ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 124, 2016-01-12 11:00

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 12 בינואר 2016, ב' בשבט תשע"ו, הנושא על סדר היום הוא מודעות במערכת החינוך למחלת הסוכרת, לציון יום הסוכרת הבינלאומי.

יעקב מרגי: סכרת או סוכרת?

יעקב מרגי: תקנו אותי.

<קריאה: סוכרת.

יעקב מרגי: אז אמרתי נכון.

יעקב מרגי: בינינו, לא משנה איך תקראו, זו בעיה קשה המחלה הזו.

יעקב מרגי: אנחנו היום ביום של ציון אירועים בכנסת ופתחנו את הדיונים הבוקר בוועדה בהצלת עודפי המזון ופרוייקט הכריכים לארוחות הבוקר.

יעקב מרגי: חוץ ממפעל ההזנה יש פרוייקט של כריכים, 8,000 ילדים שזוכים לארוחת בוקר, זו פעילות של "לקט ישראל", אני מאמין שיש עוד גופים אחרים שעושים את זה לארוחת בוקר ועכשיו אנחנו, במסגרת יום הסוכרת הבינלאומי כולנו רוצים להגביר את המודעות בקרב תלמידי ישראל וילדי ישראל.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים שהרבה פעמים דרך הילדים אנחנו יכולים הרבה פעמים לחנך את ההורים ואת הבית.

יעקב מרגי: לראייה, רק לא מזמן, היו כותרות וכתבות על הבשר המעובד, כמה שהוא מסרטן ואני רוצה לומר לכם שהילדים לקחו את זה יותר קשה מאלה שפרסמו את זה.

יעקב מרגי: לא משנה שזה עולה עכשיו יותר כסף להורים אבל, בסך הכול, יש ילדים, אני מודע לזה וזה תפס תהודה, שאם קודם כל, המפלט הכי קל, ברירת המחדל היא ללכת להכין המבורגר מן המוכן, אז היום זו לא אלטרנטיבה להרבה ילדים.

יעקב מרגי: הסוכרת היא מחלה קשה עם הרבה תופעות והרבה השלכות, והיא גם מחלה כלכלית קשה, היא עולה למשק הרבה כסף.

יעקב מרגי: יש לה, כפי שאמרתי, הרבה השלכות, לא אמנה אותן, ונכון שמצד אחד יש מודעות אבל, יש לי תחושה, ככל שאנחנו שומעים על התפתחות בטיפול במחלה וההתפתחות של הטיפול התרופתי, אז אנשים אומרים: שמע, במידה וזה יהיה, לא נבהלים, יש מענה, כי בסך הכול מצד אחד, יש התפתחות בתחום הרפואה, יש מודעות גדולה אבל יש גם גידול במספר האנשים שחולים ואנחנו גם נמצאים במקום לא הכי נעים מבחינת נקרא לזה, נטייה "לנחם את עצמנו", נטייה להשמנה או השמנת יתר, אם נרצה להכאיב לעצמנו ואני חושב שיום כזה הוא יום מבורך.

יעקב מרגי: נמצאים אתנו גם אנשים של משרד החינוך שנראה אתם מה אנחנו עושים בסוגיה הזו אבל לפני כן, אני הייתי רוצה לתת למי שעוסק בזה ביומיום, לתת לנו קצת רקע כדי שיהיה לנו מצע רך לדיון.

יעקב מרגי: פרופ' איתמר רז, יו"ר המועצה הלאומית לסוכרת, נשיא עמותת "מהיום", בבקשה.

<איתמר רז: תודה רבה חבר הכנסת.

<איתמר רז: קודם כל תודה רבה על ההסכמה ועל זה שקיבלת בשתי ידיים את המפגש הזה שהוא מפגש חשוב ביותר.

<איתמר רז: אני רוצה לקצר כי יש פה הרבה אנשים שרוצים להגיד את דברם.

<איתמר רז: אני גם מאד רוצה להודות לחברי הכנסת, חברת הכנסת קורן, יואב בן צור, חבר הכנסת ג'בארין, ולכל האנשים שנוכחים פה.

<איתמר רז: אמר קודם חבר הכנסת משולם נהרי, בישיבה קודמת שהיינו בה, שסכרת, הזמן לטפל בסוכרת זה לפני שהיא מתרחשת.

<איתמר רז: וכשהיא מתרחשת בדרך כלל אתה איבדת כבר את המערכה.

<איתמר רז: אתה יכול לתקן, אתה יכול להאריך, אתה יכול לשפר.

<איתמר רז: מן הבחינה הזאת, ובכלל מבחינות של בריאות הציבור, הזמן להתערב הוא בילדות – והזכירו את זה הרבה אנשים ויחזרו על זה, בגני הילדים ובבתי הספר.

<איתמר רז: תכניות רבות נעשו, אתה תשמע על זה אבל, בסיכומו של דבר הן כולן תכניות נקודתיות, בין אם הן של קופות החולים, בין שהן של בתי החולים, אין תכנית לאומית מוסדרת למניעה והתערבות למניעת השמנה בילדים.

<איתמר רז: וזאת למרות שמבקר המדינה כבר ב-2007 הראה לנו, שלמעלה מ-30% מהילדים בממוצע – ובהרבה ישובים גם 40% מהילדים, סובלים ממשקל יתר.

<איתמר רז: רק נזכיר תכניות כאלה, עם מישל אובמה בארצות הברית, ג'ימי אוליבר בבריטניה, זאת אומרת, כל העולם מבין את הצורך ולרוב ישראל מובילה את העולם אבל, בתחום הזה אנחנו עדיין לא מובילים ואני חושב שהגיע הזמן להוביל את העולם.

<איתמר רז: המועצה הלאומית לסכרת הגישה תכנית לאומית למניעה וטיפול בסכרת, שחלק מרכזי ממנה הוא הנושא של מניעת השמנת ילדים, אתה תשמע על זה, אני חושב שחשוב ביותר שהתכנית הזו תקודם על ידי שלושה משרדים ושהקריאה תצא מכאן היום: משרד החינוך, משרד הספורט ומשרד הבריאות.

<איתמר רז: אני גם רוצה להזכיר – וגם על זה תשמע לא מעט, את הנושא שכבר קיימות תקנות, כבר קיימות תקנות שהיו אמורות להיות מיושמות בבתי ספר, ולמיטב ידיעתנו בחלקן הגדול אנין מיושמות.

<איתמר רז: אנחנו רוצים להציע קידום מדד מוסכם ואחיד לבית ספר בריא בישראל, שילוב נושא הסכרת במערך האחיות בבתי הספר, שילוב ספורט, מציאת דרך להנגיש את הספורט ואת יכולת הפעילות הגופנית אצל ילדים, וכאן אני לא ארבה כי אתה תשמע על זה.

<איתמר רז: ברשותך, הייתי מציע שפרופ' רמי וייס יפתח, כי הוא האיש שיוביל את התכנית הלאומית למניעת השמנה בילדים.

יעקב מרגי: בבקשה, פרופ' רם וייס.

<רם וייס: צהריים טובים.

<רם וייס: שמי רם וייס.

<רם וייס: תודה רבה על ההזדמנות להציג בפניכם.

<רם וייס: אני מנהל היחידה למטבוליזם ותזונה באוניברסיטה העברית ואני עובד גם כמנהל הרפואי של האגודה לסוכרת נעורים בישראל.

<רם וייס: אני אחסוך מכם מצגת ארוכה, אני אגיד רק בכמה מלים.

<רם וייס: קודם כל, השמנה בילדים אינה המצאה ישראלית, זו מגיפה כלל עולמית היום.

<רם וייס: יש נטייה לסנסטיזציה, לעשות סנסציות, שאנחנו הגרועים בעולם, אנחנו לא הכי גרועים בעולם בתחום אבל אנחנו במקום לא כל כך מכובד.

<רם וייס: המספרים, כשמסתכלים עליהם, על פי סקר של משרד הבריאות בגילאי בתי ספר שפורסם ב-2013, פחות או יותר שליש, 30% מהילדים ולא משנה באילו כיתות תתפוס אותם הם או במשקל עודף או שמנים.

<רם וייס: אלה המספרים.

<רם וייס: בקירוב 30%.

יואב בן צור: רגע, לְמה אתה קורא משקל עודף, מה ההבדל?

<רם וייס: ההגדרות אצלנו, הן עושים הבדל.

<רם וייס: ברפואת ילדים מגדירים השמנה לפי אחוזונים והם נעשים על סמך עקומות סטנדרטיות של לפני מספר שנים.

<רם וייס: אם אתה מעל אחוזון 85-95 אז אתה בעודף משקל, אם אתה באחוזון שמעל 95 אז אתה שמן.

<רם וייס: בתיאוריה, 15% צריכים להיות - - -

<קריאה: תסביר מה - - -

יעקב מרגי: אחוזון.

יעקב מרגי: זה נקרא "ברח מן הדוב נפל בידי הארי", ברחנו מן ההגדרה של השמנה ונטייה – לקחתָּ אותנו לאחוזון.

<רם וייס: ההגדרה של אחוזונים היא לפי b.m.i., b.m.i הוא יחס מסוים בין המשקל לגוף והוא משמש כהגדרה מוסכמת להשמנה אז בתיאוריה, מבחינה סטטיסטית, 15% מהילדים היו צריכים להיות או בעודף משקל או שמנים, לפי הגדרות סטטיסטיות זה יוצא כמעט פי שניים מזה.

יעקב מרגי: אנחנו פי שתיים.

<רם וייס: פי שתיים, שזה כמו הרעות במדינות אירופה, בעיקר דרום אירופה, אנחנו די דומים להן, זה מצב מאוד מאוד לא טוב.

יואב בן צור: וארצות הברית?

<רם וייס: ארצות הברית הם קצת רעים יותר.

יעקב מרגי: ידוע.

יעקב מרגי: זה הסמל שלהם.

<רם וייס: זה הסמל, כן.

<רם וייס: חשוב לומר שמבחינת ההשמנה אין קיפוח באף מיגזר בישראל, בכל בתי הספר שזה נמדד, החילוניים, הדתיים, החרדים, הערבים בכפרים, הערבים העירונים, כולם דומים, כולם נגועים באותה מידה, זה לא פסח על איש.

<רם וייס: ההתערבות צריכה להיות לכל הרוחב - - -

יעקב מרגי: באותם אחוזים?

<רם וייס: כמעט אותם אחוזים.

<רם וייס: היחידים שהם טיפ-טיפה פחות נגועים הם הבדואים לפי אותו סקר וגם, לא בהרבה.

יעקב מרגי: הם בדרך אלינו.

<רם וייס: לומדים מהר.

יעקב מרגי: הם מדביקים את הקץ.

<רם וייס: בלי ספק מדביקים את הקץ.

<קריאה: זו המחלה המודרנית.

יעקב מרגי: ראיתי את ההרגלים, אני רואה את הרגלי הצריכה שלהם, הם בכיוון.

<רם וייס: מדובר פה על יום הסוכרת, הגורם מספר אחד לפחות בהתפתחות של סוכרת, בסופו של יום, מעבר לגנטיקה, יש לך גם בין המבוגרים נטייה להשמנה וההשמנה הזאת מתחילה בגיל מאד צעיר.

<רם וייס: לטפל בהשמנה – כמו ששמענו בדיון הקודם – מאד מסובך.

<רם וייס: יש פה גדולים וטובים ממני שמטפלים בסוכרת נפלא אבל אנשים שהם שמנים בגיל המבוגר, הטיפול בהם יקר, הם אנשים יקרים למערכת הבריאות וההצלחות בזה הן לא גדולות, אם לומר את זה בכנות.

<רם וייס: עכשיו, למה צריך להתמקד בגיל הילדות, הפרופורציות הן כאלה, ילד בגיל הגן שמוגדר כשמן, הסיכוי שלו להיות מבוגר שמן קרוב ל 50%, גם תחת טיפול טוב.

<רם וייס: כשהוא כבר בגיל בית הספר אתה עומד על שבעים ומשהו אחוז, ילד בגיל בית ספר יסודי שהוא שמן – סיכויו להיות מבוגר שמן הם מעל 70% גם תחת טיפול טוב.

<רם וייס: חטיבת הביניים היא כבר כמעט סיפור סגור, בין 80%-90% של בגרות כשמן, לאורך החיים.

<רם וייס: הסיכוי להצליח במניעה, מעבר לעובדה שיש פה benefits הרבה יותר גדולים בטווח הארוך, הוא רק בגילאים הצעירים.

<רם וייס: הרבה יותר קשה להפוך את ההשמנה כשהיא כבר התפתחה, בטח בגיל המבוגר.

<רם וייס: עכשיו, איפה התחנות שעושים את זה, וכאן, בהנהגת פרופ' רז, עם תכנית לאומית, לא רק משרד החינוך, גם משרד הבריאות, וגם משרד הכלכלה - - -

יעקב מרגי: האם נמצא אתנו משרד הבריאות?

יעקב מרגי: נמצאים אתנו?

<רם וייס: יש פה פוקוס.

<רם וייס: התקופה הראשונה – ואני לא אפרט יותר מדי על ענייני משרד הבריאות אבל, התקופה הקריטית הראשונה היא ההיריון וגיל הינקות, כשמשרד החינוך עוד לא מגיע לילדים.

<רם וייס: מעקבי- ההיריון וטיפות חלב הם מקום מצוין להתערבות ומניעת השמנה, יש תכניות מאוד ספציפיות של איך זה יבוצע וזה באחריות משרד הבריאות ואני אמנע את זה מהדיון הזה.

<רם וייס: מרגע שהוחל חוק חינוך חובה - - - התחום האטרקטיבי ביותר להתערבויות הוא הגן.

<רם וייס: אתם תשמעו פה המון המון מידע על חינוך של הילדים ועל חינוך של הורים ועל חינוך של המשפחה אבל, בסופו של יום, המקומות שהצליחו לעשות את זה מעבר לחינוך – ותיכף נזכיר גם פעילות גופנית שהיא קריטית פה, היו באמצעות רגולציה מאד קשוחה, כשאל"ף-בי"ת שלה הוא קודם כל מה אסור בכלל להכניס לשם, לא מהבית ולא בהגשה.

<רם וייס: הבסיס – שתיה מתוקה, אסור להביא את זה מהבית, אסור להגיש את זה בגני ילדים, זה נכון גם לבתי ספר אבל אני אתמקד בגני הילדים.

<רם וייס: יש דברים מאד מדויקים של מה מותר לגננות להגיש בימי הולדת, מסיבות חגים וכיוצ"ב.

<רם וייס: זה פשוט, זה הדבר היחיד שאליו הילדים נחשפים – אסור להביא את זה מהבית ואסור לזה להיות מוגש.

<רם וייס: זה אל"ף-בי"ת - - -

יעקב מרגי: רגע, זה אל"ף-בי"ת שצריך להיות או - - -

<רם וייס: צריך היה.

<רם וייס: חייב להיות במקומות שרוצים להצליח, זה כמעט ולא קיים.

יעקב מרגי: בתקופה שלי, כשאני הייתי ילד, הסמל של מסיבה בגן היה טופי ובייגלה.

<רם וייס: זה צריך להיות - - -

יוסף ג'בארין: מהו המקור של האיסור?

יוסף ג'בארין: זה חוזר מנכ"ל?

<רם וייס: אין כרגע איסור, אני זורק את זה - - -

יעקב מרגי: לכן שאלתי אם אין איסור.

יעקב מרגי: זו השאלה שלנו.

<רם וייס: פה נכנס גם פרויקט ההזנה.

יוסף ג'בארין: רגע, אבל יש חוזר מנכ"ל שעוסק בנושא הזה?

יעקב מרגי: אתה עולה לקומה שלישית לפני ה'לובי'.

יעקב מרגי: חכה.

<רם וייס: אני אומר מה השאיפה האידיאלית, של מקומות שעושים את זה נכון מחוץ למדינת ישראל.

<רם וייס: מעבר לזה יש בישראל פרויקט הזנה, גם של ארוחה חמה, הוא משותף גם לגני ילדים וגם לבתי ספר.

<רם וייס: צריך להיות קריטריון מאד ברור של מי בכלל יכול לגשת למכרז ומה יהיה מוגש שם.

<רם וייס: זה מדהים לפעמים לראות, גם מי שלא שייך לפרויקט ההזנה, אני עובד בירושלים, מטפל בהרבה ילדי ישיבות, גם מה'חיידר' וגם מהישיבה, אתה שומע מה הם מקבלים שם לאכול, פשוט מזעזע, לא פלא שהם מגיעים אל המרפאה שלי, אז אני מבין שיש כאלה שעושים את זה במטבחים עצמאיים, יש כאלה שעושים את זה באמצעות קייטרינג כזה או אחר שמביא את זה, אבל השוק פרוץ לחלוטין וזה די ברור שעושים את זה בדברים במחירים אפסי, שנותנים קצת שובע ופוגעים בבריאות הילדים.

<רם וייס: פה צריך רגולציה.

<קריאה: זה זול.

<רם וייס: מעבר לחינוך - - -

נורית קורן: אבל יש דברים יותר זולים, זה לא בהכרח - - -

<רם וייס: הוא לא בהכרח יותר יקר, אבל ברוב המקרים הוא קצת יותר יקר.

<רם וייס: כל מה שאמרתי עכשיו אמור להיות נכון גם לבתי הספר.

