלקל, איך שהוא השגנו את זה בסופו של דבר ביד שרה, אבל יש יולדות שאין להן.

אינה אלקין: המחלקה נותנת אפשרות לקחת בהשאלה סלקל כדי ללוות את התינוק הבית.

אינה אלקין: חוץ מזה יש תחנת מוניות בהדסה, שגם כל המערכת מודעת להסעת התינוקות ובעצם יש לנו עזרה והסברים מכל הצדדים.

אינה אלקין: אז אני אומרת לכם שבפרספקטיבה לכבוד ארגון בטרם של 20 שנה, התקדמות מדהימה, מודעות שעולה כל הזמן וגם לעומת ארצות הברית, סליחה, אין מה להשוות.

אינה אלקין: ויזואלית, ברור, גורם אנושי מאורגן, וזה מספר אחת בכל רשימת הדברים החשובים לאחר הלידה.

אינה אלקין: אז תודה רבה לכם.

גלית גלעד: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהתכנית שאת מציגה כאן היא בהחלט מבורכת, אבל אני עדיין מרגישה שיש עלינו איזו שהיא חובה לתת המשכיות לתכנית הזו, לא רק בשלבים שהיולדות יוצאות מבית החולים, אלא גם לאחר מכן.

יפעת שאשא ביטון: כי בואו נודה על האמת, אנחנו מאד מאד מקפידים בשלבים הראשונים, בימים הראשונים, אולי גם בשבועות הראשונים, ואחר כך כשנכנסים לאיזו שהיא שגרה, אז אנחנו קצת מרשים לעצמנו לשים את הילד כמו שזה, כי אנחנו רק מקפיצים לגן או רק קופצים למכולת.

יפעת שאשא ביטון: באמת, אנחנו קצת מוותרים לעצמנו ואני חושבת שתכנית כזו, מבחינת המודעות וההסברה, צריכה להימשך לאורך זמן ולאורך כל התהליך, כדי שהיא באמת תישאר מופנמת ובתודעה שלנו, וכמובן מאד חשוב שהיא תתרחב לכלל בתי החולים בארץ ותאפשר לפחות את ההתחלה לעשות בצורה בטוחה.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה לכם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעבור לנציגי משרדי הממשלה, שבעצם גם לוקחים חלק בכל נושא ההסברה של בטיחות ילדים ואני אשמח לשמוע את חלקם בנושא זה.

יפעת שאשא ביטון: אז נמצא איתנו רותם זהבי, מנהל בטיחות ארצי של משרד החינוך, בבקשה רותם.

רותם זהבי: שלום, אני הייתי רוצה להוסיף משהו מכל הדברים שנאמרו פה, על הדברים מתוך נקודת המבט שלי.

רותם זהבי: אנחנו נמצאים היום במקום שאפשר לומר שעשינו באמת צעדים גדולים מאד מבחינת ההתפתחות והתודעה של הציבור ושלנו, כולנו, גם של הילדים.

רותם זהבי: אבל צריך לזכור שבטיחות יכולה גם לשתק.

רותם זהבי: אנחנו לא רוצים שהבטיחות תשתק אותנו.

רותם זהבי: אנחנו רוצים שהבטיחות תאפשר לנו.

רותם זהבי: למה אני מתכוון?

רותם זהבי: אנחנו צריכים לחנך את הילדים שלנו ולהבהיר להם שהחיים מלאי סיכונים ואי אפשר ללמד ילד להתכונן לחיים ולתת לו כישורי חיים, כאשר אנחנו משתקים אותו.

רותם זהבי: זאת אומרת, אם אנחנו נבנה גני ילדים רק מגומי ואם לא יהיו מתקני משחקים שבאמת הוא יוכל להתפתח בהם ולפתח את הגוף שלו ואת התודעה שלו ואת הכישורים שלו, ולא נאפשר לו לצאת לשטח ולטייל, אז הוא לא יפתח את הכישורים שלו לחיים שהם רווי סיכונים והוא צריך לדעת איך להתמודד עם הסיכונים הללו.

רותם זהבי: ולכן יש פה גבול דק, שזו המשימה שלנו, בין המצב שאנחנו באמת צריכים לשמור על החיים שלו, לבין לתת לו את כישורי החיים, שהוא יוכל להתמודד עם החיים באמת.

רותם זהבי: וכאן, המטלה הזאת מוטלת עלינו כמבוגרים אחראים, שמצד אחד אנחנו רוצים שאנשים כמו בתנועות הנוער יצאו לצופים ויעשו מחנות ויבנו מתקנים גדולים ובשטח שהוא מלא ורווי סיכונים, לבין זה שהם יחזרו בשלום ויתפתחו עם החוויה הזאת.

רותם זהבי: עד כאן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה רותם.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה מאד חשוב מה שאתה אומר וזה גם נכון ואנחנו באמת מדברים על גבול דק, אבל העניין הגדול הוא באמת לאפשר לילדים להתנסות ולחוות, אבל לא באופן כזה שאנחנו עלולים לאבד אותם.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שהם יעשו את זה תוך כדי שאנחנו משגיחים ורואים וצופים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם נותנים לילדים הקטנים שלנו לטפס על מדרגות עוד לפני שהם באמת יודעים ללכת.

