ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 120, 2016-01-06 09:00

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 6 בינואר 2016, כ"ה בטבת תשע"ו, בנושא פסילת משרד החינוך של הספר "גדר חיה" – רומן בין יהודייה לערבי.

יעקב מרגי: אני ביקשתי להניח את הנושא על סדר היום.

יעקב מרגי: זה לא בעקבות הצעה לסדר, לא בקשה לדיון מהיר, הבנתי שנושא נמצא על סדר היום ונלקח על ידי כל מאן דבעי לכל מיני כיוונים.

יעקב מרגי: אמרתי, ראוי שהשולחן הזה ידון בסוגיה הזו, אני אומר לכם בכנות את דעתי האישית קודם.

יעקב מרגי: אין ספק ששר חינוך, שהוא, נקרא לו במציאות שלנו היום, בהווה, זה מימין, ואם יהיה שר חינוך שהוא לא יצוייר, נקח אותו מ"מרצ", או מהרשימה המשותפת לו יהיה אי-פעם, כל תזוזה ימינה שמאלה מעוררת דיון ציבורי, נכון כשזה בימין, התחושה היא שהדיון הוא יותר סוער ומקפיץ יותר אנשים.

יעקב מרגי: אני טוען, אני מאלה שטוענים שהימין לא יודע לשלוט אז - - -

יואל חסון: כל מה שאתם עושים - - -

יעקב מרגי: חכה, חכה, אני עוד שני משפטים ואני פותח את הדיון.

יעקב מרגי: יואל חסון.

יואל חסון: לא יודע מה יקרה כשתדעו לשלוט, אדוני.

יעקב מרגי: יואל, אני אספר לך שאני הייתי בתחושות שלך בשתי קדנציות באופוזיציה, אני מזדהה איתם, זו זו התחושה כל הזמן.

יעקב מרגי: באופוזיציה קשה, המדבר, הקור המדברי הוא קשה ובמדבר האופוזיציוני התחושות לא נעימות, אני יכול לומר.

יעקב מרגי: עכשיו, אני אומר לך בכנות, אני למדתי ספרות במערכת הממלכתית.

יעקב מרגי: אני נמתחתי וניסיתי לצלול לקופסה האחורית של חיים נחמן ביאליק וכל משפט שלו תפסנו אותו והפכנו אותו מימין ומשמאל, אנכי, במאוזן, לראות מה הוא התכוון ולנתח כל משפט ומשפט.

יעקב מרגי: נכון שחלק מן הסיפור הוא גם יצירות שניתן לנתח אותן מבחינת הנרטיב של הסיפור עצמו, יש כל מיני צורות ללימוד ספרות.

יעקב מרגי: אני הבאתי את זה לדיון, אל"ף, כי זו ועדת החינוך, התרבות והספורט אבל, הבאתי את זה לדיון גם לומר פעם אחת, אני בקולי, אחר כך נשמע את חברי הועדה והאורחים הנכבדים שלנו, כי אנחנו במדינת ישראל ואני בכל אופן, לא הולך להתנצל על זה שאני נאבק בהתבוללות.

יעקב מרגי: מדינת ישראל משקיעה משאבים רבים ומאמצים רבים בזהות יהודית בגולה, בחיזוק הקהילות היהודיות הקטנות ונושא ההתבוללות של העם היהודי הוא איום אסטרטגי קשה, על העם היהודי, לא פחות מאיומים אחרים.

יעקב מרגי: ואם שר חינוך ושר בממשלת ישראל, או ועדה – במקרה הזה הועדה, אבל, מה לעשות, אי אפשר, "זו רוח המפקד" כולם אומרים, נשמע אם הייתה רוח המפקד, כמו שחשבו במקצוע האזרחות.

יעקב מרגי: מערכת חינוך במדינת ישראל צריכה לחנך לאי-התבוללות, בלי שום קשר למציאות המורכבת שאנחנו חיים בה.

יעקב מרגי: זהו.

יעקב מרגי: אז עם כל הכבוד, אני לא חושב שצריך להתנצל על כך.

יעקב מרגי: אני לא הייתי רוצה להכניס למערכת החינוך במגזר הערבי, רומן, ספר, שיכתוב אותו סופר או סופרת, יהודי או ערבי, יהודייה או ערביה, רומן בין נערה ערביה לחייל צה"ל, ולתת אותו בבתי הספר, עם התיאורים, להפוך את התיאורים, לא הייתי רוצה את זה, גם אני.

יעקב מרגי: אני לא מאמין שיש מישהו במגזר הערבי – במיוחד, זה תמיד ייצא יהודייה עם פלשתיני, אף פעם כמעט לא ייצא הפוך.

יעקב מרגי: אז אני לא הייתי רוצה להפוך את המשוואה, להפוך את זה ולהתגרות, להתגרות זה לא נכון גם, לא צריך לעשות את זה.

<קריאה: אלה בחירות.

יעקב מרגי: בסדר, סליחה.

יעקב מרגי: מה גם, מה גם – ובזה אני מסיים, מה גם שיש עוד הרבה ספרים שלא אישרו ללימוד החובה, כחובה להשתמש בהם והניחו אותם, לטובת 30%, מה קרה?

יעקב מרגי: אתה יודע מה?

יעקב מרגי: כשראיתי את התמונה של הסופרת, עוד החיים לפניה, מה, גמרנו?

יעקב מרגי: ניתחנו את כל יצירות הספרות שלנו?

יעקב מרגי: העם היהודי, עם הספר?

יואל חסון: אדוני, אחרי הקידום שעשו לספר שלה החיים שלה ממש לפניה.

יעקב מרגי: אני לא מקנא בה, מפרגן לה מבחינה כלכלית, אין לי בעיה אתה, אין לי בעיה אתה, אין לי בעיה עם הסופרת.