<רם וייס: מהי התוספת בבתי הספר בתחום התזונה, מעבר למה שמגישים ומה שאמורים הילדים להביא מהבית, כמעט בכל בית ספר בישראל יש נקודות מכירה, אם מכונות ואם זה כל מיני 'גזלנים' כאלה.

<רם וייס: יש ניגוד אינטרסים מובנה בין מנהל בית הספר לבין הדרישות של אדם כמוני, כי ה'גזלן' הזה מפרנס אותו, הוא מכניס כסף לבית הספר וה'גזלן' רוצה למכור מה שמכניס כסף.

<רם וייס: ברגע שאתה תגביל את ה'גזלן' במה למכור, ברור שגם ההכנסה של בית הספר - - -

יעקב מרגי: אני הייתי חושב בכלל לא לאפשר לו להיכנס.

<רם וייס: בתוך מרבית - - -

יעקב מרגי: יש תופעות נוספות חברתיות, שזה מתחיל כבר עם לחץ בבית, עם הפערים.

<רם וייס: אני לחלוטין מצדיק את מה שאתה אומר וזה גם צריך להיות בטווח של חמישים מטר מהשער.

<רם וייס: גם ליד השער עומד 'גזלן' אחר, שהילדים יוצאים רגע מהשער וקונים את השטויות, ברוב בתי הספר פה בעיר.

<רם וייס: החלק השני, מעבר לתזונה, הוא חלק של פעילות גופנית.

<רם וייס: בתחום הזה אנחנו הגרועים ביותר ב- o.e.c.d.

<רם וייס: בשעות.

<רם וייס: במקומות שבהם מקפידים על בריאות ילדים יש שעת פעילות גופנית ביום, שמוקדשת לפעילות גופנית.

<רם וייס: לא מספיק שיקראו לזה שיעור התעמלות.

<רם וייס: פרופ' נמט עוד מעט יציג בפניכם, יש שלושת- רבעי שעה שיעור, אחוז הפעילות של הילדים בו הוא אחוזים בודדים.

<רם וייס: זו הכנה לשיעור, להסתדר בשורה, לראות מי בא, לראות מי לא בא, להתקרר, להתחמם, נשארו להם חמש דקות פעילות.

<רם וייס: פעילות מוקפדת - -

יעקב מרגי: זה לא השתנה מאז שאני הייתי בגיל הזה?

<קריאה: לא, זה לא השתנה, זה החמיר אפילו.

<רם וייס: והשעות ירדו.

<רם וייס: החשיפה של ילדים להתעמלות במערכת החינוך היא די נמוכה, במקרה הטוב שעתיים, שני שיעורים, שעתיים בשבוע, בהרבה בתי ספר גם זה לא, ובבתי הספר של המגזר הדתי והחרדי בכלל לא.

<רם וייס: זה מפתח לכל בריאות, לא רק להשמנת יתר ולכן, צריך פה איחוד כוחות, לא רק של משרד החינוך אלא גם של משרד הבריאות, גם של משרד הכלכלה, יש פה דברים שהם רגולטוריים, לחלוטין, וכולם ביחד מסוגלים – וכאן צריך גם מנהיגות ואורך רוח, כי מניעה שמתחילה בגיל שלש ושש, את הפירות של זה יקטפו בערך עוד עשרים וחמש שלושים שנה, ולאו דווקא ברבעון הקרוב אבל זה המקום שבו יהיה benefit - - -

יעקב מרגי: אל תדאג לרבעון הקרוב, הוא יחטוף את מה שדאגו לו לפני כמה עשורים.

יעקב מרגי: רבותי, רק הצעה לסדר, נכון שיש לנו דחף לשמוע מיד את משרדי הממשלה אבל אני משאיר אתכם לסוף.

יעקב מרגי: נשמע את חברי הכנסת ועוד מספר ארגונים וגופים, לאחר מכן נשמע את משרד הבריאות, משרד החינוך, נראה מה עלה בגורל התקנות הרי החוק חוקק.

יעקב מרגי: אני לא זכרתי, אני, לבושתי, יו"ר ועדת החינוך, לא זכרתי שהחוק חוקק ואני ניסיתי לדחוף את זה בקדנציות קודמות, אז הגשתי את הצעת החוק.

יעקב מרגי: אמרו לי: שמע, זה מופיע כבר, זה קיים אבל התקנות עדיין לא, תיכף נלמד מה קורה עם זה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת נורית קורן, קצת לחוצה, אני אתן לה.

נורית קורן: קצת לחוצה, אני מתנצלת, עוד ועדה - - -

יעקב מרגי: "חבל על הזמן" זה ברור.

נורית קורן: אז ככה.

נורית קורן: אני חושבת שכל הנושא הזה של סוכרת חייב לקבל יותר הד תקשורתי ויותר מודעות.

נורית קורן: זה לא מספיק מה שאנחנו חווים היום וברור לנו שאם נטפל היום במשפחה הצעירה אז אנחנו נחסוך הרבה כסף בעתיד לרפואה ולתרופות.

נורית קורן: מה שחשוב זה שבתוך בתי הספר חייבים להיות, לאורך כל השנה, שיעורים של כלכלה.

נורית קורן: אני הייתי רוצה שילדים יחזרו לבשל כמו שאנחנו בישלנו בשיעורי כלכלה.

נורית קורן: למה אתה צוחק?

נורית קורן: מה עשית אז?

<קריאה: כלום.

יעקב מרגי: עד היום הוא מבשל.

נורית קורן: הוא כן, הוא גם אוכל.

נורית קורן: וזה מאד חשוב כי אז הילדים לומדים מה משמין, מה לא משמין, אפשר לעשות תכנית לאורך כל השנה.

נורית קורן: גם מפעל ההזנה צריך להיות חדר אוכל וצריך להיות מטבח שיהיה קרוב לבתי הספר, כדי לבשל.

נורית קורן: יושבות פה שתי נשים, גם דורית וגם רונית, שאני רוצה לקדם איתן את היוזמה הזאת בבתי ספר, ואני נפגשת עם ראשי ערים כדי לעשות את היוזמה הזאת.

נורית קורן: אוכל בריא יש גם זול יותר.

נורית קורן: צריך לאכול הרבה הרבה קטניות, שזה נותן לנו את כל מה שצריך, כל מה שהגוף צריך.

נורית קורן: ובמיוחד במגזר החרדי זה חשוב מאד שכל הילדים יקבלו את אבות המזון, גם הילדים וגם האימא, כי בזמן ההיריון נשים שלא אוכלות כמו שצריך את אבות המזון, יש בעיה אתן אחר כך, האישה עצמה וגם הילדים.

נורית קורן: ולכן, אם אנחנו רוצים שילדים יהיו פחות שמנים אנחנו צריכים להתחיל מהבית ומהבית זה חינוך של כולם מחדש, גם לראות מה אוכלים ומה במפעל ההזנה.

נורית קורן: ואתה יודע מה, אתה אומר לי "זה יקר" – נכון, כשקונים נקניקיות ונותנים לילדים נקניקיות, זה קל מאד להכין, אבל במקום נקניקיה אפשר לאכול חומוס, אפשר לאכול אגוזים, אגוזים קצת יקר, אבל חומוס לא עולה, אתה מבשל כמות ענקית, כל הקטניות, רגע, אני לא מדברת על חומוס מתועש, אני מדברת על גרגרים, על קטניות נקיות, לבשל זה לא עולה וזה טעים והילדים יתרגלו לאכול.

נורית קורן: אתם יודעים מה, יש בְּחורה, מיזם מצוין, של בישול על ידי נשים, גם תעסוקה וגם נשים, אני רוצה להגיד לכם, שכשדרעי היה שר הכלכלה - - -

יעקב מרגי: לקחו פה הורים יוזמה באחד מבתי הספר והם עושים את זה.

נורית קורן: נכון, אז בהתחלה יש כאלה שמתנגדים כי אנחנו היום חברה מודרנית, יש לנו בעיה, אנחנו רוצים שהכול יהיה מהיר ונגיש, והילדים יהיו שבעים, נותנים להם הרבה לחם, הילדים יושבים מול המחשבים, לא הולכים לשיעורים והכל צריך להיות בנוי ביחד, פה אנחנו צריכים ללחוץ, אנחנו – חברי הכנסת וגם הועדה, על משרד החינוך, ליישם שיעורי כלכלה, לנסות, לנסות גם להחזיר הכול אחורנית, לא תמיד מה שהיה בעבר הוא לא טוב לעכשיו.

נורית קורן: לדעתי זה המיטב שאנחנו צריכים להוביל.

נורית קורן: ואת המודעות.

נורית קורן: לצאת בכמה שיותר פרסום, אם זה משרד החינוך, להוציא את המיץ, להביא יותר מים, כמו שאמרת - - -

יעקב מרגי: הם "מוציאים לנו את המיץ" כל הזמן.

נורית קורן: אנחנו נוציא להם.

נורית קורן: זה מה שחשוב.

נורית קורן: כי אם אנחנו לא רוצים שיהיו ילדים שמנים – ואני לא רוצה לדבר על התופעה שקורית בבית הספר, איך מעליבים ילדים שמנים ומה קורה, כי בכל זאת, אנחנו חברה שמקדשת יופי.

יעקב מרגי: אמנם אנחנו לא רוצים שיהיו שמנים אבל אני מחזיק מהשמנים אנשים שהם יותר שמחים.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, אתה רוצה לשמוע או עכשיו לדבר?

יעקב מרגי: בבקשה.

יוסף ג'בארין: העובדה שהרגולטור לא לוקח יוזמה כאן היא מאד מטרידה ואני אומר לכם כהורה לילדים במערכת החינוך, כל הזמן מזהה את הקשיים הללו והאמת היא שלא תמיד ברור אם זה מחדל של משרד החינוך או שיש הוראות והן לא נאכפות.

יוסף ג'בארין: אני מניח שהדיון הזה חשוב, מי נציגי משרד החינוך כאן?

יוסף ג'בארין: יש נציגים?

<קריאה: יש, יש.

יעקב מרגי: הם לא אורחים, הם דיירים בוועדה.

יוסף ג'בארין: ככל שקוראים עד כמה יש חומרים מסוכנים בתוך האוכל ומבינים שהאוכל הזה נמצא בשפע בתוך בתי הספר, כולל גני ילדים ויסודי, אני נדהם מחדש, איך המערכת יכולה פשוט לתת יד לדבר כזה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להעלות גם שאלה, שעניינה אותי בתקופה האחרונה: בנוסף להשמנה, אני מבין גם שיש חומרים שהם יותר חומרי צבע וכדומה, שהם גם חומרים מסכרים וגם מסרטנים, בנוסף להשמנה, ואני חושב שזה מתקשר.

יוסף ג'בארין: ולמה אני מזכיר את זה, כי אלה הדברים שנמצאים בחנויות או בקיוסקים בתוך בתי הספר, ואני חושב שגם כאן, כבוד יושב הראש, צריך אולי מסמך של המ.מ.מ.

יוסף ג'בארין: אני מבין שהחומרים האלה באירופה הם אסורים לשימוש, לא רק בבתי הספר אלא בכלל ואילו בישראל זה מותר.

יוסף ג'בארין: זו סוגיה יותר כללית אבל היא כמובן מעניינת אותנו לפחות במסגרת מערכת החינוך, אולי לפחות שם לאסור על שיווק של מוצרים כאלה.

יעקב מרגי: אני יכול לעזור לך, אנחנו מבכים כל הזמן את התהליך הארוך והמַלְאֱה של תיקון תקנות.

יעקב מרגי: וחוקים.

יעקב מרגי: ואנחנו נוזפים במשרדי הממשלה בנושא הזה.

יעקב מרגי: אם היו מתקנים את התקנות, הרי החוק הסמיך את השר לתקן תקנות על חוק פיקוח על הרכב המזון, בחקיקה אתה לא נכנס לפרטי פרטים ולצורך כך יש את חקיקת המשנה שנקראת תקנות.

יעקב מרגי: אפשר להכניס את כל זה לתקנות.

יעקב מרגי: אם היו תקנות כבר, מפורסמות, אז יכול להיות שבדיון על התקנות בוועדה היינו מביאים את מה שכולנו חפצים.

יעקב מרגי: זו אחת המסקנות שיהיו כאן.

יעקב מרגי: אנחנו כאן נקבע לוחות זמנים קשיחים למשרדים הנוגעים בדבר ואם הם לא יזדרזו אנחנו לא נזרז להם דברים שהם רוצים מאתנו בוועדה.

יעקב מרגי: אלה יהיו יחסי הגומלין בינינו.

יוסף ג'בארין: מה שרציתי לחדד כאן, הרי יש את החוק הזה, מה שבעצם ביקשתי לחדד הוא שיש את האיסור הכללי בכלל על שימוש בחומרים הללו באוכל בישראל, וזה כבר רמה יותר גבוהה של איסור אבל, מה שאני אומר, שלפחות, כשאנחנו מזהים את החומרים הללו, לדעתי, יותר קל לנו, לוועדת החינוך, לעסוק בנושא הזה מן ההיבט של החינוך, אז לפחות שהאוכל הזה יהיה אסור בתוך בתי הספר, גם אם הוא מותר ברמה העקרונית מחוץ לבתי הספר.

יוסף ג'בארין: לכן, אפשר לחדד את זה יותר שאם השר לא מעוניין לשים את הנושאים הללו באיסור גורף אז לפחות במסגרת מערכת החינוך.

יעקב מרגי: לפני שנעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת יואב בן צור, האם משרד התרבות נמצא אתנו?

<שלומית ניר טור: כן, משרד הספורט.

יעקב מרגי: אני בכוונה שואל על כל פעם את המשרדים כי היא עוברת 'תוך כדי' לראות מה אנחנו עושים.

יואב בן צור: תודה אדוני יושב הראש.

יואב בן צור: אל"ף בראש ובראשונה אני רוצה לברך על היוזמה של היום הזה, אתי פרופ' איתמר רז, אני חושב שזו יוזמה חשובה והדיון פה, בוועדת החינוך, בנושא של תלמידי בתי הספר וגני הילדים והחינוך לתזונה נכונה הוא חשוב מאין כמוהו.

יואב בן צור: לפני שהגעתי לכנסת, כשמונה שנים וחצי ניהלתי מערכת חינוך, שהכילה כארבעים אלף תלמידים.

יואב בן צור: בראש המערכת היה הרב עובדיה יוסף זצ"ל.

יואב בן צור: פעם שאלתי אותו, כשהוא הסביר לי שתנועת ש"ס לא קמה אלא בשביל החינוך, שאלתי אותו: כל כך למה, למה כל כך דבק בנושא הזה של החינוך והוא הסביר לי, הוא אומר לי: קח חומר רך, חומר רך כמו פלסטלינה, אתה מעצב אותו בקלות איך שאתה רוצה, בקלות.

יואב בן צור: חומר רך.

יואב בן צור: ככל שהחומר יותר קשה, נגיד שהחומר הוא עץ, אז אתה צריך לנסר ולשייף ואם נגיד שהוא ברזל אז אתה צריך להלחים ולעקם.

יואב בן צור: ככל שהוא יותר קשה, קשה יותר לחנך.

יואב בן צור: אמר הרב: ילד, שהוא רך בשנים, אתה יכול לעצב את האישיות איך שאתה רוצה בקלות.

יואב בן צור: ככל שהוא גדל, יש לו דעות עצמאיות, יש לו מחשבות משלו, יש לו תאוות משלו, קשה לך הרבה יותר לחנך אותו, כי הוא יותר קשה, הוא דעתן, הוא כבר בחור שמרגיש עצמו בוגר, מי יגיד לו מה לעשות, אפילו ההורים בקושי יכולים להגיד לו מה לעשות.

יואב בן צור: הוא אומר: ככה בונים את עם ישראל.

יואב בן צור: ובהקשר לזה אני רוצה להדגיש.

יואב בן צור: חשוב מאד, כשילדים עוד בגיל צעיר, מעבר לשאלה מה לתת להם, מה לא לתת להם, מה לאסור עליהם, קודם כל להכניס להם בתודעה, אפשר לדבר עם ילדים, הילדים של הדור הזה, זה דור דעה, אלה ילדים נבונים וילדים חכמים, ילדים שאפשר לדבר אתם, הם חשופים להרבה מראות והרבה דברים.

יואב בן צור: והחינוך בגיל הצעיר, כשהם עדיין רכים, מה מותר ומה אסור, מה כדאי ומה לא כדאי, ככל שיוטבע בהם בצורה כזאת, אז לעתים גם אם יהיו להם פיתויים לפניהם, הם יצליחו להתגבר עליהם, גם אם לא כולם אז בוודאי חלקם.

יואב בן צור: לכן אני חושב שבוודאי צריך לדבר עם כל מפעלי ההזנה למיניהם, לי היו ילדים בבית הספר היסודי, והיו ניזונים במפעלי ההזנה בתקופות מסוימות, כשאשתי שתחיה ראתה איזה סוג אוכל מביאים להם, אז מהר מאד פרשנו מכל מפעל ההזנה הזה והחליטה לשלוח להם אוכל מהבית.

יואב בן צור: מפעלי ההזנה, כל פרויקט ההזנה כולו – חוץ מן הסנדוויצ'ים אדוני יושב הראש, מפעלי ההזנה, תראה את האוכל שמגישים להם באמצעות הקייטרינגים המסוימים האלה שמגיעים לבתי הספר, זה שבעים - - -

יעקב מרגי: יש שיפור, היה תהליך של הטמעה.