יפעת שאשא ביטון: לא נשחרר אותם לבד, אנחנו נהיה שם מאחור כדי שאם וכאשר נצטרך אז אנחנו נוכל לאחוז בהם ואני חושבת שזה בדיוק העניין.

יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי מסכימה, אנחנו צריכים לתת לילדים לנסות ולחוות ולגעת ולהיות במקומות שנכון, לא תמיד היינו אולי משאירים אותם שם לבד, אבל חשוב שהעין המשגיחה שלנו תמיד תהיה שם, שאנחנו נאפשר להם לעשות את זה בטוח ואני בהחלט מברכת על הדברים, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

מרדכי יוגב: שאלה לי לרותם.

מרדכי יוגב: ראשית, אני מאד מזדהה עם מה שאמרת, גם כמזכ"ל תנועת נוער לשעבר, בני עקיבא ואחרים וכקצין בצבא, אני חושב שיש הרבה מאד מקומות שאנחנו סרסנו וסרסנו גם את היכולת של הילד, ולצורך העניין אני אתן רק שתי דוגמאות עד כמה התמ"ת, משרד הכלכלה, יש דברים שהוא מאד לא נותן את הפיפס של הבורג בדלת או בחלון ובלי זה לא תהיה כיתת מעון ומעט פחות מזה בגני ילדים ובבתי ספר.

מרדכי יוגב: אבל יחד עם זאת יש גני ילדים שיש בהם בלגן ששם אפשר שיהיה הכל.

מרדכי יוגב: מרדיו ישן עם איזה חוט של אנטנה ומגהצים וחוטים ותקעים.

מרדכי יוגב: והילדים שם מאד שמחים ואני לא בטוח שהם נפגעים.

מרדכי יוגב: או בשעתו חצר הגן שלנו הייתה מורדות הכרמל ולא איזה משטח גומי בלבד.

מרדכי יוגב: אני מסכים איתך לגמרי וגם עסקתי בכך.

מרדכי יוגב: כסגן ראש מועצה בנינו עשרות כיתות גנים ואחרים, מאות.

מרדכי יוגב: יחד עם זאת, אני שואל, יכול להיות וכפי שאמרו פה שרוצים לעשות שיתוף פעולה עם המדע על מה בסוף יהיה המנגנון שהוא יהיה הכי טוב ברכב ולא המלצה בחר לך בין כל מה שהסופר מרקט מציע.

מרדכי יוגב: האם יש גם תכנית כמו בטיחות בדרכים של מעבר חצייה וכו', שהילדים בכיתה ו' או משהו מקבלים בבטיחות בדרכים, בזה"ב - - -

מרדכי בהירי דואני: מגיל 9.

מרדכי יוגב: סליחה, אבל לומדים במעברי החצייה את האחריות - - -

מרדכי בהירי דואני: משמרות הזה"ב.

מרדכי יוגב: משמרות הזה"ב בכיתות ה' – ו', או משהו כזה.

מרדכי בהירי דואני: ו'.

מרדכי יוגב: האם ניתן היה להכניס לאורך הדרך, כמו שמדברים על עוד דברים בכישורי החיים, סממני בטיחות או נגיעות בטיחות בהתייחס, ואני מאד התרשמתי ממה שאת סיפרת על הרכב, על הדוגמא האישית שלנו כמבוגרים והילדים כסוכני שיווק - - -

יפעת שאשא ביטון: סוכני שינוי.

מרדכי יוגב: כסוכני שינוי, לחשוב על זה במערכת החינוך לאורך שנות החינוך, מגיל 3 ובכל גיל, עד גילאי התיכון.

מרדכי בהירי דואני: זה קיים.

מרדכי יוגב: זה קיים?

מרדכי בהירי דואני: נציג משרד החינוך, מקס אבירם, זה נעשה בפועל.

מקס אבירם: אם אתם רוצים, אני יכול להציג.

מרדכי בהירי דואני: כיוונת לדעת רבים.

מרדכי בהירי דואני: זה נעשה כבר ויותר מנגיעות.

מקס אבירם: אני לא רציתי ששני אנשים ממשרד החינוך ידברו ויבזבזו את הזמן של הוועדה.

מקס אבירם: שמי מקס אבירם, אני מנהל אגף זה"ב, נגישות ואורח חיים בטוח במשרד החינוך.

מקס אבירם: אגף זה"ב פעל למעלה מ-20 שנה רק בתחום הספציפי הזה של זהירות בדרכים ופיתח את התורה הזו לכדי סיטואציה שהיא מאד מאד מיושמת בתוך מערכת החינוך בפיקים מאד מאד מסוימים.

מקס אבירם: יש עוד הרבה עבודה לעשות, אבל משרד החינוך מצא לנכון לחבר בעצם שלושה נושאים מרכזיים, שמטפלים ברווחת התלמיד במערכת החינוך – זה הזה"ב, זה הנגישות וזה בטיחות ילדים.