<קריאה: בדיוק הפוך.

תמר זנדברג: רק כשהספר יצא מן - - - כל הספרים, בדיוק לפני חודש, אחרת המכירות היו - - -

יעקב מרגי: אז רבותי, הנה אני אמרתי את התהיות שלי - - -

<קריאה: לפני חודש.

יעקב מרגי: אז רבותי, אמרתי את התהיות שלי בקול, שמתי אותן לדיון, לדיון ציבורי, אדרבא, אני רואה גם את ההתעניינות של כלי התקשורת וזה דבר מבורך, כי הציבור צריך לדעת את האמת ולא מכותרות של עיתון זה או אחר, או של כתב זה או אחר, אלא הוא צריך לדעת את הפרטים הקטנים מעבר לכל סיפור.

יעקב מרגי: אז אני מודה לכם על ההקשבה, גם אם לחלק היא לא הייתה נעימה.

יעקב מרגי: אני אתן ראשון, אתם יודעים מה, משרד החינוך קודם, בואו, תציגו לנו איך היה, מה היה, מה הסיפור - - -

מירב בן ארי: רגע, - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע, רגע, רבותי, אני לא רוצה לחזור למשמעת של הדיון אתמול.

מירב בן ארי: רק שאלה, האם זו האם יש כאן נציגה של הועדה המקצועית?

יעקב מרגי: בואי נחסוך את השאלה, הם יציגו את עצמם, מי הם, מה הם ואת הפרוצדורות ולאחר מכן יהיו לנו שאלות.

יעקב מרגי: בבקשה, מנהלת אגף חברה ורוח.

מירב בן ארי: את?

מירב בן ארי: כן?

יעקב מרגי: מנהלת אגף חברה ורוח, בבקשה.

<דליה פניג: אני אתחיל.

יעקב מרגי: הציגי את עצמך.

<דליה פניג: שמי דליה פניג ואני ממלאת מקום של יושב ראש המזכירות הפדגוגית, נמצאת כבר בתפקיד הזה פעם שלישית, בין יו"רים שונים, בתקופות שונות, לאורך זמן.

<דליה פניג: אני קודם כל רוצה לומר שביקורת היא דבר מבורך ואנחנו, כאנשים שנמצאים בצומת מאוד מאוד רגיש, רוצים לשמוע ביקורת ומקבלים אותה באהבה, כל עוד שהיא באה ממקום אמתי – ואני מאמינה שרוב הביקורת שהושמעה נובעת מתחושות של דאגה והתחושות האלו הן תחושות לגיטימיות, רק שנראה לי שבאמת, חסרים הרבה מאוד פרטים בסיפור הזה, והתמונה שהוצגה היא תמונה ממש לא שלמה, בוא נגיד, חלקית באופן מיוחד, היא שמה את הדגש על המקומות היותר שנויים במחלוקת.

<דליה פניג: קודם כל נאמר כך, בתכנית הלמודים בספרות, גם בלימודי החובה של שתי יחידות וגם בלימודי ההרחבה של חמש יחידות, שליש פתוח לחלוטין.

<דליה פניג: זה לא היה כך.

<דליה פניג: זו פעם ראשונה.

<דליה פניג: עד לפני שנה מאה אחוז מן התכנית היו יצירות מוגדרות שנכנסו לתוך רשימה.

<דליה פניג: לראשונה, עכשיו, שליש מן התכנית – ואני חוזרת על זה, בספרות, פתוחה לחלוטין, לשיקול של תלמיד, בדיאלוג משותף עם מורה.

יוסף ג'בארין: בכל המגזרים?

<דליה פניג: אני כרגע מדברת על המגזר הממלכתי, אני לא רוצה עכשיו - - -

יעקב מרגי: אנחנו דנים בממלכתי כולו, הממלכתי כולו.

<דליה פניג: ממלכתי זה אומר החינוך הממלכתי היהודי שאיננו דתי.

יוסף ג'בארין: אה, אז זה לא מתייחס למגזר הערבי?

<דליה פניג: אני אבדוק את זה, פשוט אנחנו כל כך ממוקדים עכשיו כאן - - -

יעקב מרגי: תאמרי מה שאת יודעת.

<דליה פניג: אז אני רוצה להתמקד עכשיו כאן.

<דליה פניג: קודם כל זה דבר שהוא חדש וזה בעצם שינוי מתפיסה קודמת, שאני חוזרת עליה, לא היה כזה דבר.

<דליה פניג: מאה אחוז מן הספרות היה מוגדר ברשימה כזו או אחרת, לטעמם של כאלה או אחרים והיום זה אחרת.

<דליה פניג: זה נקבע כך וזה אושר אצלנו במזכירות הפדגוגית, זה אושר במזכירות הפדגוגית, בשונה ממקצועות אחרים.

<דליה פניג: בכל המקצועות, ברוב המקצועות, אני חושבת אפילו, אני לא רוצה לומר "כל" אבל ברוב המקצועות האחרים, גם מה שנמצא ב-70% וגם מה שנמצא ב- 30%, אלה נושאים מוגדרים.

<דליה פניג: בספרות, בגלל העניין של חופש הביטוי, בגלל העניין של חופש היצירה, הוחלט ששליש מן התכנית, כשליש, שלושים אחוז הם בערך שליש, יהיה פתוח לחלוטין לבחירה של תלמיד בדיאלוג עם מורה ואני מדגישה בדיאלוג - - -

מירב בן ארי: לשנת הלימודים תשע"ו?

<דליה פניג: כן, בבחינת הבגרות - - -

יעקב מרגי: תוכלו תוך כדי הדיון לבדוק לי לגבי השאלה של חבר הכנסת דר' יוסף ג'בארין, רוצה את התשובה עליה לקראת סוף הדיון.