יואב בן צור: אבל עדיין - - -

יעקב מרגי: קיימנו הרבה דיונים בקדנציה הקודמת ועדיין יש מה לשפר.

יואב בן צור: עדיין יש הרבה מה לשפר בנושא של האוכל הבריא שמגיע לתלמידים.

יואב בן צור: אני חושב שבהחלט, הדיון הזה, והתוצאות שיצאו ממנו – ואין ספק שיושב הראש בסיכום שלו כמו תמיד, התוצאות תהיינה תוצאות אפקטיביות, אין לי ספק שאלה הגילאים שצריך באמת לטפל כדי שהמגיפה הזו – והיא מגיפה – לא תתפשט.

יואב בן צור: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נמצאים אתנו כמה דוברים שרצו וביקשו את רשות הדיבור.

יעקב מרגי: איילת מייזנר.

<איילת מייזנר: בהמשך.

יעקב מרגי: דר' אורלי טמיר, ספרי לנו על המיזם, שבי כאן, סביב השולחן, גם כאן, ליד חברי הכנסת את יכולה לשבת.

יעקב מרגי: בבקשה, הציגי את עצמך ואת המיזם שלך, ספרי לנו.

<אורלי טמיר: שמי דר' אורלי טמיר.

<אורלי טמיר: בעשר השנים האחרונות אני עוסקת במחקר של תחום מדיניות בריאות.

<אורלי טמיר: בשנים האחרונות העיסוק שלי הוא בעיקר נסוב סביב מניעה וטיפול במחלת הסוכרת, אבל גם במניעת השמנה בילדים.

<אורלי טמיר: אני אתחיל אולי דווקא עם ההיסטוריה הקצת יותר רחוקה, של לפני ארבע שנים, עם תכנית "בינה" למניעת השמנה וסוכרת בילדים, תכנית שהוקמה בשיתוף שלושת משרדי הממשלה – בריאות, חינוך – ואז כבר היה תרבות והספורט, בשיתוף קרן רש"י, עמותת - - - ומכון גרטנר, תכנית שהייתה מיועדת לתת מענה בעצם לכל עשרים וארבע השעות של הילד, עם נקודות המימשק, עם המשפחה, הקהילה וכל הפעילות שעוטפת אותו.

יעקב מרגי: למה את אומרת בלשון עבר, מה קרה לה?

<אורלי טמיר: התכנית הוקמה כמחקר התערבותי, תכנית שלוותה בהערכה, כשהגוף המרכזי שהיה אחראי לתכנית הוא משרד החינוך ולמעשה, כשהסתיימה תקופת ההתערבות המבוקרת תחת מחקר, הממצאים הוגשו לשר החינוך שהיה באותה עת, ולמעשה התכנית קיבלה את פניה במשרד החינוך כפי שהיא היום.

<איתמר רז: תגידי מה זה היה, שלושים בתי ספר, גני ילדים.

<קריאה: זה רק פיילוט.

<איתמר רז: התכנית הייתה על שלושים, - - -

יעקב מרגי: תנו לה, תנו לה, בבקשה.

<אורלי טמיר: אז התכנית כללה עשרים בתי ספר יסודיים בכל רחבי הארץ.

יעקב מרגי: איך קראו לתכנית?

<אורלי טמיר: תכנית בינ"ה – בריאות, ילדים, נוער, הורים, ראשי תיבות.

<אורלי טמיר: כללה עשרים בתי ספר יסודיים בכל רחבי הארץ, מן המגזר היהודי, מגזר ערבי ובדואי.

<אורלי טמיר: היהודי כלל גם בתי ספר ממלכתיים וגם ממלכתיים דתיים.

<אורלי טמיר: לכל בית ספר שבו קרתה התרחשה התערבות הוצמד בית ספר ששימש בקרה.

<קריאה: כמה גנים היו?

<אורלי טמיר: גני ילדים היו ששה, כולם בראש העין, גם ממלכתיים, ממלכתיים דתיים.

<אורלי טמיר: כל התכנית הזו קרתה במהלך השנים 2008-2011, וההתערבות הייתה רב תחומית ורב מערכתית.

<אורלי טמיר: עיקרה היה בבית הספר וסביב בית הספר.

<אורלי טמיר: הכשרה של הצוות החינוכי, ליווי מלא שלו על ידי העוסקות בחינוך לבריאות מטעם משרד החינוך, בניית תכנית בית ספרית לאורח חיים בריא, כשהרעיון היה להטמיע את התכנים שקשורים לבריאות, לאורח חיים בריא ושינוי הרגלי חיים דרך תכני הלימוד.

יעקב מרגי: והגעתם לתובנות מן הסתמא.

<אורלי טמיר: אז כך, ההתערבות עצמה נמשכה שנה, שנה היא לא הרבה זמן, ציין את זה גם פרופ' וייס, אם רוצים לעשות התערבות היא צריכה להימשך לאורך זמן.

<אורלי טמיר: התוצאות – רואים אותן רק הרבה מאד שנים אחרי כך.

<אורלי טמיר: בתום שנת התערבות מדדנו בעיקר הרגלי תזונה ופנאי, כמובן שנמדדו גם מדדים של גובה ומשקל אבל אני הייתי שמה אותם כרגע בצד, בנושא של הרגלי תזונה ופנאי, כמו שתיית מים, העדפת מים על פני שתייה ממותקת, אכילת ארוחת בוקר, צריכת חטיפים, אז ראינו שינויים לטובה.

<אורלי טמיר: היו גם בתי ספר שבהם דווקא בקבוצת הביקורת ביצעו יותר פעילות גופנית לעומת קבוצת ההתערבות אבל, לצד כל המדדים האלה הדבר הבולט היה מידת המקובלות הרבה של התכנית, של התפיסה של התכנית בקרב הצוות החינוכי, שלקח על עצמו את הנושאים הללו כמחויבות אישית וגם המעורבות ההורית.

<אורלי טמיר: אנחנו עקבנו גם - - -

יעקב מרגי: אני רק אומר insert קטן באמצע הדברים שלך.

יעקב מרגי: כל דבר, כל טיפול שהוא נעשה בקבוצות, הוא גם קבוצת תמיכה, במיוחד פעילות גופנית, כשאתה מתחיל – עם כל הרצון הטוב, לבד, אתה מפסיק אחרי תקופה, בגלל התמדה, ואילו כשזה נעשה ביחד, בקבוצה, יש מקומות עבודה שעשו תכנית וזה הצליח.

יעקב מרגי: כשזה ביחד, כשזה קבוצתי, אין ספק שזה עדיף.

<איתמר רז: זו הייתה הצלחה, הצלחה גדולה מאד, עם השתתפות מרשימה של הילדים, - - -

יעקב מרגי: הגשתם מסקנות למשרד החינוך?

<איתמר רז: כמחקר ל p.h.d.

<איתמר רז: שניהלה דר' אורלי טמיר, זה הוגש למשרד החינוך.

<איתמר רז: נשמע אחר כך מעירית ליבנה, נעשה ניסיון להמשיך את זה ורק שתבין, לתכנית הזו הוקדשו מיליון וחצי שקלים עם מקורות פרטיים, כדי לקדם אותה.

<איתמר רז: התכנית הוגשה למשרד החינוך, היא נעשתה לאורך כל הדרך עם משרד החינוך, מתוך כוונה שילמדו את הלקחים ויטמיעו אותם במשרד החינוך.

<איתמר רז: אולי נשמע מעירית אחר כך מה קרה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: פרופ' דני נמט.

<דן נמט: כן.

יעקב מרגי: בוא תספר לי על הקליינטים שלך, איך הם באים אליך.

יעקב מרגי: לא נראה לי שהם משפיעים עליך, ואתה לא חייב להגיב.

<קריאה: לא חסרים לו קליינטים.

<דן נמט: אל"ף, לא חסר לי, אני רופא ילדים, עוסק בנושא של השמנה כבר חמש עשרה שנה, בכפר סבא, בית החולים "מאיר".

<דן נמט: דיבר קודם פרופ' וייס על התופעה, אני חושב שמה שאתה אמרת, אדוני יושב הראש, בהתחלה, וכל הזמן חזרת אליך, שהיית יותר צעיר, אז פה צריך להבין שמדובר בתופעה חדשה - - -

יעקב מרגי: אני עושה את זה כדי להזכיר לי שאני כבר לא צעיר.

<דן נמט: אני לא אגיד עליך, אני אגיד עליי, כשאני הייתי צעיר, מה היה ההבדל בין הילדים של היום לילדים של לפני שלושים שנה?

<דן נמט: אנחנו מדברים על תופעה של שלושים שנה בסך הכול, זה כל הסיפור, אז הגנטיקה לא השתנתה, מה שהשתנה זה איך הילדים שלנו אוכלים ואיך הילדים שלנו עושים פעילות גופנית.

יוסף ג'בארין: המוצרים שנוספו.

<דן נמט: אמת, אמת.

יואב בן צור: פעם היה צימקאו שוקולד קטן, צימקאו.

<דן נמט: כשאנחנו היינו ילדים, היינו חוזרים מבית הספר, זורקים את התיק, יורדים למטה, הולכים ברגל משחקים, חוזרים הביתה - - -

יעקב מרגי: אבל גם לא הייתה מודעות.

<דן נמט: היינו עושים פעילות גופנית.

יעקב מרגי: אם אתה רוצה את האיזונים – ופה אני רוצה לסנגר, קל לי, מצד אחד אני בעדה אבל מצד שני, לא הייתה מודעות אז לא דחפנו נכון, לא דחפנו - - -

<דן נמט: לא היה צורך.

יעקב מרגי: סליחה, לא נכון, אני אספר לך עם כמה כיכרות לחם היינו באים מן המכולת כל יום, כל יום?

יעקב מרגי: זה מה שמשפחה היום צורכת בחודש.

יעקב מרגי: ודחפנו, לא אספר לך מה דחפנו לסנדוויצ'ים האלה וזרקנו את הארוחות המבושלות.

<דן נמט: אני רוצה לומר - - -

יעקב מרגי: אז יש איזונים.

<דן נמט: יש איזונים, חד משמעית, אבל יש בסופו של דבר התוצאה שאנחנו רואים אותה היום, היא שמספר הילדים השמנים במדינת ישראל עלה פי שתיים וחצי.

<דן נמט: בכיתה ה' יש לנו 13.5% מן הילדים שהם שמנים מאד, שאלת אותי על הקליינטים שלי – יש לי ילדים בכיתה ה' ששוקלים מאה וחמישים קילו וילדים בכיתה א' ששוקלים שמונים קילו.

יעקב מרגי: זה הקצה.

<דן נמט: זה לא הקצה.

<דן נמט: כי אני אומר, זה 13% מילדי בית הספר.

<קריאה: שלושה עשר?

<דן נמט: שלושה עשר אחוז מילדי בית הספר הם בטווחים האלה, 97 קילו ומעלה, זו השמנה שמסכנת את בריאותם, לא רק לא נחמדה ולא יפה ולא נעימה, כמו שהזכירו פה קודם - - -

יעקב מרגי: וזה לא גנטיקה?

<דן נמט: זה לא גנטיקה.

יעקב מרגי: חלקם גנטיקה?

<דן נמט: הגנטיקה לא השתנתה בשלושים שנה האחרונות.

<דן נמט: החלק הגנטי בהשמנה קיים אבל הוא קטן.

<דן נמט: מה שקרה הוא שהחיים שלנו משפיעים על הגנטיקה.

<דן נמט: מה קרה?

<דן נמט: אנחנו אוכלים אוכל הרבה פחות טוב, הרבה פחות מזין, הילדים שלנו יש להם הרבה פחות מקומות לשחק, - - -

<קריאה: דברים שמושכים בבית.

<קריאה: תקועים בבית.

<דן נמט: הפיתויים בבית גדולים פי כמה וכמה ממה שיש, אנחנו מקום ראשון בסלולאר בעולם והילדים שלנו, הילדים שלנו משתמשים הכי הרבה בסלולאר בעולם, ואנחנו מקום אחרון בפעילות גופנית בעולם, זה בצורה חד משמעית.

<דן נמט: אני אומר שוב, ואמרתי את זה בדיון הקודם, כל המגיפה הענקית הזו שכל העולם נלחם בה, יש על זה עבודות שמראות שהכול, בסופו של דבר, מסתכם בסדר גודל של 200 קלוריות ביום, קרי, חצי שקית של חטיף או פחית משקה, כשאתה מכפיל מאה קלוריות לאורך שנה אתה מקבל 36,000 קלוריות שהן בסדר גודל של בין 4-5 קילו בשנה.

<דן נמט: אז בסך הכול, זה מה שאנחנו מדברים.

<דן נמט: ואני מסכים עם מה שאמרו פה האנשים המכובדים, צריך להתחיל בגיל הצעיר.

<דן נמט: דיברו פה על תכניות, אנחנו עשינו תכנית נפלאה בגני ילדים לפני כמה שנים, שהוסיפה לגני הילדים פעילות גופנית ולימדה ילדים תזונה נכונה.

<דן נמט: התכנית הייתה מאד מאוד מאוד מוצלחת.

<דן נמט: הילדים עשו יותר פעילות גופנית בבית, ההורים עשו יותר פעילות גופנית, אחרי הגן, הם ירדו במשקל, או הם עלו כמו שהם היו צריכים לעלות, הם שיפרו את הכושר הגופני שלהם, שיפרו את הידע ואת ההעדפות שלהם בבית אבל, בסופו של דבר זה נפל על זה שלא היה מספיק כסף להמשיך אותה.

יעקב מרגי: אני חייב לשאול אותך שאלה, יכול להיות שאני אומר שטויות אבל זה צורך הדיון.

יעקב מרגי: הרי בכל פעולת התערבות שאנחנו נעשה נצליח למזער, לא למגר, תמיד יהיו מרדנים או שלא יעמדו בה, ואני פונה אל המערכת הרפואית, אתה, כרופא, ואני לוקח את זה, משליך מדיונים אחרים על מחלות אחרות בילדים, שמערכת הבריאות לא מתערבת בשלב הזה של הילדות.

יעקב מרגי: אדם מבוגר שיש לו שומנים בדם מקבל טיפול, ילד שיש לו שומנים בדם מקבל טיפול.

<דן נמט: היום כן.

<דן נמט: לצערי הרב, כן.

יעקב מרגי: כולסטרול, סליחה, רגע ,בוא, - - -

<דן נמט: לצערי הרב אנחנו רואים היום ילדים בגיל שלש עשרה וארבע עשרה עם מחלות שפעם היו לסבתא שלנו והם מקבלים טיפול ללחץ דם, לסוכר ולכולסטרול, בגיל ארבע עשרה וחמש עשרה, לצערי הרב.

יוסף ג'בארין: לא סכרת נעורים?

<דן נמט: לא סכרת נעורים.

יעקב מרגי: לא סוכרת נעורים, עדיין לא.

<דן נמט: לא סוכרת נעורים, לא סוכרת נעורים לגמרי לא.

<דן נמט: ואני באמת חושב - - -

יעקב מרגי: אבל זה ניתן בטח בקיצון, ברמות הגבוהות.

<דן נמט: כן, זה בקיצון אבל אני חושב שאולי זה לא יהיה נכון להגיד שהשמנה זו מחלה.

<דן נמט: ברגע שאתה אומר מחלה - - -

יעקב מרגי: אל תקח אותי לשם, אני רוצה - - -

<דן נמט: אתה מסיט ואתה אומר, כל המשרדים אומרים: כל עוד זה לא מחלה - - -

יעקב מרגי: אני לא רופא אבל תסכים אתי, אנחנו דנים עכשיו ביום הסוכרת על השמנה, כי זה אחד הפרמטרים - - -

<דן נמט: זה אחד הגורמים העיקריים.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: כי השמנה לא באה מהאוויר, בסדר?

יעקב מרגי: זה כל המרכיבים ביחד, אז אני אומר, לו יצוייר שהשמנה לא הייתה מביאה לסוכרת, הסוכרת היא תוצאה של כמה דברים לפניה, נכון?

<דן נמט: אמת.

יעקב מרגי: אז לא היינו נלחצים היום, ביום הסוכרת, מהשמנה.

יעקב מרגי: ואני בכוונה אומר את זה: צריך גם וגם וגם.

<דן נמט: יש לנו ברוך השם הרבה סיבות להילחם בהשמנה.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: צריך גם להכניס את הפעילות הגופנית, גם חינוך לתזונה נכונה, גם וגם אבל, אני לא פוטר את מערכת הבריאות מן הטיפול המונע, אני לא רוצה להיכנס לדוגמאות אבל אתה מבין למה אני חותר.

<דן נמט: אמר פרופ' וייס, זו בעיה של כולנו.

<דן נמט: זו בעיה של הילדים, של ההורים, של מערכת הבריאות, של מערכת החינוך, של משרד האוצר ועכשיו אני רוצה, תיכף ידברו פה על בתי ספר מקדמי בריאות, שלא צריכים להיות בתי ספר מקדמי בריאות, זה צריך להיות שכל בתי הספר, כל בתי הספר צריכים להיות מקדמי בריאות.

<דן נמט: פעילות גופנית צריך להיעשות בכל בתי הספר.

<דן נמט: אמר פרופ' וייס, אנחנו בדקנו כמה זמן מתוך שיעור התעמלות של 45 דקות עושים ילדים פעילות גופנית שהיא יותר מהליכה.

<דן נמט: ריצה קלה ומעלה.

<דן נמט: כבודו ינחש?