מקס אבירם: אנחנו כרגע בשיתוף פעולה מלא, לא מהיום, אבל הרבה הרבה שנים קודם, אבל עכשיו בהיבט המאד מאד ממוקד של בטיחות ילדים, אנחנו בעצם מגבשים מחדש עכשיו את תפיסת הבטיחות של משרד החינוך בהיבט הזה של בטיחות ילדים, וכן, יש תכניות שמטפלות גם היום כבר בכישורי חיים גם בגיל היסודי וגם בעל יסודי, בהיבטים האלה של מניעה בבטיחות ילדים, ואנחנו הולכים לפתח את המטרייה הזאת מעבר למה שהיא מפותחת היום.

יצחק ברלוביץ: זה כולל גם לימודי שחייה?

מקס אבירם: יש איזו שהיא סוגיה בעניין הזה של לימודי שחייה.

מקס אבירם: אנחנו מטפלים גם בעניין הזה, כן.

יצחק ברלוביץ: צריך להגדיל את זה.

יפעת שאשא ביטון: כן, סוגיית לימודי השחייה קצת יצאה מבתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: אני זוכרת דווקא בתקופות שלי שזה היה הרבה יותר נפוץ ומקובל, ומשום מה עם השנים זה רק הולך ויוצא החוצה, אז בהחלט זו נקודה שצריך לשים גם עליה דגש.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: יפעת רווה, נציגת משרד המשפטים.

יפעת רווה: כן, תודה רבה.

יפעת רווה: קודם כל אני רוצה להצטרף לאמירה בגני הילדים, ואני יכולה להגיד מניסיון שלי, שהערה אחת של הבית שלי יותר אפקטיבית מאלף דו"חות של שוטרים.

יפעת רווה: כל העבודה עם ארגון בטרם זה באמת מבחינתי דוגמא מעולה לעבודה משותפת של משרדי הממשלה עם ארגון חוץ ממשלתי.

יפעת רווה: זה שילוב מנצח.

יפעת רווה: החכמה לא נמצאת בכיס שלנו וגם סיעור המוחות וגם התיאום עם כל משרדי הממשלה, זה באמת עבודה, דוגמא טובה לאיך אפשר לשתף פעולה למטרה מאד מאד חשובה.

יפעת רווה: כל מי שגויס לנושא הזה עושה את זה באמת עם כל הלב וכל הנשמה.

יפעת רווה: נכון שמשרד המשפטים, הפרקליטות, עוסקת בהגשת כתבי אישום, אבל כמו שאת אמרת קודם, זה כשכל הדברים האחרים נכשלו.

יפעת רווה: אנחנו לא רוצים להגיע למקום הזה.

יפעת רווה: אנחנו פועלים, חלק מהפעולה שלנו זה בענייני חקיקה כשצריך.

יפעת רווה: זאת אומרת כשהיה צריך בנושא של להעלות את הקנסות בכיסאות בטיחות וכו', אז כמובן שהיינו מגויסים לעניין, אבל אנחנו רואים את התפקיד שלנו גם מעבר לזה.

יפעת רווה: זה האתר של משרד המשפטים, הוקדש לו דף שאנחנו הכנסנו לשם גם מידע שקיבלנו מארגון בטרם, גם שוב מבחינת שיתוף פעולה, ביקשנו גם מהפרקליטות וגם מהסנגוריה הציבורית והכנסנו דוגמאות לכתבי האישום בלי שמות.

יפעת רווה: אנחנו לא מחפשים לפגוע באנשים ולעשות שיימניג, אבל המקרים האלה הם באמת המקרים הכי קשים שאנשים פגעו שלא במכוון בילדים שלה.

יפעת רווה: זה דבר נורא בפני עצמו.

יפעת רווה: אנחנו רצינו להראות מה קורה והשמטנו את השמות.

יפעת רווה: אפשר לתת דוגמאות לדבר הזה.

יפעת רווה: זה גם הופץ בפייסבוק.

יפעת רווה: שרת המשפטים התגייסה לנושא הזה, יש לה יותר עוקבים משלי, אז זה בהחלט עזר לעניין.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מרוויחים פעמיים.

יפעת רווה: יש חשיבות רבה באמת שהדבר הזה יהיה כל הזמן, שזה לא יהיה דבר חד פעמי.

יפעת רווה: המקרים שכן מגיעים בסוף לכתבי אישום זה טרגדיות נוראיות והמשפט הפלילי הוא לא הדרך - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת רווה: הוא לא הפתרון.

יפעת רווה: לפעמים נאלצים באמת לעשות את זה, אבל מאד מאד חשוב לנו כל פעולה מניעתית וזהו.

יפעת רווה: אז אני רוצה שוב באמת להודות לארגון בטרם ולהודות לכל נציגי הממשלה על העבודה המשותפת הזאת.

יפעת רווה: מבחינתי זה הדבר הכי חשוב שאני מעורבת בו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה יפעת.

יפעת רווה: ואם אפשר רק לבקש, אם את יכולה קצת להיכנס לדוגמאות של הדברים שמופיעים בתוך האתר.