<דליה פניג: קודם כל זו עובדה מאוד מאוד משמעותית.

<דליה פניג: השיקולים שעמדו בפנינו – ונכון שיש ועדת מקצוע וועדת המקצוע עדיין בקונספט הקודם של מאה אחוז מה שנכנס לרשימה.

<דליה פניג: ועדת המקצוע, לדעתי, בוא נגיד, כששואלים האם היו יצירות שנפסלו, זה עולם אחר, אנחנו עכשיו נמצאים בעולם של שליש פתוח, בעולם של שליש פתוח, כשאתה מכניס משהו ל-70% זה אומר שמורה מחייב את כיתתו ומדינת ישראל מחברת בחינת בגרות חיצונית על זה.

<דליה פניג: פה הייתה השאלה.

<דליה פניג: ההתלבטות הייתה גדולה, היו תגובות לכאן ולכאן.

<דליה פניג: אנחנו מתייעצים עם קשת רחבה מאוד של אנשי חינוך, מנהלים, מורים ושמענו תגובות לכאן ולכאן.

<דליה פניג: החלטנו שבגלל העיתוי, בגלל הרגישות של העיתוי בעיקר – וזה השיקול המרכזי, שהופיע גם ראשון בתוך השיקולים, העיתוי הרגיש מאוד, המאוד – אני הייתי אומרת כמו פצע פתוח, החלטנו שהעיתוי הזה איננו מתאים בשלב הזה - - -

יעקב מרגי: כמה ספרים הגיעו?

יעקב מרגי: כמה בקשות היו?

<דליה פניג: כל הבקשות אושרו.

יוסף ג'בארין: מה העיתוי, סליחה?

<דליה פניג: העיתוי, אני אגיד מה העיתוי, קודם כל היצירה היא יצירה מאוד עכשווית, וכל אלה שמדברים על יצירות אחרות – וקיימות יצירות בתוך המערכת, יש יצירות שעוסקות ביחסים בין יהודים וערבים, בין יהודים ושאינם יהודים בכלל, היצירות האלו קיימות, לא הוצאה שום יצירה מתוך הרשימה.

<דליה פניג: יש דברים שמבחינה חינוכית-פדגוגית-מקצועית ואני מדברת כאן על שיקולים שעלו מתוך מורים, אלה לא שיקולים שלנו, אלה שיקולים שעלו מתוך שיח גדול ורחב עם מורים, שטענו שברגע שאתה עוסק במשהו שהוא מאוד מאוד חם, יש קושי, ויכול להיגרם נזק סביר או פגיעה סבירה בחלק מסוים מן התלמידים.

<דליה פניג: ואנחנו אמונים - - -

<קריאה: איזו פגיעה?

<דליה פניג: פגיעה רגשית.

<דליה פניג: יש כאלה שזה מעורר אצלם סערה הפוכה, של ליבוי של שנאה, של קושי – לא כולם, לא כל הזמן, התלמידים במערכת הם שווים, לא כל המורים שווים, המערכת היא מאוד מורכבת והראייה שלנו, הראייה המקצועית שלנו צריכה לקחת בחשבון את כל האוכלוסיות שנמצאות בחינוך הממלכתי והן מרובות, הן מרובות ותפיסות העולם שלהן - - -

תמר זנדברג: האם את יכולה להסביר לנו את התהליך, באמת כדי שנבין, לא רק לגבי הספר הזה, אלא רגע לפתוח את הפריזמה, מן הסתם זה לא הספר הראשון, את מתארת תהליך של הרבה מאוד שנים, כולנו כאן למדנו בבתי הספר ממלכתיים, קראנו ספרים - - -

מירב בן ארי: כשהיה מאה אחוז, לא שלושים אלא מאה אחוז החלטה שלהם.

תמר זנדברג: עשינו בגרות בספרות וכו'.

תמר זנדברג: מה השיקולים, באמת אני שואלת, אני יושבת כאן ונשמע לי מוזר - - -

יעקב מרגי: בואי, שאלי שאלה כי יואל מחכה.

תמר זנדברג: לא, זו שאלה רק לגבי התהליך, מהם הקריטריונים שעומדים בפני ועדה כזו?

תמר זנדברג: האם תמיד התוכן של הספר מהווה שיקול?

תמר זנדברג: אני הייתי מצפה שיהיו דברים שקשורים לספרות, האם זה רומן רחב היקף מספיק - - -

מירב בן ארי: האמת שהיא כתבה דוח עם הרבה נימוקים מאוד מפורטים.

מירב בן ארי: אני לא קראתי את הספר, קראתי רק את הדוח אבל כולם עוסקים - - -

יעקב מרגי: בואו, תנו לה להשיב, תנו לה להשיב.

יעקב מרגי: השאלה ברורה.

<דליה פניג: קודם כל, השיקולים הם לא רק שיקולים של תוכן, השיקולים מאוד רחבים, יש רשימה של שיקולים שקשורים גם להיבט האמנותי-ספרותי וגם להיבטים אחרים.

<דליה פניג: המטרה הייתה לא לחייב תלמיד, לא לחייב תלמיד שהמורה שלו בחר את הספר, לא לחייב כיתה שלמה, את כל התלמידים ללמוד אותו, ולהשאיר את זה לשליש מן התכנית הראשונה, אני מזכירה, לראשונה במדינת ישראל, רק בספרות, הוחלט ששליש פתוח לגמרי.

תמר זנדברג: בסדר, את זה אנחנו שמים בצד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יואל חסון: הספר נפסל לגמרי, לא ל-30%.

<דליה פניג: לא.

יעקב מרגי: בשלב הזה, יואל חסון.

<קריאה: לא, לא.