יעקב מרגי: אמרתי לך, אני שאלתי אם זה לא השתנה.

יעקב מרגי: אני יכול לומר לך, אם אני זוכר, אני צריך להתאמץ לזכור, כיתה י' שלי, מנסה לזכור כמה פעמים הקמתי - - - להכיר את בית הספר מהשכונה למטה, זה לא היה הרבה פעמים.

<דן נמט: ארבע דקות וחצי לבנות, ושבע דקות לבנים.

<דן נמט: זו כמות הפעילות.

<דן נמט: הפעילות המומלצת לילדים היום, מן הסוג הזה, שהיא יותר מהליכה, ריצה קלה ומעלה, על ידי כל ארגוני הבריאות בעולם, היא למעלה מששים דקות, במצטבר.

<דן נמט: זאת אומרת, אתה לא צריך לעשות ששים דקות, כי אם אתה הולך ברגל לבית הספר עשרים דקות זה בסדר, אם אתה עולה במדרגות זה מצוין, אם אתה מוסיף עשרים דקות בחינוך גופני זה מצוין ואם אתה אחרי הצהרים עושה עוד עשרים דקות אז אתה מסכם את זה לששים דקות.

<דן נמט: את זה אולי אנשים לא כל כך יודעים.

<דן נמט: אתה לא צריך לעשות את זה ברצף.

<דן נמט: אם אנחנו נגיע למצב שבו במערכת החינוך עושים עשרים וחמש דקות מתוך ארבעים וחמש דקות פעילות גופנית ואנחנו מוסיפים עוד ארבעים דקות אחר הצהרים אז אנחנו פותרים – ביחד עם הנושא של התזונה שידברו עליו אחר כך, הרבה מאד מן הבעיה וחוסר פעילות גופנית הוא מאד קריטי, גם בנושא של השמנה אבל גם בנושא של סוכרת.

יואב בן צור: היינו נוסעים עם אופניים לבית הספר אבל היום אלה אופניים חשמליות.

<דן נמט: אמת.

<דן נמט: אגב, הייתי עכשיו באמסטרדם, באיזושהי תכנית שעושים שם, ואין איש שרוכב על אופניים חשמליות באמסטרדם.

<קריאה: כי זה בושה שם.

<דן נמט: ופה זה הפוך.

<דן נמט: שאלתי ילד שמן למה אתה לא רוכב לבית הספר על אופניים אז הוא אמר לי: ההורים שלי לא יקנו לי אופניים חשמליות.

<דן נמט: אמרתי: אבל אופניים רגילות, הוא אומר: כל הילדים ילעגו לי.

יעקב מרגי: סליחה, אני אספר לך, אני לא מתבייש, הבן שלי בכתה י' כרגע, היה לו תחביב רכיבת שטח, הלכתי לתל אביב, בחרתי לו את האופניים כשיצאתי אמר לי מישהו, נכנס בדיוק והסתכל עליי, אמר לי: שמע, לך תעשה ביטוח מקיף לאופניים האלה, בגלל המחיר שלהם.

יעקב מרגי: שלחתי אותו לחוג רכיבה, זה לא ליד הבית, צריך להסיע אותו, זה היה בקיבוץ בארי, מחזור ראשון, מחזור שני, ואמרתי: ישתבח שמו, הוא היה עם נטייה – היום הוא כבר לא עם נטייה כי הוא עם מודעות, והנה, החברים שלו, עם המכה הזו של האופניים החשמליים, הוא עזב אותם.

יעקב מרגי: עזב את אופני השטח, וזו מכה.

יעקב מרגי: זו מכה.

יעקב מרגי: ואני, כל עוד הוא רכב והשתובב ושיחק, הייתי מבסוט.

יעקב מרגי: אמרתי: מה שהוא זולל מפה מוריד שם, אין בעיה אבל, אין לי ספק, זה אחד הדברים.

יעקב מרגי: טוב, ניתן לעוד רופא שמתמודד עם זה ולאחר מכן נפתח את הדיון.

יעקב מרגי: פרופ' אבי פורת.

<אבי פורת: שלום, אני רופא ראשי של "מכבי", פחות מתמודד עם זה אבל אני מתמודד מזווית אחרת.

<אבי פורת: אני אגיד כך, קודם כל, הזכיר לי עכשיו הדיון, שפירוש המלה דוקטור במקור הוא "טורה" וזה מורה.

<אבי פורת: פרופסור נמט עכשיו הזכיר לי למה התפקיד של רופא זה גם לחנך, כי הוא מחנך ילדים וכל הכבוד לך.

<אבי פורת: הקופות כמובן, הן אלה שהכניסו את - - -

<קריאה: דוקטור מורה?

<אבי פורת: דוקטורֶה, משמעותו מורה, אז קודם כל רופאים הם מורים, עכשיו הוא הזכיר לי את זה.

<אבי פורת: דבר שני, מי שהכניס את מדידת המשקל-גובה ואחוזונים למדינת ישראל, זה קרה רק לפני עשר שנים, הקופות הכניסו את זה.

<אבי פורת: לפני זה לא היו שום מדידות, לא היינו יושבים היום ויודעים איזשהו מספר על משקל הילדים ועל השמנה, אנחנו הכנסנו את זה מתוך הבנה של מגמה של מגיפה.

<אבי פורת: עכשיו אנחנו כבר בשיא המגיפה.

<אבי פורת: שיא המגיפה הוא, מי שמסתכל מעבר לים, אצל האמריקאים, שליש מהילדים כבר מקבלים היום ארבע חמש תרופות, כשהם בגיל ההתבגרות, ארבע חמש תרופות של מבוגרים, כולל כולסטרול, לחץ דם והכל.

<אבי פורת: אנחנו לא רוצים להגיע למצב הזה.

<אבי פורת: הקופות נחרדות מן ה'סנריו' הזה, שהנוער הזה הופך להיות כמו חולים כרוניים, אז אנחנו את חלקנו – מה שאנחנו יכולים לעשות זה מרפאות שנלחמות בהשמנה אצל ילדים, אנחנו עושים ופורסים, כמובן שאנחנו עושים דברים ואני אגיד כאן, אני אקצר, רק אגיד דבר אחד.

<אבי פורת: למדנו שבעשייה בתחום הזה כל אחד צריך לתרום את היכולות שלו ואת הפריסה שלו ואת ההבנה, אבל הקושי פה הוא שזה דורש שיתוף פעולה בין מערכת הבריאות, מערכת החינוך והרשויות.

<אבי פורת: דיברתם על גנים, אנחנו צריכים לחבר את הדברים האלה.

<אבי פורת: כשזה מגיע לחיבורים וממשקים, אז יוזמות מקומיות של כל אחד מן הגורמים לא יעזרו, כי צריך גורם אחד שמחבר את זה, אנחנו צריכים תכנית לאומית, תכנית שנתמכת, אולי עם כל הכוחות ביחד, מערכת הבריאות לבד לא תתמודד עם זה לעולם, היא חייבת את שיתופי הפעולה.

<אבי פורת: בגלל שזה מורכב לעשות שיתופי פעולה אפילו בין משרדים, בוודאי עם רשויות, אז יש לנו ניסיון קטן שמצליח אבל, צריך להרחיב את זה למודל ארצי, וגם בזה אני יכול להגיד שכל פעם שיציעו לנו מודל כזה אנחנו נתחבר.

<אבי פורת: הקופה תתחבר לכל תכנית שמחברת יוזמות, בתי ספר, גנים, מתנ"סים, כשבה יש חיבור של מערכת חינוך, בריאות ורשויות.

<אבי פורת: זה מה שאני אומר.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: יש מספר רב של מבקשי רשות דיבור, זה רק מעיד על החשיבות.

<אילנה שמלה ללום: האם אפשר בשם רשויות לדבר?

<אילנה שמלה ללום: אני רשומה.

יעקב מרגי: בשם רשויות?

יעקב מרגי: ודאי.

יעקב מרגי: מוטי פרלמוטר, מנכ"ל האגודה הישראלית לסוכרת.

<מוטי פרלמוטר: שלום לכל הנוכחים.

<מוטי פרלמוטר: חלק מכם שהיו בדיון הקודם, שמעו מה שאמרתי אבל אני רוצה לחזור על זה.

<מוטי פרלמוטר: לפני שלש שנים ניסינו לעשות מהלך, עם יעל גרמן, ניסינו לעשות את זה גם עם מר ליצמן, להעביר איזשהו חוק מאד פשוט, כי שני השרים הנכבדים אמרו לי שתמיד יש בעיה שמשרד האוצר מתערב ולא מאפשר לתת תקציבים.

<מוטי פרלמוטר: זה היה כשדיברנו על נושא של עזרה לעמותות חולים.

<מוטי פרלמוטר: ואז הצענו חוק מאד פשוט שלא עולה לאוצר המדינה אפילו אגורה אחת וזה איסור מכירת משקאות ממותקים בסוכר במוסדות חינוך.

<מוטי פרלמוטר: זה כל כך פשוט, זה כל כך ישים, לא עולה למדינת ישראל אגורה אחת, אני לא מבין מה הסיפור של החוק הזה, למה אי אפשר לחוקק אותו ולמה אי אפשר לאכוף אותו?

יעקב מרגי: נמצאת אתנו עירית ליבנה היא תגיב.

<מוטי פרלמוטר: רגע, לפני זה.

<מוטי פרלמוטר: אני רק רוצה לחזק את מה שאמר חבר הכנסת הנכבד על חינוך בגיל צעיר.

<מוטי פרלמוטר: אנחנו אמנם מדינה יהודית אבל מותר גם להסתמך על מקורות זרים.

<מוטי פרלמוטר: במאה ה-16 היה איזשהו נוצרי אחד בשם איגנטיוס מלויולה שייסד את מסדר הישועים.

<מוטי פרלמוטר: מסדר הישועים הקים את מערכת החינוך המודרנית הראשונה בהיסטוריה, שכל בתי הספר היום וכל האוניברסיטאות בעולם מבוססים על שיטת הלימוד שהם הנהיגו והוא אמר משפט אחד שכולם מצטטים אותו: "אם תביאו אותם אלי צעירים מספיק אני אעשה אתם מה שאני רוצה" וזה משפט שאנחנו צריכים לקחת ואנחנו צריכים להתחיל את זה בגני הילדים.

<מוטי פרלמוטר: ללמד ילדים איך לאכול, מה לצרוך ואיזו פעילות גופנית לעשות.

<מוטי פרלמוטר: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אפרת טיש.

יעקב מרגי: מקדמת מדיניות ציבורית, האגודה לסוכרת נעורים?

<אפרת טיש: כן.

יואב בן צור: אני רק רוצה להגיד לךָ שזה כבר היה במשנה: "בגיל שלש למקרא".

<מוטי פרלמוטר: אבל אנשים לא מכירים את זה.

יואב בן צור: נעשה להם הכרה יותר טובה מזו של מסדר הישועים.

יעקב מרגי: הישועים ינקו מן היהדות.

<אפרת טיש: אני רוצה לתת דגש על הילדים עם סוכרת מסוג 1 במערכת החינוך.

<אפרת טיש: אנחנו מדברים על כל נושא התזונה והמשמעות של מניעת השמנה, אבל במערכת החינוך נמצאים ילדים שמאובחנים כבר עם סוכרת מסוג 1 ונאמר גם בדיון הקודם, שזו לא מחלה שאפשר למנוע אותה, או שהשמירה על האוכל תעזור לאי- התפרצותה אבל, כל ההיערכות של מערכת החינוך בנושא התזונתי, כמובן תאפשר להם איכות חיים הרבה יותר טובה בבתי הספר.

<אפרת טיש: היום אנחנו מתמודדים עם המון בעיות עקב האירועים הבלתי נגמרים, התזונה בצהרונים, התזונה בכלל בבתי הספר שבאמת מפריעים לאיזון ולשמירה על הטיפול של הילדים האלה.

<אפרת טיש: כמובן גם אחר כך, אנחנו רואים את הדיווחים או את חוסר האיזון כבר בגילאים הרבה יותר צעירים, שזה היבט נוסף.

<אפרת טיש: חשוב כשנערכים – ומערכת החינוך נערכת בנושא כל כך משמעותי, לזכור שההשפעה היא הרבה מעבר להשמנה אלא כמובן על מחלות נוספות, שאיתן ילדים נמצאים במערכת החינוך.

<אפרת טיש: והיבט נוסף, גם לוועדה הזו הובא בעבר נושא של סייעות ועוד דברים בשאלה איך אפשר לעזור לילדים סוכרתיים במערכת החינוך, אז לפעמים יצירת סביבה מתאימה יותר תפתור הרבה היבטים אחרים שעלו גם פה.

יעקב מרגי: אני רק רוצה לומר, לפעמים תוך כדי דיונים כאלה, הרי הם לא דיונים תוססים, ושואלים: מה כבר יתנו דיבורים פה בוועדה, אז תדעו לכם, דעו לכם שלוועדות הכנסת יש השפעה רבה.

יעקב מרגי: אני אתן לכם דוגמה.

יעקב מרגי: בקדנציה הקודמת הייתי יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יעקב מרגי: יצא לי לנהל את הדיון על מודעות להפטיטיס סי וזה היה כמה חודשים לפני כינוס ועדת סל הבריאות.

יעקב מרגי: נכון ש"וועדת הסל עצמאית" ו"לא נתונה ללחצים" וטוב שכך, כך היא צריכה להיות אבל, מה לעשות, בבני אדם עסקינן ואגלה, רק לאחרונה מישהו ידע על אותם ילדים שהריטלין והקונצרטה כבר לא משפיעים עליהם ויש תרופה אחרת, אבל כשהתחילו לדבר הנה היא נכנסה לסל.

יעקב מרגי: קיימנו דיון ובאמת הייתה נוכחות מרשימה שכל הפרופסורים מן השורה הראשונה שמובילים נכחו בדיון, וכמובן אני הבאתי מן הידע הכללי של הנושא והיה דיון ער.

יעקב מרגי: והיו גם אנשי משרד הבריאות, ואחרי כמה חודשים אותה תרופה יקרה שבמהלך הדיון חשבנו שאין לה סיכוי, כי המחיר לכל מטופל היה בסביבות מאתיים וחמישים אלף שקל ולאחרונה התבשר, שכל שבע-מאות המטופלים שזכו לטיפול וקיבלו את התרופה, נרפאו עם מאה אחוזי הצלחה.

יעקב מרגי: זו מחלה שמי שחלה בה ידע שזו תלווה אותו עד למוות, עד למוות המוקדם והנה, מאה אחוז ריפוי.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה, אני אקח אחורה, לקדנציה הראשונה שלי, ב- 2003, החלפתי את יו"ר ועדת המדע, ושומו שמים, דרשנו להכריז "טלנטוס", זוכרים?

יעקב מרגי: וזה היה "אי אפשר" והיום מישהו חושב - - -

<קריאה: נעשה שינוי ענק.

יעקב מרגי: לכן יש את הכנסת וועדות הכנסת יכולות לביא לשיפור ולשינוי.

יעקב מרגי: לא תמיד מצליחות ולא תמיד באות לידי ביטוי, כי כמו שאמרתי הבוקר, פתחתי את העיתון, עניין את עורך העיתון לשים בעמוד שלם ויכוח קולני ומטופש בין שני חברי כנסת.

יעקב מרגי: זה מה שעניין את עורכי העיתון, עיתונים שמעצבים את מצב הרוח הלאומי שלנו, והנה, מן הבוקר, הועדה הזו וְועדות שונות של הכנסת, דנות ועוסקות בנושאים ואת זה לא מביאים לידיעת הציבור.

יעקב מרגי: והועדות הן משודרות, הן בשידור אינטרנטי, אבל מה לעשות, מחפשים את ה"צהוב", לכן אני אומר לכם, זה יום חשוב, זה דיון חשוב, אנחנו נצא גם עם מסקנות חשובות והדוברת הבאה היא מרינה - - -

<קריאה: ברשותך, רק להזכיר, מדברים פה על הגיל הרך וגילאי 0-3 הם לא תחת מערכת החינוך.

יעקב מרגי: אנחנו שואפים לאחד את זה.

יעקב מרגי: הייתי מוכן לדון אבל לא רוצה לקבל איזו נזיפה מוועדה אחרת שזה שייך לה.

<קריאה: הכול שייך, בסופו של דבר מדברים על הגיל הרך אבל - - -

יעקב מרגי: בסדר, רק להתחיל ולקצר בדיבורים כי יש הרבה דוברים ואנחנו רוצים להגיע לסיכום.

<מרינה מאיר: אני רוצה להקדים ולהגיד שמדינת ישראל - - -

יעקב מרגי: הציגי את עצמך בבקשה.

<מרינה מאיר: מרינה מאיר, אני מנהלת ארצית של תחום בריאות וסביבה באגודה לבריאות הציבור, שהיא עמותה שפועלת כארבעים שנה לקידום בריאות, איכות הסביבה וטיפול בבריאות הגוף והנפש של האוכלוסייה בישראל, על פי ערכים של שוויון.

<מרינה מאיר: אני רוצה להקדים ולהגיד שמדינת ישראל משקיעה תקציבי עתק בטיפול בתחלואה ומדי שנה משקיעה תקציבים זעומים ביותר, אם בכלל, בתחום המניעה.

<מרינה מאיר: ואולי הדבר החשוב ביותר שצריך לצאת מדיוני הוועדה – זו ואחרות, שההקצאה הממלכתית של כל משרדי הממשלה לטובת המניעה צריכה להיות שקולה, מרשימה ומשמעותית, על מנת שתוכל ליצור שינוי במציאות הקיימת.