יפעת רווה: מי שנכנס לאתר של המשרד, ושוב, זה גם הופץ בפייסבוק בזמנו, אז יכול לראות את המקרים האלה, את הדוגמאות.

יפעת רווה: דוגמאות ספציפיות של התרשלות שקרו, ושאנחנו מקווים כמובן למנוע אותם.

יפעת רווה: זהו, תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה יפעת.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שבאמת תהיה פחות ופחות עבודה.

יפעת רווה: אנחנו בעניין הזה מוכנים להיות מובטלים.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: לגבי הנושא, תמיד גם יש את הדילמה – הורים שמאבדים את הילד.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אין דבר יותר גרוע מזה, שכל עונש בעצם מתגמד ליד הסיפור הזה ואנחנו תמיד במקום של ללכת עד הסוף כדי ליצור הרתעה או לצאת מנקודת הנחה שהם כבר בעצם שילמו את המחיר היקר ביותר.

יפעת רווה: נכון.

יפעת רווה: כשקראתי את המקרים האלה, שאנחנו הכנסנו, זה באמת כל אחד טרגדיה יותר גדולה מהשנייה ואנחנו לא רוצים להיות במקום הזה.

יפעת שאשא ביטון: טרגדיות איומות.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שנצליח לעשות עבודה טובה במניעה ונראה כמה שפחות מאלה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה יפעת.

יפעת שאשא ביטון: ד"ר רינת כהן, ראש אגף רפואה ראשונית מקופת חולים מאוחדת, בבקשה.

רינת כהן: כן, בוקר טוב.

רינת כהן: באמת אין מילים לתאר את העומק והעבודה שעושה ארגון בטרם והכבוד הגדול שהיום הזה מייצג.

רינת כהן: לצערי אני רואה שאני היחידה כאן מקופות החולים, אבל אני רוצה לשים כאן טיפה את הפוקוס.

רינת כהן: שמנו פוקוס על תכניות יפיפיות שמתבצעות עם שחרור היילודים ומקומות אחרים.

רינת כהן: על פי הספרות ועל פי החיים, אחת הדמויות הכי מרכזיות שיש לה השפעה אמיתית על התנהגות הורית ובמיוחד האם, זה רופא הילדים בקהילה.

רינת כהן: ההורים בוחרים את רופא הילדים, גם מחליפים אותו כאשר הם לא מרוצים, וכאן, כמי שאחראית על רפואת ילדים ומשפחה באחת הקופות, במאוחדת, אני יכלה להגיד שבוודאי שאנחנו לא עושים מספיק, נקודה.

רינת כהן: החל מזה שאם אם נכנסה לחדר הרופא עם תינוק עם עגלה לא קשורה בגיל שנה, וזה לא משנה אם זה חצי שנה או שנתיים, ההערה צריכה להיות מאד מאד ברורה, עוד לפני שהבנתי למה היא הגיעה.

רינת כהן: כדי לקצר את העניין, ללא ספק השותפות של רופאי הילדים היא קריטית, משמעותית.

רינת כהן: דיברנו על זה בשקט עם פרופסור אפק.

רינת כהן: אנחנו לא מספיק נמצאים שם, אנחנו צריכים להיות שם הרבה יותר.

רינת כהן: אנחנו בתוך מאוחדת פתחנו בתכנית רפואה מונעת לראשונה בישראל, שבה מזמנים ילדים בריאים, בגילאי שנתיים עד שש, לשיחה של חצי שעה ובדיקה עם הרופא, ככה שאני יכולה להגיד לכם שחלק משמעותי מאד מביקור בריא היום הוא רפואה מונעת.

רינת כהן: התחלואה הכי חמורה ברפואת ילדים היא תאונות, נקודה.

רינת כהן: גם תחלואה וגם תמותה.

רינת כהן: אז עם כל הכבוד ל-ADHD והשמנה והמון המון צרות שיש לנו ברפואת ילדים, זו הצרה.

רינת כהן: לצערי עמיתי, רופאי הילדים, לא רואים את עצמם סביב המקום.

רינת כהן: אני לא רואה כאן נציגויות של איגודי רופאי הילדים, אני לא רואה כאן את הנציגויות הבכירות של הקופות וזאת עבודה שצריך לעשות.

רינת כהן: אני לוקחת על עצמי להוביל את הסיפור הזה מול משרד הבריאות, מול גורמים אחרים.

גלית גלעד: הם יגיעו עוד כמה דקות לכנס.

יפעת שאשא ביטון: נכון, לכנס.

רינת כהן: נכון, אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק בפתיחתו של היום, כן.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה ד"ר רינת כהן.

יפעת שאשא ביטון: ד"ר אדלר, מהנהלת אנשים באדום.

יעקב אדלר: אנשים באדום.

יעקב אדלר: קודם כל מבחינה אישית, אני מאד שמח על היום הזה, כי הייתי בין היוזמים של הקמת בטרם לפני 20 שנה, יחד עם דנון והייתי בערך שנה פעיל בארגון הזה עד שהיו לי עיסוקים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: בטוח לא יותר חשובים מזה.