יעקב מרגי: חבר הכנסת חסון.

יעקב מרגי: גבירתי, גבירתי, אני מנהל את הדיון.

יעקב מרגי: יש לכם להוסיף, משרד החינוך?

<אלירז קראוס: אני רוצה להוסיף ולהתייחס.

יעקב מרגי: בבקשה, הציגי עצמך לפרוטוקול.

<אלירז קראוס: שמי אלירז קראוס ואני מנהלת את אגף חברה ורוח בתוך המזכירות הפדגוגית.

<אלירז קראוס: אני רוצה להסביר את התהליך העקרוני של גיבוש תכנית לימודים ותהליכי הדיון שמתקיימים בכל תכנית לימודים, גם פיסיקה.

<אלירז קראוס: דבר ראשון יש ועדת מקצוע, שמורכבת מאנשי אקדמיה ואנשי חינוך ואנשי משרד, שדנים באפשרויות השונות, במטרות של המקצוע, בעקרונות שלו, במיומנויות שלו ועושים דיון מקצועי, על פי המטרות והעקרונות והמיומנויות, בשאלה מה כדאי להכניס לתכנית הלימודים, כדי לממש את שלושת החזיתות האלה של מטרות, עקרונות ומיומנויות, כשבין המטרות יכולות להיות גם מטרות חינוכיות, אנחנו משרד חינוך, בסופו של דבר, על כל הספקטרום שלהן.

<אלירז קראוס: הועדה מגבשת את התכנית, לפעמים גם בשלבים, תוך כדי, לפעמים רק בסוף, צריכה להביא את התכנית למנהל האגף הרלבנטי, שבתוכו נמצא המקצוע.

<אלירז קראוס: יש אגף מדעים, אגף אמנויות, אגף שפות, אגף חברה ורוח שזה נמצא כרגע לפנינו.

<אלירז קראוס: מנהלת האגף במקרה שלי יכולה – וזה מתקיים כל הזמן, והרבה מהצוות שלי מתעקשים אתי שאני אקרא כי הם רוצים לשמוע עוד עין ועוד זווית, לכל הכיוונים, דרך אגב, הם הולכים מבחינה חינוכית, אם זה לא מאוזן בצד אחד אז אנחנו נאיר את זה לשם ואם זה לפה אז נאיר לפה, - - -

תמר זנדברג: מה הכוונה "לא מאוזן"?

יעקב מרגי: אני אשאל את השאלה שמתבקשת.

<אלירז קראוס: רגע, רגע, רגע, - - -

יעקב מרגי: אני אשאל שאלה, תסלחי לי, תוך כדי הדברים תתייחסי גם לזה.

יעקב מרגי: אני רוצה לדעת באמת, האם, מה שנקרא, האם היה כאן שיקול של "רוח המפקד"?

<אלירז קראוס: לא.

יעקב מרגי: שאלנו את זה גם בדיון על אזרחות.

<אלירז קראוס: היה לנו את השיקול המקצועי שלנו.

<אלירז קראוס: אני עוד פעם, בהקשר שלי, אנחנו צריכים לשקול שיקול – כמו שדליה קודמתי הסבירה, האם נלקחו בחשבון מגוון הקבוצות שנמצאות בתוך ציבור התלמידים וההורים, האם הדברים שמועברים בתוך התכנית – איך הם בתוך המכלול של תכניות הלימודים - - -

יעקב מרגי: האם את יכולה לומר לי מה משקלה של היצירה הספרותית לעומת הפרמטרים האלה שאת מדברת עליהם, בקבלת ההחלטה?

<אלירז קראוס: בספרות או בכל מקצוע אחר, הקריטריונים הספרותיים והמקצועיים אינם בתחום שכמנהלת אגף אני אתערב בו.

יעקב מרגי: לא, במחלקה הפדגוגית.

<אלירז קראוס: אחרי שאני גומרת – רק אגמור את התהליך, אם גמרנו את הדיאלוג וזה מאושר, זה עובר הלאה ליושב ראש המזכירות הפדגוגית ואותו תהליך יכול לקרות, הוא יכול לאשר ויכול להחליט להחזיר את זה לדיון נוסף או לשיקולים נוספים - - -

דב חנין: השר דיבר על שיקול פוליטי.

דב חנין: מה מקומו של השיקול הפוליטי שהשר דיבר עליו בטלוויזיה, בתוך השיקולים שלכם?

<אלירז קראוס: אני לא יודעת אם לקרוא לנקודה הזו שיקול פוליטי, מה שהשר - - -

דב חנין: זה שיקול פוליטי מובהק.

יעקב מרגי: רגע, רגע, דב, דב, שאלת, דב, שאלת – תן לה לענות.

<אלירז קראוס: העלית - - - תחליט אם זה שיקול פוליטי או לא, אני רוצה לענות לשאלה שלך.

<אלירז קראוס: השר, התהליך הזה הובא לידיעתו רק עם סיומו, אין שום, לא הייתה שום התערבות שלו, לא בשיקולים מלכתחילה ולא בתהליך הדיון - - -

יואל חסון: האם תמיד מעדכנים את השר, האם זה נוהל או ש - - -

<קריאה: עתון "הארץ" מעדכן את השר.

יואל חסון: אבל הם אומרים שהם עדכנו, האם אתם עדכנתם כי זה נוהל לעדכן את השר או שבמקרה הזה עדכנתם את השר?

<אלירז קראוס: בתוך המשרד, בתהליכי העבודה - - -

יעקב מרגי: סליחה, דליה - - -

<אלירז קראוס: כמו שאני פונה - - -

יואל חסון: רגע, כן, אז מה?

<דליה פניג: השר לא היה מעורב בקבלת ההחלטה.

<אלירז קראוס: ממש לא.