<מרינה מאיר: אנחנו באגודה פועלים בבתי הספר ומובילים תכנית שנקראת "נאמני בריאות – כל אחד יכול כל אחד מצליח" בעשרות בתי ספר מדי שנה.

<מרינה מאיר: בחברה הערבית, בחברה היהודית, פחות בקרב החברה - - - אבל גם שם.

<מרינה מאיר: ורואים שינוי.

<מרינה מאיר: אבל מדי שנה אנחנו רואים שגם כשעוזבים את מערכת החינוך, הנסיגה בהישגים מתרחשת, מן הסתם, היא זוחלת אחורה.

<מרינה מאיר: ולכן, צריכה להיות הקצאה שנתית, תמידית, כל הזמן, כדי שההישגים האלה יישמרו לאורך שנים ויהפכו למציאות קיימת.

<מרינה מאיר: צריך ליצור מציאות שבה, בכל מוסדות המדינה ולא רק בבתי הספר, אלא בכל מוסדות מדינה, גם בכנסת ישראל, יגישו מזון בריא, כל הזמן, גם בהפסקות, גם בכיבוד הממלכתי הקיים ובוודאי במערכת החינוך.

יעקב מרגי: אני חייב לומר, אנחנו עושים סיורים בבתי ספר, לפני שהייתי בתפקיד הזה, בתפקיד יו"ר ועדת החינוך, נכנסים לבתי הספר, יש דחף של הגננות ומנהלי בתי הספר, להראות את הפינה הירוקה, "אנחנו בית ספר ירוק".

יעקב מרגי: למה עושים את זה?

יעקב מרגי: בריאות.

יעקב מרגי: במקום ללכת לתתי סעיפים, - - - אנחנו בית ספר בריא.

יעקב מרגי: צריך להכניס את זה.

יעקב מרגי: לדרג בתי ספר.

יעקב מרגי: אנחנו בית ספר בריא.

<מרינה מאיר: זה קיים.

<מרינה מאיר: אני רוצה רק להוסיף, יש פעילות ענפה שמתקיימת אבל גם בצורה ארעית ולא מספיק ממוסדת וממלכתית, גם בהתנדבות, גם בקרב ההורים, גם בהכשרת מורים, רק כשכל הזרועות האלה יעבדו יחדיו, על בסיס תקציב ממלכתי ידוע מראש, עם תכנית לאומית מתוכננת, אז תהיה מציאות שבה ילד לא ייחשף בכלל, בתוך מוסדות המדינה ובוודאי במערכת החינוך, למזון שהוא לא בריא.

<מרינה מאיר: בין אם זה - - - ובין אם זה מזון אחר שמוגש, גם בחדרי מורים בהפסקה או בישיבות צוות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אילנה שמלה ללום, מנהלת מחלקת בריאות בעירית אשדוד.

יעקב מרגי: בואי נשמע מה יש לכם, מה עשית.

<אילנה שמלה ללום: תודה.

<אילנה שמלה ללום: אל"ף, משרד החינוך התרבות והספורט, בעצם, אנחנו כעיר, רואים את זה ושלובים בשלושת המשרדים האלה.

<אילנה שמלה ללום: אנחנו חושבים שלעיר – אני יכולה כאן לשבח את ראש העיר שלי שחושב וגם עושה למען קידום בריאות התושבים שלו, ולא מטיל את האחריות על אחרים.

יעקב מרגי: הוא לא - - -

איציק שמולי: הוא טוען, כשתדבר אתו הוא יגיד לך: זה לא בגלל שאני רופא, אני חושב שמבחינה של ניהול עיר, גם בריאות התושבים היא בראש מעייניי.

איציק שמולי: ולראייה, העיר שלנו – דיבר הפרופסור פה על התפקיד המכריע של רשות, אז אנחנו גם עיר ששותפה ברשת ערים בריאות, לצערנו זה לא תפקיד שנכלל בשדרת התפקידים ברשויות מקומיות, אלא רק רשויות שהביעו נכונות לקדם את בריאות התושבים.

יעקב מרגי: האם את יכולה לומר לי כמה ערים הצטרפו?

<אילנה שמלה ללום: אנחנו נמצאים היום עם חמישים ושלוש רשויות ומועצות ששותפות ברשת, מתוך מאתיים חמישים ותשע רשויות, עדיין, יש לנו עבודה מרובה לעשות.

יעקב מרגי: אין סעיף תקציבי לזה.

<אילנה שמלה ללום: לא.

<אילנה שמלה ללום: זו החלטה של ראש רשות, כמה הוא מתקצב.

<אילנה שמלה ללום: הדרך עוד ארוכה.

<אילנה שמלה ללום: אין ספק, אני יכולה להגיד אולי בשיא הצניעות, שאנחנו יכולים להוות איזושהי תקווה והוכחה לכך שאם ראש עיר רוצה, הוא ימצא את המשאבים לכך וזה גם מתבטא בהרבה מאד תוצרים חיוביים בחיי התושבים.

<אילנה שמלה ללום: עיר שלוקחת על עצמה את האחריות מעצבת תרבות חדשה, היא משפיעה מאד על החינוך, יש לי פה שותפים ממשרדי הבריאות, הספורט, החינוך, אני חושבת שהם יכולים להעיד שכאשר רשות לוקחת את זה בראש מעייניה אז יש השפעה מכרעת שבאה לידי ביטוי הרבה יותר חזק, בשאלה איך בעצם מקדמים בריאות.

<אילנה שמלה ללום: אנחנו מתערבים בהרבה מאד תחומים שרשויות חושבות שאולי לא מתפקידן להתערב.

<אילנה שמלה ללום: הנושא של ספורט בבתי ספר, אז אצלנו החליטו שבגלל נתוני הפתיחה הלא טובים שיש לעיר כמו אשדוד מבחינת תחלואה, אז הוחלט שהספורט כן יהווה בסיס ראשוני לפעילות עירונית.

<אילנה שמלה ללום: אנחנו כרשות עיצבנו סביבה שמעודדת ספורט ואם התחלנו בסקרים שמראים על 27% תושבים שמבצעים לפחות פעם אחת בשבוע ספורט, אז לשמחתנו, בשנה שעברה, משרד התרבות והספורט עשה סקר חיצוני לא שלנו, שבא וסיפר לנו שיש 78% בארבע השנים האחרונות, מ-27% ל-78% תושבים שעושים לפחות פעם אחת ספורט.

<אילנה שמלה ללום: הגענו ל- 53% שכן עושים שלש פעמים בשבוע ספורט.

<אילנה שמלה ללום: בתחום החינוך – עירית יכולה לבסס את זה, תשעה עשר בתי ספר מקדמי בריאות, אני חושבת שזה המספר הגדול ביותר בארץ, מבחינה רשותית, של מקדמי בתי ספר.

<אילנה שמלה ללום: אצלנו כל הגנים עברו השתלמויות.

<אילנה שמלה ללום: התערבנו בנושא של תזונה, מגיל שלש, גם גיל שלש נכללים במעונות - - -

יעקב מרגי: כמה זמן אתם ברשת?

<אילנה שמלה ללום: העיר ברשת משנת 1997.

יעקב מרגי: האם אתם מודדים?

יעקב מרגי: קוד, סליחה, - - -

<אילנה שמלה ללום: בוודאי.

<אילנה שמלה ללום: בוודאי.

יעקב מרגי: איך?

<אילנה שמלה ללום: יש לנו שאלונים שאנחנו עושים, יש לנו סקרים שאנחנו מבצעים כרשות, והיחידה האסטרטגית איתנו.

<אילנה שמלה ללום: יצאנו בקמפיינים, אנחנו שותפים גם עם עמותת "מהיום" בבניית מודל עירוני, יצאנו בקמפיין מאד פשוט של "אשדוד שותה מים" אנחנו כבר שנה רביעית, אתה מוזמן לראות, אצלנו בבתי הספר אין את ה - - -

יעקב מרגי: אלה שלא הבינו הלכו לים.

<אילנה שמלה ללום: הם לא שותים את מי הים, אותם אנחנו שולחים לכיוון אחר אבל אצלנו, בבתי הספר, אין מכונות שתיה, כבר קרוב לשש שנים.

<אילנה שמלה ללום: אצלנו בבתי הספר כל המטבחים העירוניים עברו תהליך של בניית תפריטים מומלצים ללא אוכל מעובד, ללא שתיה מתוקה, ללא פרוסות לחם עם שוקולד.

<אילנה שמלה ללום: אנחנו מנסים עדיין – ויש לנו גם כן תקציב, אנחנו חולמים, החלום הבא שלנו הוא לבנות מטבח שהוא יהיה המטבח המזין של העיר, שאנחנו נצמצם פערים - - -

יעקב מרגי: אשדוד מצטיינת גם בקטע שהם היו מן הראשונים במרכז העצמת הורים, אם אני לא טועה.

<אילנה שמלה ללום: נכון, אנחנו עושים סדנאות להורים גם.

<אילנה שמלה ללום: יש לנו עכשיו, היום, אתם יכולים לבוא, היום בערב, יש לנו סדנה שקראנו לה "סדנת המקרר הבריא", יש לנו בסדנה הזו שלושים משפחות וקשה להוציא אותן מהבית אבל יש לנו כבר סדנה רביעית בנושא, שהורים כן רוצים לדעת, כי העיר מייצרת שיח אחר ולרשות יש השפעה מכרעת על התרבות העירונית שלה.

<אילנה שמלה ללום: כשראש העיר החליט שאצלנו יהיה חוג לכל ילד אז עודדנו חוגים בספורט כדי שילדים יתחילו להתנהל אחרת.

<אילנה שמלה ללום: זה פותר הרבה בעיות.

<אילנה שמלה ללום: לא רק את הנושא של תזונה אלא גם את הנושא של ישיבה, יושבנות מממושכת, מחלות שהן לא בעקבות תזונה.

<אילנה שמלה ללום: אני חושבת, אם באתי להגיד את מה שיש להגיד, אז זה שלרשות יש מקום בקבלת החלטות גם בנושא של משרד החינוך, גם התרבות והספורט, לקדם את העניינים הבריאותיים.

<אילנה שמלה ללום: אנחנו אבן שואבת לכל הבעיות של התושבים ואנחנו נשמח שגם - - -

יעקב מרגי: התפרצת לדלת פתוחה, אני מאמין בזה, חושב כך, בגלל זה הרבה פעמים שהם לא פה אז אני נוזף בהם.

<אילנה שמלה ללום: בגלל זה אני אומרת.

<אילנה שמלה ללום: מצד אחד, - - -

יעקב מרגי: אבל זו דוגמה, אין ספק.

<אילנה שמלה ללום: אנחנו יכולים להוביל תהליכים - - -

יעקב מרגי: - - - השלטון המקומי, אבל את רואה, כשיש מקום לשבח אני עושה את זה בנדיבות רבה.

<אילנה שמלה ללום: אבל המדינה צריכה להבין שהרשות גם צריכה תקציבים כדי להוציא אותן לפועל, לא כל רשות היא רשות אשדוד.

יעקב מרגי: לכן שאלתי, זה ראוי לשבח, כי אם הייתי יודע שיש תמיכה של משרד ממשלתי כזה או אחר אז הייתי אומר, בסדר, אבל כשזה ללא תקנה תקציבית ורשות שיוזמת ועושה זה דבר מבורך.

<אילנה שמלה ללום: אני שומעת פה "לא, לא" בשנתיים מאז שהתחיל "אפשרי בריא" שזה לארבע שנים, זכינו לקבל מיליון ₪, זה הכול.

יעקב מרגי: וזה נעצר.

<אילנה שמלה ללום: וזה נעצר.

<אילנה שמלה ללום: והמיליון ₪ לא עושים כל כך הרבה, הרוב בא מהרשות.

יעקב מרגי: הקשיבי, לא יודע, לא שמעתי את קריאת הביניים אבל מי שאמר בסך הכול "הרים לי להנחתה", כי אנחנו נדון גם ב"אפשרי בריא" לאן נעלם, מי ברח, השותפים שברחו, - - -

<אילנה שמלה ללום: חבל, זו תכנית ש - - -

יעקב מרגי: בקטע הזה, משרד הבריאות, אני מבין למה זה בא מהצד הזה כי משרד הבריאות נשאר כמעט לבד שם.

יעקב מרגי: בואי נשמע, נשמע אחר כך, יכול להיות שאני טועה, נשמע על "אפשרי בריא".

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: הסקירה שלך הייתה חשובה.

<רות דיין מדר: אפשר להוסיף?

יעקב מרגי: בבקשה.

<רות דיין מדר: משפט אחד.

<רות דיין מדר: יש יחידה בתוך מרכז השלטון המקומי בשיתוף פעולה המתקיים כבר עשרים וחמש שנה עם משרד הבריאות עם משרד החינוך ועם משרד התרבות והספורט, הם שותפים לעבודה שמתקיימת ברשת.

<רות דיין מדר: אנחנו, בוועידה של השלטון המקומי שתתקיים ב 20 לינואר, נחלק לכל ראש רשות ומנכ"ל מדריך, מדריך הערים הבריאות, ודיסק און קי על מנת שכל רשות תדע מה היא צריכה לעשות כדי להפוך להיות עיר בריאה, מהי המתודה, מהי השיטה, ניתן דוגמאות של ערים החברות שם, נשמח להעביר גם לוועדה דיסק.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: אני חסיד, אני מכיר את הזווית מכאן ומכאן, הייתי בקדנציה אחת שר ואני אומר לך שאני חסיד של לתמרץ רשויות במבחנים כאלה, מסוימים, של בריאות, של מודעות, ומבחני תמיכה זה לא חכמה לעשות ושר צריך להיות כן עם עצמו כשהוא מעצב מדיניות במבחני התמיכה שלו, שהם מעבר לתקציבים.

יעקב מרגי: מבחני תמיכה הם לא תקצוב, הם בנוסף, לתת העדפה לערים שיוזמות בתחומים כאלה, כל אחד והכיוון שלו, אני חושב שזה מבורך.

יעקב מרגי: איך אתם קוראים לזה?

יעקב מרגי: רשת?

<אילנה שמלה ללום: ערים בריאות.

יעקב מרגי: רשת ערים בריאות?

יעקב מרגי: או.

יעקב מרגי: קיי.

<אילנה שמלה ללום: זו רשת שגם מחוברת לרשת - - -

יעקב מרגי: להתאזר בסבלנות, אנחנו לקראת סוף רשימת הדוברים.

יעקב מרגי: דר' צור, ארגון ההורים הארצי.

<צור טהון: שמי צור טהון, אני מרכז את כל נושא ההזנה מטעם ארגוני ההורים בכלל בארץ.

<צור טהון: מבחינתי, כל הנושא הזה, אחרי עיסוק של שנים די רבות בו יחסית לגילי, לדעתי הנושא הזה הוא דוגמה קלאסית לאנדרלמוסיה ואני אנסה להסביר גם למה.

<צור טהון: יש הרבה תכניות – החל מתחילת שנות האלפיים וזה הוזכר גם היום, יש ידע אינסופי, דיברו על זה רופאים שמבינים בזה יותר טוב ממני, יש הרבה רצון טוב אבל, אין סינכרון בין כל הגורמים ויש פער גדול, בין למשל התכנית שהרגע הוצגה "רשת ערים בריאות" לבין מה שקורה בפועל בשטח, ואני מדבר לא רק בתוקף היותי תושב גבעתיים שמרכז את הנושא בגבעתיים, אלא מדבר גם כאחד שמתמצא בערים אחרות.

<צור טהון: קודם כל הנושא קצת מדאיג אותי, כי אני חושש ממצב של היווצרות פערים בין רשויות קצת יותר חזקות ואיתנות כלכלית לבין רשויות יותר חלשות.

יעקב מרגי: זה יהיה.

<צור טהון: זה דבר אחד.

<קריאה: זה קיים כבר.

<צור טהון: אני אעשה קצת סקירה רק ברמת הכותרות, של השחקנים המרכזים.

<צור טהון: מבחינת רגולציה, הוזכר החוק מיולי 2014, אין עדיין תקנות, למרות אולטימטומים שכבר ניתנו.

<צור טהון: זו עובדה.

<צור טהון: מבחינת רשויות מקומיות שכמו בהרבה תחומים הן הגוף הביצועי, הוא זה שדואג בשטח לפעולה, הוא נעזר הרבה פעמים במכרזים, הרבה פעמים לצערי גם במכרזי מחיר וברגע שהעיקרון הכלכלי הוא דומיננטי הילד כבר מפסיד מזה - - -

<אילנה שמלה ללום: הוכחנו שבאותו מחיר אפשר לקבל אוכל יותר טוב.

<צור טהון: לא בתשעה שקלים וזו עובדה.

<צור טהון: אין ויכוח.

<צור טהון: אני לא יודע מה לגבי אשדוד, אני לא מייצג כרגע את אשדוד.

יעקב מרגי: גבירתי, אין ספק שכשבתכנית העבודה יש סעיף שנקרא ערים בריאות אז במיכרוז שוב, כשזה נכנס לעבודה מערכתית אז התוצאות הן בהתאם, ולכן ההתפרצות שלך היא אמנם ברורה אבל מיותרת.

יעקב מרגי: לא מדברים - - -

<צור טהון: אני כמובן יכול לענות לך אבל אחרי זה.