יעקב אדלר: אני בשנים האחרונות חבר בארגון אנשים באדום, שהוא בעצם ארגון של הורים שכולים, שפועל כדי למנוע תאונות דרכים.

יעקב אדלר: ואנחנו יודעים שהתאונות ותאונות הדרכים בעיקר, הן הגורם העיקרי לתמותה של אנשים צעירים.

יעקב אדלר: והבעיה היא שאנחנו מתמקדים מעט מדי בגורם העיקרי שגורם לתאונות דרכים, וזה הגורם האנושי.

יעקב אדלר: אנחנו עוסקים בטכנולוגיה של רכב, בכבישים, בתשתית, אבל לא משקיעים מספיק בחינוך מחדש של אותם הנהגים והולכי הרגל, שמסכנים את עצמם ואחרים.

יעקב אדלר: אנחנו פיתחנו בארגון תכנית הדרכה שנקראת משפחה מתחשבת בדרך, וזה למעשה כוונה לשלב שלושה דורות – סבים וסבתות, הורים וילדים ל - - - אחד, שאחד משפיע על השני.

יעקב אדלר: אנחנו יודעים שהילדים נוהגים בדרך כלל כפי שהילדים שלהם נוהגים.

יעקב אדלר: אם האבא אגרסיבי ונוהג בצורה מסוכנת, גם הילד יפתח כישורים כאלה.

יעקב אדלר: הילד יכול גם להשפיע על האבא ולדרוש ממנו להתחשב בדרך בצורה אחרת ממה שהוא עושה.

יעקב אדלר: הנכדה הקטנה שלי, פעם לא הייתי קשור בחגורה והאוטו שלי מצפצף ברגע שמישהו לא חגור.

יעקב אדלר: היא אמרה לי – סבא, האוטו בוכה, אתה לא קשור בחגורה.

יפעת שאשא ביטון: איזו מתוקה.

יעקב אדלר: זאת אומרת זה דבר שבהחלט קיים וצריך לנצל את זה ותכנית ההדרכה שלנו התחילה כבר לפני כמה חודשים בבתי הספר העממיים, ואנחנו הולכים להרחיב את זה לכל הארץ.

יעקב אדלר: ולמעשה זה שלושה שלבים, שלב אחד - מכשירים את הילדים של הכיתות הנמוכות דווקא, בנושא בטיחות בדרכים, להיכנס למכונית, לצאת ממכונית, לחצות כביש, לאן הסתכל וכך הלאה.

יעקב אדלר: השלב השני – אנחנו משתפים אותם עם ההורים ובשלב השלישי עם הסבא והסבתא.

יעקב אדלר: ככה שביחד הם מהווים תא אחד שצריך למנוע את התאונות.

יעקב אדלר: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ד"ר אדלר.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור של תאונות דרכים באמת די חלחל לתודעה הלאומית.

יפעת שאשא ביטון: הרבה מתעסקים עם זה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שיש מקומות שאפילו מקריאים מדי שבוע כמה נהרגו בתאונות דרכים, מתוך מקום של לרצות למנוע ולטפל ואני מקווה שגם המקום של תאונות ילדים שלא בתאונות דרכים, אלא היפגעות בלתי מכוונת של ילדים, תיכנס בצורה כזו לתודעה ואולי אנחנו נצליח גם בדרך הזו למנוע מקרים שחוזרים על עצמם.

יפעת שאשא ביטון: יונה פרבר, עוזרת מפקחת ארצית בבריאות הציבור, משרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: יונה, בבקשה.

יונה פרבר: כן, רציתי קודם כל לברך את ארגון בטרם.

יונה פרבר: אני אישית עובדת אתכם עוד כשהייתי בשירותי בטיפת חלב ואני רוצה להגיד שכל כך נכון מה שנאמר פה, הנושא של מניעה ומבורכות התכניות בבתי החולים, אבל אם לא תהיה להן המשכיות, זה פשוט אצלנו אנחנו קוראים לזה כמו בוסטר.

יונה פרבר: זה כמו מנת דחף של חיסונים.

יונה פרבר: אז ממה שנאמר כאן, כאשר חוזרת היולדת הביתה, עם הרבה הנחיות והדרכות ובתכלס היא צריכה לטפל בתינוק, ואם באה אליה אחות ויש המשכיות לכל ההדרכות האלה בטיפת חלב, אז זה מבורך.

יונה פרבר: מה גם שאנחנו מתאמים את ההדרכות לגיל הילד ולהתפתחות שלו.

יונה פרבר: כלומר עוד לפני שהוא עושה את מה שהוא עושה, אנחנו מדריכים אותה לשלב ההתפתחותי הבא.

יונה פרבר: יחד עם בטרם, אנחנו בין הראשונים, עוד לפני שהייתה התכנית הלאומית ועוד לפני שמשרד הבריאות לקח על עצמו, פיתחנו ביחד את המשולש של טיפ טיפת בטיחות, שאיתו האחיות יכולות להדריך ושוב, זה מדבר על כל השרשרת של ההתפתחות, עד היות הילד בגיל 6.