<דליה פניג: לא היה מעורב בקבלת ההחלטה, ההחלטה התקבלה משיקולים - - -

דב חנין: ברור שהשר לא - - -

יעקב מרגי: דב, לא, לא, לא, דב, אני אחזור לנוהל קרב.

יעקב מרגי: אני – אין לי בעיה לחזור לזה.

<דליה פניג: השיקולים - - -

יעקב מרגי: אני מנסה, מנסה אתכם בדרך טובה, אז אל - - -

דב חנין: אנחנו בדרך מצוינת, - - -

יעקב מרגי: לא יתכן, לא יתכן.

דב חנין: חבריי - - -

<דליה פניג: השיקולים היו שיקולים מקצועיים.

יעקב מרגי: סליחה, דליה, סליחה.

יעקב מרגי: באים לכאן אנשי מקצוע, הם לא פוליטיקאים.

יעקב מרגי: שאלת שאלה, הם נותנים לך תשובה.

יעקב מרגי: יש לך את הכלים לבדוק את זה – תבדוק.

יעקב מרגי: אם הם יטעו אותנו, - - -

דב חנין: לא, אני לא טוען, חס וחלילה - - -

יעקב מרגי: אלא?

דב חנין: אני לא טוען - - -

יעקב מרגי: אתה מתפרץ לתוך דבריה, אל תתפרץ.

יעקב מרגי: אני יכול לבקש.

דב חנין: זו החלטה שלה - - -

יעקב מרגי: בבקשה.

<דליה פניג: ההחלטה היא החלטה, זו לא החלטה פרטית שלי.

<דליה פניג: החלטה, כשאתה קודם כל נמצא בתפקיד ממלכתי – והיה פה תהליך מאוד מורכב של חודשים, של הלוך ושוב, של דיונים והתייעצויות גם מעבר לוועדת המקצוע כדי לשמוע מגוון דעות.

<דליה פניג: אנחנו לא התייעצנו עם מורים על האיכות הספרותית של הספר, קיבלנו את ההמלצה מן הועדה.

<דליה פניג: אנחנו התייעצנו עם מורים נוספים כדי להיות בטוחים שמגוון גדול של דעות ורחשי לב שנמצאים בציבור של הלומדים, רוצה שהיצירה הזו תהיה מחייבת תלמיד ללמוד אותה.

<דליה פניג: ומאחר שאנחנו יודעים וגם הועדה יודעת, גם המכתב שלי שנכתב למנהל המקצוע, שהוא יודע ששליש מן התכנית הוא פתוח לגמרי, להחלטת מורה ותלמיד והתלמיד עם המורה בדיאלוג - - -

<קריאה: זה בחמש יחידות.

<דליה פניג: גם בחמש וגם בשתיים.

<דליה פניג: גם בחובה וגם בהרחבה, שליש פתוח.

תמר זנדברג: אני, כשלמדתי, לא למדתי חמש יחידות, למדתי במגמה ריאלית וקראתי ספר אחד כזה, זה היה אגב "החטא ועונשו" וכמו שאתם יודעים יש שם סיפור לא פחות קשה, לא היה גל רציחות של קשישות בעקבות זה שתלמידי תיכון קוראים את הספר הזה, לא הייתה לי אופציה לקרוא ספר אחר, זה מה שהיה.

יעקב מרגי: רבותי, רגע, רבותי, אנחנו, תודה.

יעקב מרגי: לפני שמעביר, רגע, רגע, אני עוצר פה.

יעקב מרגי: נמצא אתנו יובל שמעוני.

יעקב מרגי: הצג את עצמך.

יעקב מרגי: חכה, תן לו.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: בבקשה, בוא.

<יובל שמעוני: אני מבקש מכם, כיוון שאני לא רגיל באירועים כאלה - - -

יעקב מרגי: אני לא אתן שאף אחד יפריע לך באמצע.

<יובל שמעוני: הסתדרנו.

<יובל שמעוני: אני אקרא מן הדף, זה יהיה לי יותר נוח.

<יובל שמעוני: חלק מן הדברים הם על דעתה של דורית, חלק על דעתי בלבד אז נא לא להתחשבן – לא אתה ולא עם ההוצאה שאני עובד בה.

יעקב מרגי: אנחנו מורגלים לשמוע דברים שהם לפעמים לא נעימים לאוזן, אל תתרגש.

יעקב מרגי: אלה שלא רגילים ולא התרגלו אנחנו מטפלים בהם.

<יובל שמעוני: אני אתחיל מהסוף.

<יובל שמעוני: סיפור אהבה בין יהודייה לערבי רחמנא ליצלן, נגמר ברע.

<יובל שמעוני: הערבי מת.

<יובל שמעוני: ולא סתם מת אלא טובע בים.

<קריאה: לא כולם קראו.

יעקב מרגי: לא, למה אתם מפריעים לו?

יעקב מרגי: לא, לא, הבן אדם אמר בצורה - - -

יוסף ג'בארין: בואו נשמע.

יעקב מרגי: סליחה, אמר בכנות, "אל תפריעו לי", אני מבקש לא להפריע.

<יובל שמעוני: סיפור אהבה בין היהודייה לערבי נגמר ברע.

<יובל שמעוני: הערבי מת ולא סתם מת אלא טובע בים.

<יובל שמעוני: במקום שיטבע אותנו שם הוא עצמו טובע ועוד לפני כן ניתק הקשר בין השניים.

<יובל שמעוני: כי הגיבורה מבינה שאין לו תוחלת במדינה שאנחנו חיים בה.

<יובל שמעוני: כלומר, מי שפסל לא קרא עד הסוף או שעצם הקשר עורר בו חרדה, ועל זה עוד אדבר.