<צור טהון: ישבתי לא פעם ולא פעמיים אלא עשרות פעמים מול בעלים של מפעלי מזון למיניהם, חלקם במכרז של משרד החינוך, חלקם כגוף פרטי והם אומרים לי: אין לי שום אפשרות בתשעה שקלים לקיים ארוחה כמו שאתה דורש.

<צור טהון: זאת עובדה ואפשר לתת לה המון סימוכין.

<צור טהון: כל מה שקשור למשרד הבריאות ומשרד החינוך – שני הגופים המרכזיים, יש שם אנשים מצוינים, אבל ה matching לוקה בחסר.

<צור טהון: לפעמים אנחנו מביאים אותם בכוח לאותו שולחן.

<צור טהון: ה- matching פה בעייתי, דיברנו על זה גם בישיבה הקודמת.

יעקב מרגי: צימוד, צימוד.

יעקב מרגי: יש מילה למצ'ינג.

<צור טהון: סורי.

<צור טהון: הצימוד לוקה בחסר.

<צור טהון: עוד גורם שהוא מבחינתי קריטי, זה צוותים חינוכיים, אני מצר על העובדה, ואם קיים פה נציג של צוותים חינוכיים כמו התאחדות המורים או כל מיני ארגונים כאלה אז חבל שהוא לא נשמע, כי בסופו של דבר זה הגורם המתווך.

<צור טהון: ולמה אני אומר את זה?

<צור טהון: אני יכול להביא ארוחה נהדרת לילד אבל אם הוא לא אוכל אותה אז לא עשיתי פה כלום.

<צור טהון: הזכירו פה את חורה, חורה זה דוגמה למקום שהתגבר על הפער התרבותי, כי ילדי חורה התקשו לאכול 'צימֶס', הם מעדיפים אוכל שהם מכירים מהבית, אותו דבר אצלנו.

<צור טהון: אני יכול לתת דוגמה קונקרטית.

<צור טהון: בנינו ארוחה מפשטידה עתירת חלבון, עדשים ומג'דרה, אם היו יכולים היו זורקים לי את זה על הראש ואני בכוונה מגזים.

<צור טהון: הילדים לא אכלו, הופעל לחץ על ההורים, ההורים הפעילו לחץ על הגורמים שמפעילים את הצהרונים, אלה גורמים פרטיים ובזה זה נגמר.

<צור טהון: צריך להקצות משאבים גם לגורמים החינוכיים.

<צור טהון: הרבה פעמים מכניסים חלק מהאג'נדה שלהם, שמבוססת על שלושים שנה ניסיון והם לא מחוברים לתהליך.

<צור טהון: זה מאוד מאוד חסר לי גם בדיון הזה.

<צור טהון: וזה מביא אותי גם לכותרת האחרונה שהיא אנחנו ההורים, אנחנו משוועים לעזרה ולהכוונה פה, אני אומר את זה במלוא הצניעות.

<צור טהון: כמו שהמדינה יכולה לחנך אזרח לחסוך עם הפנסיה, שתחנך אותו לבריאות נכונה.

<צור טהון: אני רוצה להוריד את זה מסדר היום שלי כהורה, אני רוצה שהמדינה תלמד אותי מה לעשות.

יעקב מרגי: אני אסביר לך.

יעקב מרגי: אתה יודע למה המדינה מחנכת אותך כאזרח לחסוך לפנסיה?

יעקב מרגי: לא בגלל הפנסיה, רגע, רגע, רבותי, רגע, אני לא מאלה שרואה הכול שחורות ו"לעומתי".

יעקב מרגי: חברות הבטוח וקרנות הפנסיה הפכו להיות החמצן של המדינה במקום הבנקים והן עוברות את הבנקים.

יעקב מרגי: חלק מן היציבות של שוק ההון היום הוא חברות הבטוח וקרנות הפנסיה.

יעקב מרגי: ככל שאתה חוסך יותר, האוצר, כשהוא עושה את הקמפיין הזה, אם משרד הרווחה או הבטוח הלאומי היה עושה את הקמפיין הזה הייתי מאמין לכנות כוונותיו - - -

<צור טהון: אבל אני מדבר רק על הרציונאל של: בוא תעזור לי לעזור לעצמי.

יעקב מרגי: אין ספק, אין ספק שנגעת בנקודה חשובה.

יעקב מרגי: עבודה רב מערכתית היא נכונה לכל התחום.

<צור טהון: כל יום נוסף שעובר - - -

יעקב מרגי: עבודה רב מערכתית, שילוב ידים ותיאום בין מערכות זה דבר מתבקש, דבר חשוב אבל לכן אנחנו כאן.

<צור טהון: והנהגה, הנהגה חזקה בעניין הזה.

יעקב מרגי: או.

יעקב מרגי: קיי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הזכרת את ארגוני המורים, האם יש כאן ארגוני מורים?

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: האם יש לך משהו לתרום לדיון?

<דפנה אבן: מאוד.

יעקב מרגי: בבקשה.

<דפנה אבן: שמי דפנה.

<דפנה אבן: אני גננת ואני נמצאת כאן גם כגננת להשמיע את קולם של הילדים וגם כנציגת ארגון גננות מחנכות.

<דפנה אבן: קודם כל אני באמת רוצה לברך את פרופ' רז שפתח ואמר שהטיפול במחלה הוא לפני התרחשותה, כי באמת הגיע הזמן לשים את האצבע ולהישיר מבט אל הגיל הרך ולהתחיל משם את הטיפול ואת המניעה.

<דפנה אבן: אני גננת וסיימתי הסמכה של שנתיים כגננת מקדמת בריאות ואני מנסה ליישם את זה בגן ולא קל לי.

<דפנה אבן: אני לצערי, שומעת בקנאה את מה שנעשה באשדוד ואומרת: אני בתל אביב חיה כנראה במקום אחר.

יעקב מרגי: מה, לא ידעת שתל אביב זה מקום אחר?

יעקב מרגי: מכל הבחינות.

<דפנה אבן: מדינת תל אביב.

<דפנה אבן: אחר.

<דפנה אבן: אני יודעת מה אני מנסה לעשות בגן שלי וכמה קשה לי – לא בגלל הילדים אלא דווקא בגלל ההורים ואני תיכף אתאר למה.

<דפנה אבן: גם חוסר היכולת שלי לקבל גיבוי מהמערך מעליי, שזו דר' - - - שיושבת פה לידי ומכירה אותי ממסך המחשב, כי אני אחת לחודש שולחת לה מכתב ושואלת: מה קורה?

<דפנה אבן: ותיכף נשמע אם יש לה תשובה.

<דפנה אבן: זה מתחיל מזה שהילדים בגן אצלי, אני עובדת ברמת אביב, ילד בן שלש, שלש וחצי, הוא לא הולך ברגל, הוא גר שני רחובות מהגן, אימא שלו דוחפת אותו בעגלה, או מביאה אותו בג'יפ, או לוקחת אותו על הידיים, וככה היא מכניסה אותו לגן.

יעקב מרגי: את יודעת למה ג'יפ?

יעקב מרגי: כדי שתוכל לעלות על המדרכה.

<דפנה אבן: כל כמה שדיברתי בתחילת שנה על חשיבות המזון, על "גן מקדם בריאות" ועל זה שאני אוסרת להביא ממתקים אז קורה לא אחת שילד מגיע עם שקית של קורנפלקס, שזו בעצם ארוחת הבוקר שלו, וזה לא קורנפלקס בלי הסוכר, זה הקוביות האלו, השוקולדים עם הקרם בפנים, שזה יהיה טעים ומתוק, - - -

יעקב מרגי: רבותי, אנחנו הורים, אנחנו עושים, אנחנו ממלאים את המגירות בבית.

<דפנה אבן: אז לצערי הרב זה עדיין קורה, למרות שאני הרבה פעמים מציעה: בואו ניתן בננה או תפוח כתחליף.

<דפנה אבן: אני גם מציעה להורים לתת ארוחת בוקר של פרוסה עם גבינה ולא את שקית הכריות הזו אבל זה לא תמיד עוזר.

<דפנה אבן: זה ממשיך עם זה שתזונה בגן היא לא משהו שיש מאחוריו חוזר מנכ"ל ברור.

<דפנה אבן: נכון שיצא חוזר מנכ"ל – והודיתי לעירית על זה בתחילת שנה, שיצא חוזר מנכ"ל שמדבר על בתי הספר.

<דפנה אבן: שאלתי אותה מתי תתייחסו לגנים?

<דפנה אבן: מתי ייצא חוזר מנכ"ל שמדבר על זה שאסור להביא ממתקים לגן ואסור שגננת תחלק מיץ, -- -

יעקב מרגי: עירית, רגע, רגע, בואו - - -

<דפנה אבן: אני שאלתי אותך ואת אמרת לי לפני ששה חודשים שהחוזר מוכן ומעוכב ושיש - - -

<עירית ליבנה: 2011 - - -

יעקב מרגי: עירית, עירית, רגע, עירית, עירית, בואו תקשיבו, דפנה, שניה.

יעקב מרגי: אני כופר בכל הסוגיה הזאת של חוזר מנכ"ל, הייתי שר, גם המנכ"ל שלי הוציא חוזר, בסדר, לא - - -

<קריאה: הוא חשוב - - -

יעקב מרגי: סליחה, איך למצוא מנגנון אחר, אני אסביר לכם.

יעקב מרגי: חוזר מנכ"ל במשרד שהוא עתיר פעילות הופך להיות ספר לא קריא, כי הוא גם לא מושך.

יעקב מרגי: האותיות שהן כתובות בו הן מתקופה מנדטורית.

יעקב מרגי: אני כיו"ר ועדה רוצה לפעמים לראות את החוזר לצורך הדיון, אני מתחיל, פותח אותו, סוגר.

יעקב מרגי: גם לי יש מגבלות מסוימות.

יעקב מרגי: אני לא מקבל, טוב שיש חוזר מנכ"ל, טוב שיוצא חוזר מנכ"ל אבל אני לא מקבל את זה שבזה יצאתי ידי חובה.

יעקב מרגי: אני, הרגולטור, לא יכול לצאת ידי חובה בזה ש"יצא חוזר מנכ"ל" ולא משנה איזה משרד זה.

יעקב מרגי: במיוחד שאני שָׂם בו שָׁם את כל התסכולים של המערכת ואת כל ההנחיות.

יעקב מרגי: אי אפשר, אי אפשר, צריך הטמעה, צריך תהליך הטמעה וחוזר מנכ"ל, הנה, יצא חוזר מנכ"ל וראית אותו כבר - - -

<דפנה אבן: אנחנו בוויכוח על זה כי הוא יצא והוא מעוכב על שולחנה של ההסתדרות כבר חמישה חודשים ואני שואלת את עירית: עירית, מה לעניין ארגון עובדים שהוא הסתדרות המורים ועניין בריאות הציבור?

יעקב מרגי: אז בואי תקשיבי.

<דפנה אבן: והיא לא נותנת סיבה.

<דפנה אבן: אולי אתה - - - בכוחה של הועדה - - -

יעקב מרגי: דפנה, דפנה, אני מוצא את עצמי, סליחה, שאלתי אם יש פה ארגוני מורים וקפצת, היית אמיצה, תני לי רגע, תני לי רגע, לצערי הרב אסור להם, לצערי הרב, אני חוזר על זה ועד יחשבו שיש לי משהו נגדם אבל מה לעשות, העובדות מדברות.

יעקב מרגי: אל"ף, גיל הפרישה מן הארגונים לא רוצה להגיד לכם מה זה, זה תעודת פטירה.

יעקב מרגי: זה אל"ף, בי"ת, לא יתכן שבמערכת החינוך הפכנו להיות, כשהם באים לפה ביום המורה ומדברים על מקצוע ההוראה כעל "שליחות" ו"זו עבודה עם נשמה" אבל, הארגון כנראה מנותק מן הסיסמאות האלו, כי הארגון הפך להיות כזה שעל כל דבר יש לו מה לומר.

יעקב מרגי: אם אתה ארגון עובדים אז סליחה, אני קורא למורים ולגננות, אני מבין את ההערה שלך, אני אומר לכם, לא, לא, להפריד, יש ארגון, תעשו לכם ארגון שידאג לכם להשתלמות בים המלח ובאילת, להשתלמויות האלה ולנופשים ולחבילת ההטבות של הנחות מארגוני המורים ומהסתדרות המורים, תעשו לכם את זה, אין לי בעיה אבל, אם אתם רוצים לשמר את המעמד שלכם, תקימו לכם ארגון שידאג למעמד שלכם.

<קריאה: הקמנו.

יעקב מרגי: למעמד המורה.

יעקב מרגי: ומעמד המורה בישראל, תקשיבו, לפני כעשור, עשור וחצי, הסכמתי עם ארגוני המורים, כי חל פיחות במעמדם ובשכרם אבל, בעשור האחרון, אמנם לא די, לא מספיק אבל המורים קיבלו דחיפה.

יעקב מרגי: זה הסקטור היחיד שהאוצר נתן לו דחיפה בלי לדרוש תשומות אחרות פה.

יעקב מרגי: זה היה רק לדרוש ולדרוש ונתנו להם והמשרד הקים להם חדרים עם תאים, עם זמן לשבת, ומי שעושה סיור בבתי הספר בדרך כלל תמצאו את כל התאים שוממים ואיזו יועצת אחת יושבת אז עם כל הכבוד, אני מוצא את עצמי נוזף ונוזף ונוזף, ארגון המורים שיעשה 'ברקס', קודם כל שיעשה 'ברקס', שידרוש, אם יש מצב של מתנה נוספת אין לי בעיה אבל, זה הפך להיות התפקיד העיקרי.

<דפנה אבן: נכון והגננות זיהו את זה ולכן, מספר גננות דעתניות – שבע, קמו, - - -

יעקב מרגי: והן לא פה.

<דפנה אבן: אני נציגתן.

יעקב מרגי: אני מדבר על ארגוני המורים.

<דפנה אבן: אבל אנחנו הקמנו בשביל זה ארגון גננות, גם כדי לשים על המפה את איכות החינוך בגיל הרך וגם כדי לשים את רמת הגננת.

<דפנה אבן: אני רוצה לציין, התזונה בגן לא נאכפת, כי אם אחרי שנתיים אני עובדת קשה בחריש עמוק להקנות לילדים בני שלש הרגלי תזונה נכונים, הם עוברים לגננת שהיא שכנה שלי, בגן חובה, ושם היא נותנת ב"קבלת שבת" מיץ פטל, סוכריה על מקל וחלה של שבת, אז מה עשיתי?

<דפנה אבן: אז אין חוזר מנכ"ל.

<דפנה אבן: אני נורא מבקשת שעירית תספר לך, כי אמרת שלך יש - - - למה החוזר מונח על שולחן ההסתדרות ומה להסתדרות המורים לחוזר מנכ"ל שדואג באמת לתזונה בגן?

יעקב מרגי: רבותי.

יעקב מרגי: אנחנו באילוצים של זמן, יש לנו עוד שתי דוברות שהן מחוץ למשרדי הממשלה, לעשות את זה בקצרה ואני רוצה לתת לנציגי משרדי הממשלה לדבר.

יעקב מרגי: דורית אדלר, הפורום הישראלי לתזונה בת- קיימא.

<דורית אדלר: קודם כל אני מודה על הדיון החשוב.

<דורית אדלר: כמה נקודות מאד חשובות.

<דורית אדלר: אין ספק, כמו שפרופ' וייס אמר –מניעה.

<דורית אדלר: המניעה לא מתחילה בגן אלא בהכנת האישה להריון.

<דורית אדלר: אנחנו יודעים היום שמה שהאישה, המצב התזונתי של האישה לפני ההיריון ובהריון, קובע את הסיכון של הילד שלה לחלות גם בבגרותו.

<דורית אדלר: חייבים לטפל בנושאים האלה, בפרט באוכלוסיות החלשות שהן בסיכון הרבה יותר גבוה, גם להשמנה וגם לסוכרת.

<דורית אדלר: ולכן ההתערבות צריכה להתחיל לפני ההיריון, להכין להריון, מעקב בהריון, התערבות במחלקת יולדות ואחר כך בטיפות חלב, חייבים להכניס דיאטנית לטיפול בעניין הזה, כי כמו שתשים לב, כל כך הרבה גורמים עוסקים בתזונה, אבל אנשי המקצוע הם לא אלה שמובילים - - - את הטיפול וזו נקודה ראשונה.

<דורית אדלר: נקודה שניה.

<דורית אדלר: אמרת שהדיון הוא קצת על מי מנוחות.

<דורית אדלר: תאר לך שהיינו עכשיו, שר החינוך מוציא את שיעורי הספורט מבתי הספר, ובעוד שלש שנים היינו מתחילים להכניס תכניות ומנסים לעשות שמונה בתי ספר, קבוצת מחקר, קבוצת ביקורת, לחשוב אם צריך להכניס את זה.

<דורית אדלר: - - -

יעקב מרגי: את יודעת מה היה פה - - -

<דורית אדלר: רגע, רגע, תן לי.

יעקב מרגי: אני נותן לך, אני עוזר לך, זה לא על חשבונך.

יעקב מרגי: את יודעת מה היה פה בדיון על השינויים שעשו בגין הקדימויות בספר האזרחות – מה היה פה?

יעקב מרגי: מהומת אלקים בכנסת.

<דורית אדלר: אבל אני באה ולוקחת אתכם ל'סנריו' מסוים, כי אנחנו נמצאים במצב הזוי.