יונה פרבר: אני חושבת שזאת עבודה, כלומר לחזק את העבודה בטיפות החלב זה מאד מאד חשוב.

יונה פרבר: עשינו גם עוד תכניות עם הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ועם בטרם, לפיתוח לומדות לאחיות שעובדות במגזר הערבי וזה בתהליך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נסיים עם חברי הכנסת שולי מועלם ואחר כך יגאל גואטה ונציג את ההמלצות.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חברת הכנסת שולי מועלם.

שולי מועלם-רפאלי: תודה יפעת, שלום לכל החברים והחברות שלי משנים רבות, לפני שהגעתי לכאן.

שולי מועלם-רפאלי: יפעת, לדעתי את היחידה שלא יודעת שאני הייתי הרבה שנים אחות אחראית בטיפול נמרץ בסורוקה ובעצם שם התחילה ההיכרות עם בטרם, עם מיכל חמו לוטם, שצריך להגיד שהיא הרוח החיה, המקימה, מי שהביאה את האש לדבר הזה.

שולי מועלם-רפאלי: ובטיפול נמרץ ילדים, כמו ברוב המקומות, הרבה מאד ילדים באו בגלל תאונות, תאונות בבית, תאונות דרכים בין הבית לגן לבית הספר וכו'.

שולי מועלם-רפאלי: והמחויבות לנושא הזה, יפעת יודעת, נפרדנו בשתים עשרה וחצי בלילה, כי לשתינו התמזל מזלנו ונמצא לנו קיזוז ולא נשארנו פה עד ארבע בבוקר.

יגאל גואטה: לי לא התמזל מזלי, הלכתי בשלוש.

שולי מועלם-רפאלי: כן, כן, לא נורא, אתה רק שבוע בכנסת.

יגאל גואטה: שלוש בבוקר לנסוע לבני ברק ולחזור לוועדה.

שולי מועלם-רפאלי: ולמרות שאני באמת רחוקה מלהיות במטיבי, הרגשתי רצון אפילו לגעת בסוף הכינוס פה ולנסות להישאר גם להמשך.

שולי מועלם-רפאלי: הראייה לדעתי, שנעשית היום וצריך רק לחזק אותה מבחינתנו, זה באמת אותו שיתוף פעולה שחייב להיות בין כל המערכות.

שולי מועלם-רפאלי: גם כמובן ארגונים חוץ ממשלתיים, גם המערכות הממשלתיות, גם הרבה מאד עבודת מניעה.

שולי מועלם-רפאלי: יושב פה ארנון ויושבים פה אנשים נוספים ממערכת הבריאות.

שולי מועלם-רפאלי: מה שאני אומרת כבר שלוש שנים, על כל שקל שלא נשים במניעה – נשלם 10 שקלים בטיפול.

שולי מועלם-רפאלי: זה נכון במניעת הדבקות עכשיו בווירוס החדש, וזה נכון ביתר שאת במניעה של תאונות, בעיקר תאונות בית.

שולי מועלם-רפאלי: לשמחתי, נבנות הרבה מאד תכניות.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהיכולת של בטרם ליצור איזה אוגדן או להיות בית ומוקד לכל גוף ממשלתי או פרטי או ציבורי, שבא עם רעיון למניעת תאונות בילדים ומוצא את הדרך שלו לארגון בטרם, היא בעצם הדבר הגדול בארגון.

שולי מועלם-רפאלי: קודם כל בעיני זה דבר גדול שיש את היום הזה, וזה לך יפעת.

שולי מועלם-רפאלי: בסוף כולנו פה מג'גלגים בין 7,000 נושאים ו-4,000 החלטות איפה אנחנו שמים את העיקר והנושא הזה של מניעת תאונות בילדים הוא נושא קריטי, הוא חוצה פה לגמרי את כל יושבי הבית ואני מאחלת לנו שנשכיל למצוא את הדרך הנכונה לשים את אותו שקל במניעה, להגדיל את התכניות למניעה, בכדי באמת בעזרת השם שלא נצטרך לעמוד מול האירועים הקשים או לנסות לפחות שהם יהיו במספר המינימאלי.

שולי מועלם-רפאלי: אז חזקים וברוכים כולם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת שולי מועלם.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאני כבר החלטתי בתוך ערב הרב של הנושאים שככה עומדים לפתחנו ובחרתי בנושא של בטיחות ילדים, על רבדיו השונים והרחבים.

יפעת שאשא ביטון: זה נושא ענק.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת כששאלו אותי חלק מהמוזמנים של הכנס במה בדיוק, באיזה בטיחות ילדים זה עוסק, אז אני אמרתי זה עולם שלם.

יפעת שאשא ביטון: וזה באמת עולם.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה נושא מספיק חשוב וגדול כדי שאנחנו נתמקד בוא, אז תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת יגאל גואטה.

יגאל גואטה: שלום וברכה אחים, אני חבר כנסת חדש, שבוע ימים.

יגאל גואטה: היום יום הולדת של שבוע.