<יובל שמעוני: עוד פסול נמצא לאחרונה בספר, והוא השמצת חיילי צה"ל כביכול.

<יובל שמעוני: צוטטה אמירה שמשווה לכאורה ביניהם לאנשי חמאס.

<יובל שמעוני: כלומר, שתי קדושות חוללו כאן כביכול: קדושת העם, שכמעט בוללים בתוכו גזע זר וקדושת צבאו.

<יובל שמעוני: גם ההאשמה השנייה, אם אכן נניח שצה"ל קדוש וחייליו מכונפים, תלויה על בלימה והם לא יודעים – המצטטים, להבחין בין דבריה של דמות בספר לדברו של הסופר, הלוא המספרת עצמה מתקוממת נגד ההשוואה הזו.

<יובל שמעוני: גטה שאל שאלות מרחיקות לכת יותר מן הספר הזה, שכאמור, אם הוא נקרא כמו שנקראים ספרים ולא פמפלטים – לא הייתה נמצאת שום עילה לפסילה שלו.

<יובל שמעוני: שאלה ראשונה, מה עם בסוף לא היה הערבי טובע אלא נשאר בחיים?

<יובל שמעוני: מה אם הקשר בין השניים היה מתחזק ואפילו מתמסד למשפחה?

<יובל שמעוני: מה אם לאהבה הזאת היה המשך?

<יובל שמעוני: אולי הסכנה הגדולה ביותר בעיניכם היא בהצגת דמות מלאה, עגולה, של צעיר ערבי, לא "ה"ערבי, לא כאפייה, לא זיפים מפחידים אלא אחד מסוים, חִילְמִי שמו.

<יובל שמעוני: לא רב מחבלים אלא רב חלומות ושאיפות.

<יובל שמעוני: וגם חולשות יש לו וגם כמה הרגלים מעצבנים.

<יובל שמעוני: בן אדם, בקיצור.

<יובל שמעוני: בן אנוש.

<יובל שמעוני: לא בן דוד, לא ישמעאלי, לא עמלקי, לא נוהר בהמוניו, גם לא רסיס בישבן.

<יובל שמעוני: נכון, זה עלול לבלבל בני נוער, הרבה יותר נוחה האבחנה שבין שחור ללבן, וביחוד כשאנחנו צחים כשלג ואחרים שחורים משחור.

<יובל שמעוני: מה יותר נוח מלהאמין שאנחנו עולים עליהם, שאין כאלוהינו וכעמנו, שהנצח מובטח לנו עִם הארץ.

<יובל שמעוני: דתות – כמעט כולן, נוטות לפתור את מאמיניהן מהתלבטויות ומספקות מיותרים.

<יובל שמעוני: ניתנת להם תכלית לכול, ניתן פשר – גם אם לא ידוע לנו אלא רק ליושב במרומים.

<יובל שמעוני: האם נקרא, אם כך, רק את התנ"ך?

<יובל שמעוני: וכך כבר העירו כמה מעמיתי, שמחברי התנ"ך ועורכיו לא טרחו לטהר את דמויותיו מיצרים ו - - - תהיות ופסולות, מן הבחינה הזאת נראה שכמה מאות שנים לפני הספירה היו הדעות נאורות משהן בישראל של היום.

<יובל שמעוני: אבל למה להסתמך על התנ"ך?

<יובל שמעוני: לספרות זכויות משלה, גם כשלסופריה אין אלוהים.

<יובל שמעוני: הספרות לא נועד לפטור את הקוראים מלבטיהם, לא נועדה להנעים, גם לא למצוא לכל דבר פשר.

<יובל שמעוני: הדמויות שמספרים עליהן לא מובטח להן סוף טוב, לא בעולם הזה ולא בעולם הבא, מן העלילה לא עולה לקח שאפשר ליישם אותו בחיינו, הן שונות מאתנו, לטוב ולרע, גם אם כמה מתכונותיהן אנחנו מכירים.

<יובל שמעוני: אנחנו לא כלולים איתן יחד בעם אחד, שרצף הדורות חשוב לו לא פעם יותר מפרטיו.

<יובל שמעוני: הן אינן נצחיות, להיפך, כולן ארעיות עד אימה, חד פעמיות, לא יחזרו עוד לעולם, גם לא באחרית הימים.

<יובל שמעוני: איזו מבוכה נוראה עלולה להיגרם כך לקוראים.

<יובל שמעוני: אולי מוטב שהסופרים יחדלו ממנה?

<יובל שמעוני: אולי להיפך, צריכה הועדה הזו להתמקד לא בנבוכים ובבעלי הספקות, אלא במי שהם חסרי כל היסוסים, במי שדרכם ברורה להם לגמרי ושספרים אחרים מנחים אותם, ספרים שבהם אבחנה בין יהודי לגוי מוחלטת, חסרת פשרות, ודמו של הגוי אמנם אסור בערבוב אבל מותר בהחלט בשפיכה עד צאת נשמתו.

<יובל שמעוני: ספרים שלא נלמדים במערכת החינוך הממלכתי אבל בני נוער רבים מדי מתחנכים לחשכתם.

<יובל שמעוני: האם ב"גדר חיה" צריך לעסוק?

<יובל שמעוני: האם זו המשימה עכשיו?

<יובל שמעוני: האם הכרחי פי כמה לעסוק ב"גדר" ולא במין גרפיטי "המלך המשיח", ומשפחה רצוחה בבית שמאחור ולו כדי לפסול את הספרים ההם "תורת המלך" ו"ברוך הגבר"?

<יובל שמעוני: מה חמור יותר?

<יובל שמעוני: תינוק היפותטי שדמו אינו טהור לשיטתכם, או תינוק שרוף, מפוחם לכל הדעות?