<דורית אדלר: צריך להבין, נציג האו"ם אמר לפני שנה שהדיאטות הלא בריאות – ופרופ' נמט, זה לא רק מאתיים קלוריות, זה הדיאטה הלא בריאה.

<דורית אדלר: הדיאטה הלא בריאה מהווה סיכון יותר גדול מבחינת בריאות הציבור מאשר סיגריות.

<דורית אדלר: אנחנו מדברים על קלוריות ואנחנו מדברים על השמנה אבל, המציאות היא שהמחלות האלה הן תולדה של מגיפת התזונה המערבית.

<דורית אדלר: אנחנו חיים בסביבת מזון רעילה, היא נמצאת בבתי הספר, היא נמצאת – לידיעתך, בתוך בתי החולים, היא נמצאת בכל מקום, - - -

<עירית ליבנה: בבית.

<דורית אדלר: סליחה, זאת אומרת - - -

יעקב מרגי: עירית, אם לא היית אומרת את זה הייתי מופתע.

<דורית אדלר: אני רוצה לחזור לפתרונות ונאמרו פה, אנחנו צריכים תכנית לאומית אבל לא רק תכנית לאומית, אנחנו צריכים להחזיר לבתי הספר את מקצוע התזונה, הבישול, החקלאות והקיימות כמקצוע אחד.

<דורית אדלר: אנחנו לא מבקשים הרבה, תנו לנו שעה וחצי בשבוע אבל מדברים על להגדיל את הפעילות הגופנית לשעה כל יום וכולם מכניסים, ראית את התכנית הזו של עשרים בתי הספר – מליון וחצי.

<דורית אדלר: עוד נקודה.

<דורית אדלר: אנחנו לא יכולים לחנך ילדים – לא בגיל הרך ולא אחר כך, להתאפק מבחינה תזונתית.

<דורית אדלר: מזון זה צורך פיזיולוגי, אדם שהוא רעב – אוכל, ואם סביבת המזון שלו מזיקה והוא יתאפק אז אחר כך אנחנו נטפל בהרבה יותר הפרעות אכילה, כי פיזיולוגית האדם לא מתוכנת להתאפק בנוכחות אוכל ולכן, אנחנו צריכים לשנות את סביבת המזון.

<דורית אדלר: היא צריכה להפוך לסביבת מזון בריאה - - -

יעקב מרגי: כשיש לו רמת סוכר וכולסטרול ולחץ דם, תאמיני לי, שאחרי שיש לו הוא יודע להתאפק.

<דורית אדלר: התשובה היא, התשובה היא בוודאי לא.

<דורית אדלר: כי אני אגיד לך מה הכותרות האחרונות של המחקרים.

יעקב מרגי: את יודעת כמה פעמים אני שולח ילד והוא מחזיר אותה, את צלחת העוגות?

<דורית אדלר: אבל אדוני היה שר במדינת ישראל, אני מדברת על העם.

<דורית אדלר: העם – והמחקרים מוכיחים את זה, שלמרות השיפור בטיפולים ביתר לחץ דם, שיעור האנשים עם לחץ דם לא מאוזן רק הולך וגדל.

<דורית אדלר: שיעור הסוכרת הולך וגדל וגם אם אנחנו נעשה תכנית כזאת או אחרת לא נצליח למגר את זה.

<דורית אדלר: אז אני חוזרת, טרום הריון, הריון, טיפות חלב – דיאטנים, שיעורים בבתי הספר, זה לא צריך להיות - - -

יעקב מרגי: חינוך לבר קיימא.

יעקב מרגי: זו הכותרת.

<דורית אדלר: תזונה ברת קיימא.

<דורית אדלר: כל בית ספר שיהיה לו גן ירק, ילַמדו לגדל, ילַמדו לטפל בזה ואז אנחנו יודעים שהם אוכלים יותר, הם ילמדו לבשל.

<דורית אדלר: עוד נקודה, כל הנושא של מזון לבתי ספר חייב לחזור להפוך להיות מזון אמתי, מבושל על ידי קבוצות מקומיות.

<דורית אדלר: זה צריך להיות מנוף כלכלי להעצמת נשים.

<דורית אדלר: ואז אתה מוציא גם נשים - - -

יעקב מרגי: היה דיון בוועדה הזאת.

<דורית אדלר: אני יודעת, תראו, כל אחד כאן נותן, אני נותנת את התמונה הגדולה.

<דורית אדלר: הנקודה האחרונה היא נושא של רגולציה.

<דורית אדלר: כותרת היום "שיעור האנשים שאוכלים גבינה צהובה עלה מאז הרגע שפה" – לא פה אלא במשרד הכלכלה, "הורידו את המס על גבינה צהובה".

<דורית אדלר: אנחנו מצד אחד מקיימים בלי סוף דיונים פה, - - -

יעקב מרגי: ו"טרה" השקיעו בפרסומות.

<דורית אדלר: בבקשה.

<דורית אדלר: זאת אומרת, אנחנו לא יכולים לדאוג לתזונה בריאה לאוכלוסייה ללא שינוי סביבת המזון.

<דורית אדלר: זאת אומרת, להכניס את הלחם הבריא לפיקוח ואת הנושא של מיסוי, מיסוי, כן מיסוי על משקאות ממותקים וכיוצ"ב דברים ולהוזיל סל מזון בריא.

<דורית אדלר: זה דבר שגם המועצה הלאומית לביטחון תזונתי אמרה.

יעקב מרגי: תודה.

<דורית אדלר: תודה רבה.

יעקב מרגי: בילי כהן, דיאטנית ראשית.

יעקב מרגי: קצר.

<בילי כהן: קצר ומקווה שלעניין.

<בילי כהן: אני מנהלת המחלקה לתזונה ב"מכבי".

<בילי כהן: אצלנו הנתונים על השמנה הם לא שונים מן הנתונים הכלל ארציים והעולמיים, לצערי הרב.

<בילי כהן: כדי לחולל שינוי – ואנחנו רוצים לעשות פה מהפיכה, אנחנו צריכים לתקוף את זה רב מערכתית.

<בילי כהן: לא יתכן שאנחנו נחשוב ונשלה את עצמנו שאם נעסוק עם הילדים רק במערכת החינוך אז זה יחולל את השינוי כי זה לא מספיק.

<בילי כהן: נכון שהילדים הם כ"חומר ביד היוצר" אבל, צריך לתת גם כלים להורים וצריך להעביר מסרים אחידים.

<בילי כהן: ילד שיקבל חינוך בבית ספר ויחזור הביתה להורים ששותים "קולה" או אוכלים תזונה לא בריאה, השינוי לא יתחולל.

<בילי כהן: חשוב לי שתדעו, אנחנו, במערכת הבריאות, עושים המון כדי לטפל בילדים האלה ואנחנו מטפלים בהם כשהם כבר סובלים מהשמנה, אנחנו חייבים - - -

יעקב מרגי: אני מוכרח להתפרץ לדברייך ולשאול אותך שאלה, בסדר?

יעקב מרגי: כי אני בא מהשטח.

<בילי כהן: גם אני.

יעקב מרגי: אני מאלה שנשארו עם אותם קולות של המרפאה השכונתית ואני שומע מה העם מדבר.

יעקב מרגי: כמה בממוצע רופא משפחה מפנה ילד לתזונאי?

<בילי כהן: לצערי מעט מדי.

יעקב מרגי: בכל הקופות.

<בילי כהן: רק שניה, לצערי מעט מדי.

<בילי כהן: אנחנו עושים עבודה in house וצריך לעשות את זה גם עבודה חיצונית.

<בילי כהן: כל מימשק - - -

יעקב מרגי: במערכת הבריאות זה win win.

<בילי כהן: לגמרי.

<בילי כהן: כל מימשק של גורם חינוך עם האוכלוסייה צריך לעסוק גם בתכנים האלה.

<בילי כהן: חשוב לי לשבר את אוזניכם, כשאנחנו מטפלים בילדים עם עודף משקל, אנחנו מקבלים אותם כי הרופא או ההורים היפנו אותם למרכזים לטיפול בילדים עם עודף משקל.

<בילי כהן: ההורים תופסים אותם כילדים שמנים וזאת הבעיה שהם רואים על פני השטח.

<בילי כהן: אנחנו בודקים את הילדים האלה.

<בילי כהן: 40% מן הילדים האלה חולים.

<בילי כהן: הם סובלים או מיתר לחץ דם, או משומנים בדם, אף אחד לא ידע את זה.

<בילי כהן: אין screening לילדים שמנים.

<בילי כהן: מתייחסים לבעיית ההשמנה ואפילו פה היה פחד לקרוא לזה מחלה – זו מחלה.

יעקב מרגי: אם לא היו לי אילוצי זמן הייתי מרחיב ואני אסביר לך למה.

יעקב מרגי: כשאני אמרתי, למה ילדים – ופניתי אלייך, תראי, הבעיה היא שבין המבוגרים זה יהיה אבל, אתם יודעים שמערכת הבריאות אומרת: הרציונל, כדי לדעת, אדם, כדי שיידע, הרי החולה הכי קשה הוא החולה שלא מודע למחלותיו.

יעקב מרגי: אנחנו מבוגרים ויש המלצה לעשות לפחות כל חצי שנה בדיקת דם.

יעקב מרגי: מה, זה בעיה?

יעקב מרגי: זה מסוכן לעשות לילד בדיקות דם?

יעקב מרגי: פעם בשנה, לא כל חצי שנה.

יעקב מרגי: מה יקרה?

יעקב מרגי: ייחשפו לזה, למה אנחנו לא עושים ככה?

יעקב מרגי: אני קורא – ופה יש את משרד הבריאות, אני לא חושב שאתם צריכים להכניס את זה בסל, אתם בפרקטיקה, אתם בסוף בסוף הקליינטים ואני עכשיו הופך את המשוואה, אתם הקליינטים של התופעות האלו.

יעקב מרגי: זה בסוף מתנקז אל הקופות.

יעקב מרגי: נמצאים אתנו "מכבי" יכול להיות שעוד אבל זה לקופות.

<אבי פורת: הקמפיין צריך לצאת על ידי המשרד, זה בסל, רק שיבואו - - -

יעקב מרגי: אבל כשאני אומר רופאי המשפחה, זה כי רופאי המשפחה לא מציעים את זה.

יעקב מרגי: למה כשאני מגיע לרופא שלי הוא אומר לי: יעקב, נו, נו, נו, נו, כבר שנה לא עשית בדיקות דם?

יעקב מרגי: למה לילד אני לא שומע את הנו-נו-נו הזה?

<אבי פורת: הקמפיינים העיקרים והאפקטיביים - - -

יעקב מרגי: שניה.

<אבי פורת: הקמפיינים - - -

יעקב מרגי: אני יודע שדרכתי על איזו יבלת אבל שניה.

<אבי פורת: קודם כל אני אגיד כך, הקמפיינים היעילים ביותר למודעות של האוכלוסייה הם מה שהמשרד עושה, אנחנו - - -

יעקב מרגי: אני כבר רוצה לסכם.

יעקב מרגי: הפסקתי אותך.

יעקב מרגי: תסכמי ואני אתן למשרדי הממשלה.

<בילי כהן: עוד נקודה אחת שלא עלתה פה בדיון וחשוב לי לשים אותה על השולחן.

<בילי כהן: כל המסרים שהילדים יקבלו במערכת החינוך והבריאות, לא יוכלו להחזיק מים אם לא נעשה רגולציה על התקשורת, על המדיה.

<בילי כהן: ילד שחשוף לתכניות טלוויזיה וכל הפסקת פרסומות שולחים אותו לקחת איזשהו חטיף אז המסרים לא אחידים ואנחנו חייבים לעבוד גם על התחום הזה.

יעקב מרגי: צודקת.

יעקב מרגי: משרד החינוך בסוף.

<קריאה: הייתה - - - בנושא, שהוגשה לפני שבועיים.

יעקב מרגי: הלוואי.

יעקב מרגי: משרד הבריאות.

<שלומית ניר טור: שלומית.

יעקב מרגי: אני רוצה ממשרד הבריאות, נגיע גם למשרד החינוך, משרד הבריאות, אני רוצה שתתייחסי גם ל"אפשרי בריא", מה היה אתה, איפה היא נמצאת היום?

<רונית אנדוולט: קודם כל תודה על הדיון - - -

יעקב מרגי: הציגי את עצמך.

<רונית אנדוולט: שמי פרופ' רונית אֱנְדְווְלט ואני מנהלת המחלקה לתזונה במשרד הבריאות.

<רונית אנדוולט: התכנית "אפשרי בריא" היא תכנית לאומית לקידום חיים פעילים ובריאים, שכוללת התייחסות מאד נרחבת להגברת הפעילות הגופנית ותזונה בריאה, מתוך מחשבה למגר את הבעיות הנילוות לתופעת השמנת היתר, תחלואה כרונית וכו'.

<רונית אנדוולט: מדברים פה על תכנית לאומית, יש תכנית לאומית והתכנית הלאומית היא פרי שיתוף פעולה של משרד הבריאות יחד עם משרד התרבות והספורט, יחד עם משרד החינוך ובניגוד למה שנאמר פה על ידי שכני וידידי, יש שיתוף פעולה רב בין שלושת המשרדים האלה, אנחנו עובדים על בסיס שבועי, יש לנו פגישות כל שבוע, כל שבועיים, אנחנו מתואמים מאד בינינו.

<רונית אנדוולט: לגבי חוק הפיקוח על ההזנה בבתי הספר, החלקים התזונתיים נכתבו על ידי משרד הבריאות, אולי עם אנשי משרד החינוך, היישום של זה לוקח קצת זמן אבל ההמלצות מאד חד משמעיות.

<רונית אנדוולט: ההמלצות כוללות לא לתת שתיה מתוקה בבתי הספר, לא לתת קטשופ בבתי הספר, לתת רק מזון בריא, לא לתת בשר מעובד, נתַנו הנחיות מאד נוקשות וחווה יושבת כאן מאחורי, שהיא מן המחלקה לתזונה, שכתבה את מרבית ההנחיות האלו, ההנחיות מאד נוקשות ויש לנו מאבק לא קל, רגע, יש לנו מאבק לא קל עם אלה שמכינים את המזון הזה וכמו שאמרתי, זו תחילת הדרך, אי אפשר לצפות שביום אחד הכול ישתנה.

<רונית אנדוולט: וזה נכון מה שאמרו כאן האנשים שאנחנו צריכים גם את ההורים וגם את המורים וגם את כולם, כדי לדבר בשפה אחת.

<רונית אנדוולט: יש לחצים אדירים של התעשייה ושל חברות הקייטרינג ואנחנו צריכים לעמוד בפרץ.

<רונית אנדוולט: אנחנו צריכים לדגול בזה שאנחנו נותנים רק מזון בריא לילדים שלנו.

<רונית אנדוולט: חלק מההמלצות זה לעבור לחלק מהתזונה כתזונה צמחונית בחלק מהימים כדי להוזיל את עלויות המנה, ובכל אופן לשמור על מזון בריא.

<רונית אנדוולט: אני רוצה להרחיב ולהגיד שיש תכנית נוספת במסגרת "אפשרי בריא", שנקראת "תכנית הנרי" שהמטרה שלה בעצם להכשיר גננות ומטפלות ואחיות טיפת חלב, לתת תזונה בריאה - - -

יעקב מרגי: ממתי התכנית הזו?

<רונית אנדוולט: היא כבר עובדת שנתיים, היא כרגע פיילוט בחמש ערים ואמורה להתרחב לשאר הערים בשנה הקרובה.

<רונית אנדוולט: רק שניה, יש - - -

יעקב מרגי: סליחה, סליחה, רגע, "אפשרי בריא" – ואני בכוונה מתעכב, כמה תוקצבה בשנה הראשונה?

<רונית אנדוולט: 26 מיליון שקלים.

יעקב מרגי: ומקור התקציב, האם הוא לא משרד הבריאות?

<רונית אנדוולט: היה שיתוף פעולה של החינוך וגם של - - -

<קריאה: כמה היה?

<רונית אנדוולט: רגע, רגע, היה, לא אמרתי שעכשיו, אמרתי שהתחיל שיתוף פעולה לפני כמה שנים, הייתה החלטת ממשלה ובעצם המשרדים האלה שותפים לתהליך.

<רונית אנדוולט: בשנה שעברה לא היה בכלל תקציב מדינה אז אף אחד לא היה לו תקציב.

<רונית אנדוולט: השנה יש הבטחה של המשרדים האלה לעשות שיתוף פעולה, להמשיך לתקצב את זה ושלושת המשרדים נתנו מחוייבות, משרד הבריאות כבר צבע סכום ספציפי, הדיונים על הסכום הסופי יהיו לקראת סוף החודש.

<רונית אנדוולט: אני מאמינה שיהיה סכום יפה של כסף שיינתן ל"אפשרי בריא" על ידי שלושת המשרדים כבר השנה.

יעקב מרגי: הם הביעו נכונות, שלושת המשרדים!?

<קריאה: כן, כן.

יעקב מרגי: תודה.

<רונית אנדוולט: דבר נוסף, אנחנו כתבנו נוהל לתזונה בצהרונים, הייתה לנו פגישה עם רשות השלטון המקומי לפני שבוע, יש הסכמה לשיתוף פעולה שבמכרזים של מפעלי ההזנה, בחברה למשק וכלכלה, יכתבו בדיוק את ההמלצות התזונתיות שלנו, כך שרק מזונות בריאים יחולקו לילדים.