יגאל גואטה: אז משהו בנימה אישית, יש לי איזה שש ועדות שאני חבר בהן ואתמול זאת פעם ראשונה שהתחלתי לשבת בוועדות ואני מוצא את עצמי נמשך פעם אחר פעם לוועדה של יפעת, כי אני רואה באמת שהיא מתעסקת בדברים שאחד יותר מרתק ומאתגר מקודמו.

יגאל גואטה: אין ספק שמדובר פה בדיני נפשות, פשוט בדיני נפשות.

יגאל גואטה: אני מדבר אתכם ואני רועד, לא כי אני מתרגש, כי אני לא מתרגש, אני מתעסק בציבוריות הרבה שנים.

יגאל גואטה: אבל זה נושא שפשוט מרעיד לי את הברכיים.

יגאל גואטה: זה מדהים לחשוב על זה שבהחלטות שמתקבלות בחלקן פה, בילדים זה דיני נפשות ממש.

יגאל גואטה: דיני נפשות ממש.

יגאל גואטה: ברכות לכל הארגונים שמתעסקים בנושא הזה.

יגאל גואטה: באמת זו עבודת קודש.

יגאל גואטה: אבל אני רוצה דווקא רוצה להתייחס למה שאמר מודי.

יגאל גואטה: אני חושב באמת שאחת החולות הרעות שיש לנו בדור הזה זה המכשירים הניידים.

יגאל גואטה: תוך כדי שדיברת, אני מסתכל פה על האנשים סביבו.

יגאל גואטה: תסתכלו, 90% מתעסקים בטלפון.

יגאל גואטה: 90% מהאנשים פה מתעסקים בטלפון, כולל האנשים שיושבים בשולחן הזה וכולל האנשים מסביב וזה פשוט מדהים.

יגאל גואטה: זה באמת מדהים, כי אני לא יודע, אין לי סטטיסטיקה כמה באחוזים הדברים קורים, התאונות, או בגלל מכשירים, אבל אני חושב שזה מקיף את כולם, כי גם ילד שהולך ברחוב עם האייפון שלו ועושה ככה וככה ובום נתקל בעמוד חשמל, זה גם סוג של תאונה.

יגאל גואטה: הראש לא נקי.

יגאל גואטה: כל היום אנשים, אתה מדבר עם אנשים אומרים לך מה?

יגאל גואטה: מה?

יגאל גואטה: פשוט משהו לא נורמאלי.

יגאל גואטה: והאמא שמחזיקה את התינוק ביד ומחתלת אותו וביד השנייה היא מדברת עם השכנה או עם אחותה.

יגאל גואטה: רואים את זה ביום יום, זה דברים לא נורמאליים.

יגאל גואטה: אני חושב שצריך לשים דגש מאד מאד רציני על הנושא הזה, כי זה פשוט משתק את כולנו.

יגאל גואטה: זה ממש משתק את כולנו, אם זה הנהג שנוהג ברכב ואדרבא, אני חושב שתשמשו בנו במה שאפשר בנושא החקיקה בנושא הזה, אבל באמת אני חושב ואני גם צרכן מטורף של ניידים, אבל צריך פשוט לחשוב על נושא הענישה פה.

יגאל גואטה: זה לא יכול להיות.

יגאל גואטה: זה פשוט משגע את כל המערכות ואני חשבתי סתם, השבוע יצא לי לשוחח עם מישהו על הנושא הזה במקרה.

יגאל גואטה: הוא אמר לי תשמע, היום נותנים דו"ח של 1,000 שקלים למי שמדבר בנייד.

יגאל גואטה: וואלה, זה לא כואב.

יגאל גואטה: כנראה שזה לא כואב.

יגאל גואטה: אבל אמרתי לו תשמע, אתה יודע מה, יש לי רעיון.

יגאל גואטה: אולי נבקש לעשות חוק לנתק את הטלפון לשבוע לבן אדם שנתפס מדבר בטלפון.

יגאל גואטה: תאמינו לי, אף אחד לא ידבר, אני מבטיח לכם.

יגאל גואטה: פשוט לנתק לו את הקו.

יגאל גואטה: כל העולם מכיר את המספר הזה, הוא ישתגע.

יגאל גואטה: הוא פשוט ישתגע בלי טלפון.

יגאל גואטה: קחו פלאפון, תשימו אותו באיזה שהוא מקום למשמורת ליום אחד, בוא נראה איך אתם מתנהלים.

יגאל גואטה: ואני רוצה שאולי ביחד נקדם איזה שהוא חוק כזה.

יגאל גואטה: מה את אומרת?

יגאל גואטה: לקחת את המכשיר לשבוע.

יגאל גואטה: הכותרת של היום הזה.

יפעת שאשא ביטון: בדיוק לגעת במקום הכואב ואני חושבת שזה רעיון מאד מעניין.

יגאל גואטה: אני מקווה מאד שבאמת לא נצטרך להגיע בעוד שלוש שנים ולהגיד את מה שאמרה חברתי, שולי, ששוב פעם נחזור על הדברים ושוב פעם נחזור על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אבל עוד שלוש שנים אנחנו נשב כאן ונראה שבעזרת השם הולכים ויורדים.