<יובל שמעוני: גם אם השורפים יגיעו לכלא, תומכיהם ומתווי דרכם, או לפחות בכיוון שנפתח פניהם, עוד משמיעים את דברם במלוא הגרון.

<יובל שמעוני: אין צורך להרחיק עד לגבעות, הדי קולם נשמעים למרחקים.

<יובל שמעוני: תודה שנתתם לי לדבר.

יעקב מרגי: תודה רבה, אני חשוב שהדברים שלך עמוקים ומדברים בעד עצמם.

יעקב מרגי: נכון שהם ממוקדי מטרה כרגע סביב הפסילה, אבל אני חושב שכפי שאמרתי בפתיח, טוב שאמצעי התקשורת נמצאים כאן.

יעקב מרגי: הציבור לא בקי בדברים הקטנים.

יעקב מרגי: ביומיום הוא מולעט בכותרות וסיסמאות וזו הסיבה שהזמנתי את הדיון – אני, כדי לשמוע את האמת.

יעקב מרגי: אני מאלה שאומרים שהשמים אף פעם לא נופלים, מקסימום יש ברקים, רעמים, רוחות, גשמים אבל, אלה שתמיד חרדתיים וחוששים: הנה, השמים נופלים, מכאן ומכאן, לא מרחם עליהם.

יעקב מרגי: אנחנו נקיים דיון כאן, נעשה דיון פתוח, ניתן לכולם להתבטא וחבר הכנסת הראשון - - -

יוסף ג'בארין: האם אפשר לשאול שאלת הבהרה?

יעקב מרגי: מיד.

יעקב מרגי: חבר הכנסת הראשון שמדבר, חבר הכנסת דר' יוסף ג'בארין, תוך כדי הדברים שלך תשאל את השאלות שלך.

תמר זנדברג: הוא מחכה, הוא מחכה.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה?

יעקב מרגי: אני כנראה מורה גרוע.

יעקב מרגי: אני כבר כמה חודשים בתפקיד - - -

יוסף ג'בארין: רציתי לשאול שתי שאלות בנוסף.

יעקב מרגי: תאמין לי, - - -

מירב בן ארי: אתה בסדר גמור.

יעקב מרגי: אבל לא, התלמידים לא לומדים סימן שהמורה גרוע.

מירב בן ארי: הם גם לא ילמדו.

יעקב מרגי: קדימה.

יוסף ג'בארין: חשוב לשאול שאלות הבהרה כדי שנמשיך גם את הדיון.

יוסף ג'בארין: השאלה הראשונה, - - -

יעקב מרגי: תרשמו לכם את זה, תוכלו להשיב אחרי כן.

יוסף ג'בארין: מתי קרה בפעם האחרונה שוועדת המקצוע אישרה ספר ואתם פסלתם?

יוסף ג'בארין: דיברת על כך שזה לקח תקופה של דיונים והתייעצויות וכד' אחרי האישור של ועדת הביצוע אבל, לא היה ברור – את אומרת שהשר לא היה מעורב אבל לא היה ברור מתי השר נכנס לתמונה באמת, כשזה פורסם בעתון או שבכל זאת הוא ידע במהלך התקופה הזאת?

יוסף ג'בארין: ואני אתן לחברי יואל.

יעקב מרגי: לא, הוא נתן לך.

תמר זנדברג: לא, לא, הוא נתן לך.

יוסף ג'בארין: תודה.

יוסף ג'בארין: האמת היא, קשֶה אולי, קשה להתייחס לנושא הזה במנותק מן הקונטקסט היותר רחב, של מה שקורה היום במשרד החינוך ולא מזמן היה לנו את הדיון החשוב והסוער סביב נושא האזרחות, והנושאים לא מנותקים.

יוסף ג'בארין: כי התחושה היא שהצנזור חזר לפעול וחזר לפעול בנמרצות.

יוסף ג'בארין: והצנזור הזה הוא צנזור פוליטי ולכן זה לא סתם שהביקורת היא מגיעה מצד אחד של המפה הפוליטית אל הצד השני.

יוסף ג'בארין: ולכן, כשאנחנו מדברים על רוח המפקד, יש לנו את כל הדוגמאות הללו, הביקורת הקשה על השיכתוב של ספר האזרחות, המַכְוָון בעניין האזרחות שיצא עם העיוותים הקשים שיש שם, ואתם יודעים מה, כשאני שומע עכשיו את עורך הספר, עם הדברים המרגשים שהוא אמר, ואני גם נזכר באימרה של סגן יושב ראש הכנסת, חבר הכנסת סמוטריץ' בשבוע האחרון, מאותה מפלגה של שר החינוך, שאומר: אין עם פלשתיני, אז אולי הדברים מתקשרים.

יוסף ג'בארין: אם אין עם פלשתיני אז מה פתאום הסיפור הזה של אהבה עם פלשתיני הרי הפלשתינים לא קיימים, ואם הם לא קיימים אז אין מה לאשר ספרים שמתייחסים אליהם.

יוסף ג'בארין: אני חושב שיש כאן פגיעה מאוד קשה בחירות המחשבה, בפולמוס שצריך להתקיים – ואנחנו מדברים על תלמידים מבוגרים, לא גני ילדים – שחובה שיתקיים בקרב התיכוניסטים, גבירתי דיברה על כך ש"אנחנו שמענו את זה מן המורים" ואני מתפלא על האמירה הזו, הרי המורים – הם יחליטו, אין מישהו שכופה עליהם את הספר הזה, אני מתפלא על מורה שאומר: מה פתאום הספר הזה נכלל, יש לי קושי ללמד אותו, אם יש לך קושי ללמד אותו אז אל תבחר בו - - -

יעקב מרגי: אבל יש לו - - -

יוסף ג'בארין: זה להגיד את הדבר ואת היפוכו.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, אי אפשר להגיד שהמורים מתלוננים אבל מצד שני, שהם בחרו, הרי הם יכולים לא לבחור את הספר הזה ולכן, עם כל הכבוד, זה שיקול שבהחלט לא יכול לעמוד כאן.