<רונית אנדוולט: אנחנו נכנסנו - - -

יעקב מרגי: אתם הייתם מעורבים בתקנה ובניסוח התקנות להצעת החוק?

<רונית אנדוולט: בטח, בטח.

<רונית אנדוולט: אנחנו עכשיו נכנסים לפנימיות חרדיות, כי גם שם אנחנו רוצים לעשות שינוי, קיבלנו הרבה תלונות מהפנימיות עצמן, שהתזונה שם לא בריאה ואנחנו רוצים למפות את מה שקורה ולעזור גם שם.

<רונית אנדוולט: אני רוצה להסביר שהרעיון של הפיקוח על חוק ההזנה לא מדבר רק על המזון שהילדים מקבלים במסגרת מפעל ההזנה אלא על סביבות בתי הספר, כלומר, גם כולל את הקפיטריות, הקיוסקים, מכונות השתייה, בכל הדברים האלה, יש המלצות גורפות איזה דברים לשים שם ומה אסור לשים שם.

<רונית אנדוולט: זה תהליך.

<רונית אנדוולט: אי אפשר לחשוב שעושים ככה ובאותה שניה כולם מתיישרים לימין, זה לא הולך ככה.

<רונית אנדוולט: יש אוטונומיה במדינה הזאת, אנחנו מדינה דמוקרטית, זה לוקח זמן.

<רונית אנדוולט: קפיטריות צריכות להתרגל להכין אוכל בריא, צריך לעשות גם חינוך - - - , אני מתחברת למה שנאמר כאן קודם לכן, עושים חינוך - - - בבתי הספר, אולי צריך לעשות יותר, בגלל שאנחנו צריכים לדבר באותה השפה, צריכים להשקיע במדיה, התקציבים למדיה הם לא מאד גדולים, אבל אם כולנו נדבר באותה שפה יהיה לנו יותר קל להטמיע גם את השינויים התזונתיים.

<רונית אנדוולט: ואני רוצה לדבר עוד מילה אחת, הזכרתי את זה בדיון הקודם - - -

יעקב מרגי: לסכם.

<רונית אנדוולט: ואני לא רוצה לחזור על עצמי אבל, אנחנו עובדים הרבה מאד בנושא של חקיקה של סביבות מזון בריאות, סביב הנושא של פיקוח על מזון מזיק, גם בנושא של שומן טראנס, יש כאן יוזמה של מאיר כהן לקדם את זה, סביב נושא של חוק סימון קלוריות במסעדות רשת, סביב הרבה מאד נושאים, שיש פה רגולציה במזון, אנחנו מורידים את כמות המלח במזונות המתועשים, בפתח שלנו תכנית להורדת הסוכר, זאת אומרת, אנחנו מבינים את הצורך שהסביבה תהיה הרבה יותר בריאה ואנחנו פועלים מבחינה רגולטורית גם בעניין הזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד התרבות והספורט.

<שלומית ניר טור: יופי, תודה.

<שלומית ניר טור: שמי שלומית ניר טור.

<שלומית ניר טור: המשרד שלנו מצטרף לקריאה של משרד הבריאות להצטרף ל"אפשרי בריא".

<שלומית ניר טור: נכון ש"אפשרי בריא" עבר מהמורות אבל הוא עולה על דרך חדשה, עם חזרתו של ליצמן, באמת 'ישר כוח'.

<שלומית ניר טור: אני יכולה לספר לך שבתשע רשויות עשינו פיילוט יפה.

<שלומית ניר טור: זה היה באלעד, באשדוד שהייתה חלק, ולמדנו למידה משמעותית עד כמה הרשויות המקומיות הן כלי מאוד מאוד חשוב.

<שלומית ניר טור: עתידית, אנחנו מתכוונים להיכנס לעוד הרבה רשויות, אולי לא בתקציבים גדולים אבל עם המודל ועם הדרך, הרבה מזה זה נושא של שינוי מדיניות ומודעות.

<שלומית ניר טור: משרד הספורט עצמו, אני יכולה לספר לכם, הרבה לא יודעים אבל הוא עשה מהפיכה בשנתיים האחרונות, הוא הכניס תכנית שנקראת "פרחי הספורט", גילו שהילדים שלנו לא פעילים והתכנית הזו מיועדת לילדים מגיל שמונה ועד שתים עשרה, מושקעים בה 370 מיליון שקל לחמש שנים, זה חסר תקדים.

<שלומית ניר טור: שם הילדים יקבלו - - -

יעקב מרגי: מתי זה?

<שלומית ניר טור: אחר הצהרים.

<קריאה: לא בתוך בתי הספר.

<שלומית ניר טור: הם יקבלו נושא של תזונה בתוך הנושא.

יעקב מרגי: באמצעות הרשויות?

<שלומית ניר טור: כן, אנחנו עושים את זה ברשויות, עם בתי הספר, אבל עם התאחדות ספורט בתי הספר שמפעילה את זה אחר הצהרים.

יעקב מרגי: סליחה, גבירתי, סליחה גבירתי.

יעקב מרגי: בבקשה.

<שלומית ניר טור: זו תכנית חדשה שאני מאמינה בה מאד.

<שלומית ניר טור: מה שאנחנו עושים הרבה זה מדברים פה כל הזמן על סביבה, הרבה יותר שבילי אופניים, הרבה יותר מגרשי - - - הרבה יותר חדרי כושר בטבע, להנגיש סביבה מזמינה לאנשים, כי באמת השם – לך אני מספרת, "אפשרי בריא" זה אומר: המדינה צריכה לאפשר לרשות המקומית, כל אדם צריך לדעת שזה אפשרי עבורו להיות פעיל ולאכול בריא יותר.

<שלומית ניר טור: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך, עיני העם נשואות.

<עירית ליבנה: "אפשרי בריא" היא תכנית לאומית.

<עירית ליבנה: הרעיון של להקים עכשיו תכנית לאומית חדשה, עזבו, אנחנו אחרי החלטת ממשלה, תכנית שקצת ב- session הקודם של ההרכב הממשלתי ירדה ומקבלת עכשיו משנה מרץ, מדברת על כל מה שדיברנו.

<עירית ליבנה: זה בתכנית לאומית עם שותפים ויהיו עוד שותפים.

<עירית ליבנה: זה גם הקמפיינים וגם מה שהזכירו רונית ושלומית וגם מערכת החינוך.

<עירית ליבנה: הנושא של החוק.

<עירית ליבנה: החוק עבר ונכנס לתוקף בראשון לספטמבר, התקנות – וכתבתי לך את זה, משרד המשפטים בימים הקרובים יגיש אותן לאישור פה, כי בחוק נאמר שצריך להעביר לאישור.

<עירית ליבנה: התקנות נכתבו על פי הנהלים של משרד הבריאות - - -

יעקב מרגי: אני יודע שאת לא אוהבת שמפסיקים אותך אבל, אנחנו, כמחוקקים, בתהליך, רוצים לחוקק, זה עובר מסכת ייסורים, באים פה לשולחן הזה נציגי המשרדים, "תן לנו זמן לתקן את התקנות שזה לא יפסיד את תאריך התוקף", אז מה אתם רוצים – כניסה לתוקף?

יעקב מרגי: הרי מתי חוקק החוק?

יעקב מרגי: עזבי תוקף, מתי חוקק?

יעקב מרגי: לפני שנה, ניתנה שנה כדי להספיק תקנות.

יעקב מרגי: החוק נכנס לתוקף ואין תקנות.

יעקב מרגי: אני לא נוזף בך אבל התהליך הוא מטורף ואנחנו ננזוף במי שצריך.

יעקב מרגי: אני מבין שהתקנות נמצאות במשרד המשפטים.

<עירית ליבנה: בין הלשכות המשפטיות של משרד החינוך כשהבסיס הוא הנחיות משרד הבריאות.

<עירית ליבנה: כיוון שדובר פה, רבותי, יש חוזר מנכ"ל, סליחה, אבל, - - -

יעקב מרגי: לא להפריע בבקשה.

<עירית ליבנה: רגע, שמדבר גם על גני הילדים, גם על בתי הספר, מ-2003 הוא רוענן ארבע פעמים, החוזר שעכשיו, סליחה, הסתדרות המורים מעכבת כי הטלנו אחריות על הגננות ועל מנהלי בתי הספר, וזה כתוב בחוק, "שומו שמים, נשבית לך את המערכת".

<עירית ליבנה: אז אנחנו במשא ומתן.

<עירית ליבנה: יש ארגוני עובדים, אני מצטערת, הידע יש לנו, החוזר עוד יותר מקיף ממה שהיה, עם הנחיות חינוכיות, עם הנחיות ביצועיות, עם טבלאות, עם הרכבים של ארוחה, של הרכב ארוחה, של מזון וכו'.

<עירית ליבנה: כנ"ל גם התקנות.

<עירית ליבנה: אבל יש דברים שהם מעבר לעבודה של משרד החינוך והאגודה.

<עירית ליבנה: יש חוזר מנכ"ל, ההורים המון תוקעים.

<עירית ליבנה: את ציינת בעצמך.

<עירית ליבנה: זאת אומרת, גננת כזו, כשבאה אימא עם השקית, אין לה הרבה אפשרות לשנות את זה ולכן, השיתוף חייב להיות.

<עירית ליבנה: רבותי, ההורים הם אחד מהגורמים שמעכבים את השינוי אצלנו בפנים.

<עירית ליבנה: רגע, - - -

יעקב מרגי: רגע, אני רוצה לשאול אותך שאלה, אני רוצה שנהיה פרקטיים.

יעקב מרגי: את יוצאת מהדיון הזה, מה את עושה עם נושא התקנות?

<עירית ליבנה: התקנות, אני, - - -

יעקב מרגי: את מעבירה את המסר?

<עירית ליבנה: מעבירה את המסר.

יעקב מרגי: מה נראה לך?

יעקב מרגי: מתי יעד?

יעקב מרגי: תאריך יעד.

<עירית ליבנה: אנחנו הצבנו אולטימטום, להסתדרות המורים, עד סוף ינואר שהכול יוגש לפה.

יעקב מרגי: גם התקנות וגם חוזר המנכ"ל.

<עירית ליבנה: כן.

יעקב מרגי: אני ארשום את זה.

<עירית ליבנה: אתה תרשום את זה.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

<עירית ליבנה: רגע, אני מוכרחה עוד דבר.

<עירית ליבנה: רגע, אנחנו נתנו להם אפשרות להגיב ולהוציא משפטים שהם מאד קרדינליים ובוערים, לא לגעת בכל ההנחיות המקצועיות.

<עירית ליבנה: עכשיו, לגבי - - -

יעקב מרגי: המורים מצפים שאנחנו נקים חברת כוח אדם לליווי בטיולים, חברת כוח אדם שתטפל בתזונה שלהם, זו חברת כוח אדם והם לא צד בעניין.

<עירית ליבנה: בהיבט החינוכי, אם ההורים - - - אז לא צריך חברות חיצוניות.

יעקב מרגי: וגוגל, נוציא אותו מן המשחק, כדי שהם יהיו מקור הקניית הידע היחיד.

<עירית ליבנה: רק להשלים מה שדיברה אורלי ודיברו פה.

<עירית ליבנה: מה שמערכת החינוך עושה, גם לי יש תכניות נקודתיות וזה יופי ומצוין אבל, אם זה לא יהיה ב d.n.a.

<עירית ליבנה: של בית הספר, אז מה שאנחנו עושים זה מעודדים בתי הספר בנושא של עיסוק וקידום בריאות.

<עירית ליבנה: זה יעד ארוך טווח של המשרד.

<עירית ליבנה: נכון שיש לנו המון, אין גן או בית ספר שלא עוסקים בו ברמות השונות, יש לנו המון מה לשפר אבל, מניסיון כזה של מעט מאד בתי ספר, יש כמעט חמשת אלפים, הרחבנו את זה, עודדנו, יצאנו עם קריאה לבתי ספר מקדמי בריאות, עם כל העקרונות שלמדנו מכל התכניות, תראו, זה תהליך, אמרה רונית, אנחנו בַּשביל הנכון, יש לנו עוד המון לפנינו אבל התמיכה מסביב, כי ילד הוא ילד עשרים וארבע שעות, גננת היא גננת עשרים וארבע שעות, יש לחצים של עובדי הוראה, של הסתדרויות, של הורים, של המדיה, ה"ביחד" הזה צריך לעשות לו שינוי.

יעקב מרגי: כמו שאמר נציג ההורים.

<עירית ליבנה: נכון, אבל השיתוף בין משרדי הממשלה הוא אחד מן הדוגמאות של שיתופי פעולה שמתקיימים - -

יעקב מרגי: והוא מבורך.

יעקב מרגי: או.קיי., משפט בבקשה.

<רם וייס: משפט סיכום קטן, שוב, שמי רם וייס, נאמר פה משהו שהוא לפי דעתי מייצג את הבעיה, נציג ההורים שאמר שבתשעה שקלים קשה לעשות ארוחה בריאה ואמרה ישר נציגת "אפשרי בריא": "אני יודעת בתשעה לעשות יותר טוב" אבל ה"יותר טוב" הזה הוא לא מספיק.

<רם וייס: אנחנו צריכים לשאוף.

<רם וייס: לילדים שלי ושל כולנו מגיע הכי טוב, לא יותר טוב.

<רם וייס: וזה אמור להיות בראש סדר העדיפויות וכמובן שהביטוי של זה בסוף הוא כסף, זה עולה, זה לא בא בחינם.

<רם וייס: אם זו פעילות ואם זה עוד שעות לימוד ואם זה תזונה אבל צריך לשים את בסדר עדיפות מאד גבוה, לפני דברים אחרים, גם במערכת.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: תודה שהפנית את תשומת לבי לנציג ההורים, אתה יודע שבתחילת הקדנציה באו לנו משרד החינוך עם אישור של תשלומי הורים, חייב לעבור ועדה.

יעקב מרגי: ותשלום החובה היחיד שנשאר הוא נושא בטוח תאונות, והם סיפרו לנו סיפור פה, גם השלטון המקומי, גם משרד החינוך, ט-ט-ט-ט-ט-ם, לא נתנו לנו מחיר יותר זול וזה וזה, זה קפץ ביותר מ 50%.

יעקב מרגי: הלכו ארגוני ההורים, ועד ההורים היישובי, לקחו יוזמה פרטית במספר רשויות, תתפלאו לשמוע, השיגו מחיר כמעט דומה לתעריף הקודם.

יעקב מרגי: "אפשרי בריא" הוא אפשרי גם אפשרי.

יעקב מרגי: טוב, רבותי, סיכום.

יעקב מרגי: אל"ף, אני מודה לכולם, באמת, אני מודה ואני אמרתי, כמו בדיון הקודם, אני נהנה בדיונים האלה, יותר מאשר בדיונים שיש בהם טלוויזיה, וקריאות ביניים והשתוללויות, כי אני חושב שמכאן מגיעים למעשים ותוצאות.

יעקב מרגי: אני אתמצת בקצרה את מה שאמרנו, יכול להיות שדילגתי על חלק מן ההמלצות אבל אי אפשר להכיל הכול.

יעקב מרגי: אנחנו בכיוון הנכון.

יעקב מרגי: הועדה קוראת למשרד החינוך להגביר את שיעורי הספורט במוסדות החינוך ולחנך לאורח חיים בריא ולצריכת מזון בריא.

יעקב מרגי: כמו כן, על פעילות גופנית להיות משמעותית, שתורמת בריאות לתלמיד.

יעקב מרגי: הועדה קוראת למשרד החינוך לתקן את התקנות לגבי חוק הפיקוח על הרכב המזון הבריא ורואה בחומרה את העיכוב בהתקנת התקנות.

יעקב מרגי: הועדה קוראת למשרד החינוך לקבוע רגולציה קשוחה על מזון שמותר להכניס לבתי הספר, מהו המזון שאסור להכניס, הן מהבית, הן על ידי המוסד והן על ידי גופים מסחריים חיצוניים.

יעקב מרגי: הועדה קוראת למשרדי הממשלה, חינוך, בריאות, תרבות וספורט להכין תכנית לאומית, או לחזק או לחדד או לחדש את התכנית הלאומית הקיימת, שתביא אורח חיים בריא ומזון בריא לבתי הספר ולהפעיל ולהטמיע את זו שבבתי הספר.

יעקב מרגי: הועדה מברכת את הרשויות המקומיות שהצטרפו לרשת "ערים בריאות" והיא קוראת לכל הרשויות המקומיות להצטרף למיזם שכבר חברות בו כ 20% מהרשויות.

יעקב מרגי: הועדה קוראת למשרד המשפטים לזרז אישור התקנות.

יעקב מרגי: הועדה שמחה לשמוע מנציגת משרד החינוך את תאריך היעד 1 לפברואר, לאישור התקנות בוועדה ופרסום חוזר מנכ"ל מקובל עליהם ושהם יעמדו ביעד.

יעקב מרגי: הועדה גם תפנה ישירות לשרים הנוגעים בדבר כדי להעמיד אותם על חומרת המצב שבו חוזר מנכ"ל לא פורסם ולכן התקנות לא תוקנו, כדי להתחיל ליישם את חוק הפיקוח על המזון הבריא בבתי הספר.

יעקב מרגי: תם ולא נשלם.

יעקב מרגי: הועדה תמשיך לעקוב אחרי יישום ההמלצות והמסקנות.

יעקב מרגי: תודה רבה לכם.