יגאל גואטה: יופי, יופי.

יפעת שאשא ביטון: ולשם אנחנו מייחלים.

יגאל גואטה: אני אשמח שזה יהיה במשמרת שלי.

יגאל גואטה: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: במשמרת של כולנו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם מתכנסת לסיום ואני רוצה לציין את המלצות הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: אז ראשית הוועדה מברכת את ארגון בטרם על 20 שנות פעילות לקידום בטיחות ילדי ישראל.

יפעת שאשא ביטון: על פועלו המבורך להצלת חיי ילדים, יחד עם שותפיו בממשל, במערכת הבריאות, עם שותפים בחברה האזרחית ובמגזר העסקי.

יפעת שאשא ביטון: ארגון בטרם מוביל היום את אחת הקואליציות הגדולות והחשובות בישראל ואני שמחה על שיתוף הפעולה שיש לי אתכם למן הרגע הראשון.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לברך את קייט קאר על שהגעת באמת ועל שאת מכבדת אותנו בנוכחותך ועשית את כל הדרך עד הנה כדי להיות איתנו ביום החשוב הזה, אז תודה רבה לך.

יפעת שאשא ביטון: העשייה שהוצגה בוועדה היא בהחלט מבורכת וחשובה, כפי שאנחנו כולנו נוכחנו.

יפעת שאשא ביטון: כדי להצליח להביא לשלומם של כלל ילדי ישראל, אני חושבת שדרושה פעולה מערכתית, משותפת, משולבת של כלל הגורמים העוסקים בתחום הילדים, בסביבתם, בבריאותם ושלומם.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאמרתי את זה גם בדברי הפתיחה וזה מוביל אותי לתכנית הממוקדת שאנחנו מבקשים לקדם בחקיקה, שהיא בעצם משלבת את כל הגורמים, כולל משרדי הממשלה בתוכה ונוגעת בהיבטים שונים של בטיחותם של ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שרק בעבודה משותפת אנחנו נצליח להשיג את המטרה.

יפעת שאשא ביטון: אז אני קוראת מכאן לממשלת ישראל שתאשר את התכנית שאנחנו נגיש לחקיקה ונצליח בעצם לעשות את הצעד הראשון ולצאת לדרך.

יפעת שאשא ביטון: הוועדה קוראת לכלל משרדי הממשלה להשקיע בפעילות הסברה בנושא של בטיחות ילדים, בהתאם לאחריותם.

יפעת שאשא ביטון: העלאת מודעות והעברת מידע חיוני ובסיסי להורים, שהיא באחריות הממשלה, כל גורם על פי אחריותו וסמכותו.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שישנה חשיבות להשקעה ממוקדת סביב תקופות שהן מועדות להיפגעות, וכך גם בעצם נהגה הוועדה הזו.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו מדברים על רקע לפני שיוצאים לחופשת הקיץ, אז לדעת לתת את ההסברה הנכונה והמודעות כדי ליצור מניעה.

יפעת שאשא ביטון: אם זה לקראת החורף, אנחנו יודעים שיש הרבה פגיעות כתוצאה משריפה בבתים.

יפעת שאשא ביטון: רוצים לחמם, שיהיה נעים ומהנעים הזה יכול בסופו של דבר לקרות אסון.

יפעת שאשא ביטון: מים רותחים, פורים שבפתח ואנחנו מאד רוצים שהילדים יזהרו עם כל הקפצונים והמשחקים החדשים למיניהם.

יפעת שאשא ביטון: נסיעה בטוחה.

יפעת שאשא ביטון: בקיצור, שנדע באמת למקד את עצמנו סביב תקופות חיים הן משמעויות ולצערנו הרב גם מזמנות לא מעט סכנות.

יפעת שאשא ביטון: הוועדה קוראת למשרד הבריאות להמשיך במאמציו לרתימת בתי החולים לתכנית למניעת היפגעות ילדים, כדוגמת התכנית שהוצגה היום; ולבתי החולים שיצטרפו ל-21 מבתי החולים שמפעילים את התכנית כיום ומקדמים בטיחות ילדים בישראל.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להודות לכולכם שהגעתם.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להודות לצוות הנפלא שלי, באמת.

יפעת שאשא ביטון: לליאור, שיושבת שם מאחור ולאסף ולמנהלת הוועדה ולצוות הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו אמנם נפגשים כאן היום, אבל יש כאן לפחות חודשיים של עבודה מאחורי הקלעים יחד עם גלית מארגון בטרם וכל הצוות שלה.

יפעת שאשא ביטון: כולנו מבינים את החשיבות של היום הזה ואת החשיבות של הנושא בכלל ואנחנו לא נשכח את זה מחר בבוקר, מודי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק מתחילים ואנחנו יוצאים לדרך ואני מקווה שככל שנתקדם אנחנו גם נעלה את המודעות.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה לכולכם וניפגש בכנס.

גלית גלעד: כולכם מוזמנים, קבלת הפנים כבר התחילה ליד האודיטוריום, עם תערוכה מרשימה.