יוסף ג'בארין: לכן אני קורא למשרד לכבד את החלטת הועדה המקצועית שאישרה את הספר, לחזור בכם מן ההחלטה הזו ואני חושב שהשיקולים הפוליטיים הם שיקולים פוליטיים פסולים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת תמר זנדברג.

תמר זנדברג: תודה רבה אדוני.

תמר זנדברג: אני רוצה להתחיל במשפט שאתה אמרת - - -

מירב בן ארי: אגב, אני חייבת רק להגיד לך, כי נכנסנו ביחד, - - -

יעקב מרגי: הקדמתי אותה.

מירב בן ארי: את מבינה?

יעקב מרגי: יש איזונים.

מירב בן ארי: איזונים.

יעקב מרגי: היא לא נשארה לך חייבת.

יוסף ג'בארין: בינתיים לא קיבלנו תשובה.

יעקב מרגי: לא, לא.

יוסף ג'בארין: בעניין השליש.

יעקב מרגי: הם לא יתנו תשובה.

יוסף ג'בארין: כן,אבל - - -

יעקב מרגי: יהיו עוד שאלות מסתמא.

יוסף ג'בארין: הם לא - - - עם כל הכבוד, עם כל הכבוד, עליי לא מקובל שהמזכירות הפדגוגית לא יודעת להשיב על שאלה כל כך פשוטה, האם השליש הזה מיושם גם במערכת החינוך הערבית?

מירב בן ארי: היא בודקת.

יעקב מרגי: רבותי, לא, לא, לא.

יעקב מרגי: לא, בוא, בוא, לטובת אלה שאיחרו, האם לא שמעת שאמרתי לה שאני רוצה עד סוף הדיון תשובה?

יוסף ג'בארין: בסדר.

יעקב מרגי: אז למה אתה - - -

יוסף ג'בארין: אני אומר לך - - -

יעקב מרגי: אני אמרתי לה.

יוסף ג'בארין: תשובה פשוטה, המזכירות - - -

<קריאה: אבל חבל על הזמן.

<קריאה: היא בודקת לך.

יעקב מרגי: אולי תודה לה על הכנות, שהיא אמרה: אני לא יודעת, אני צריכה לבדוק.

מירב בן ארי: תן לה לבדוק את זה במערכת.

יעקב מרגי: בבקשה, חברת הכנסת תמר זנדברג.

תמר זנדברג: אני רוצה להתחיל עם המשפט שלך אדוני יושב הראש, שאמרת בפתיחת הדברים, בהקשר הוויכוח הפוליטי שנוצר עקב הסערה, אמרת "מערכת החינוך בישראל צריכה לחנך לאי התבוללות".

יעקב מרגי: לאי-התבוללות.

יעקב מרגי: הדגש הוא על ה"אי".

תמר זנדברג: אני שמה רגע את המשפט הזה בצד, אפשר להתווכח עליו, - - -

יעקב מרגי: לא קשור לוועדת המקצוע בכלל, לא קשור לוועדה.

תמר זנדברג: אני אומרת, אפשר להתווכח על המשפט הזה אבל אני שמה אותו רגע בצד.

תמר זנדברג: ריבונו של עולם, מדובר בספר.

תמר זנדברג: יצירה אמנותית - - -

יעקב מרגי: אמרתי במנותק.

תמר זנדברג: הוא אמר - - -

יעקב מרגי: אני לא מתכונן להתנצל על כך שמערכת החינוך צריכה - - -

תמר זנדברג: במערכת החינוך שלנו אנחנו קראנו, אני קראתי חובה את "החטא ועונשו" ולא יצאתי לרצוח קשישות וגם אף אחד אחר שלמד אתי בכתה.

תמר זנדברג: קראנו את "המאהב", קראנו את "חצוצרה בואדי" וקראנו את "האדונית והרופא" - - -

קארין אלהרר: הערת ביניים, הערת ביניים, רגע, רגע.

יעקב מרגי: תני לה, לא.

תמר זנדברג: וקראנו "מאחורי הגדר" שזו הזדמנות טובה לברר עם עורך הספר, כי אחר כך, כשחשבנו על זה, על כל הפולמוס, אז שאלנו האם יש איזשהו הקשר, איזושהי קונוטציה שמרמזת על "מאחורי הגדר" של ביאליק, בבחירת שם הספר "גדר חיה", כי יש איזשהו הדהוד תרבותי בין הדברים אבל זה במישור התרבותי.

תמר זנדברג: זה ספר.

תמר זנדברג: תגידו, אנחנו השתגענו?

תמר זנדברג: אנחנו קוראים משפטים בספר ושר החינוך יושב במהדורת חדשות ומצטט משפטים מרומן?

תמר זנדברג: כדי שלא לפגוע בנפשותיהם של התלמידים?

תמר זנדברג: לאן הגענו?

תמר זנדברג: וכל הדבר הזה מצטרף – ואני רוצה להצטרף לדבריו של חברי, חבר הכנסת ג'בארין, כל הדבר הזה מצטרף לא רק לנעשה במשרד החינוך אלא לנעשה בכלל בזמן האחרון, אנחנו לא יכולים לראות סרטים בסינמטק, אנחנו לא יכולים לראות הצגות, - - -

מירב בן ארי: איזה הצגות?

תמר זנדברג: כי זה לא הזמן המתאים.

יעקב מרגי: את לא מפריעה.

מירב בן ארי: על המחבל?

תמר זנדברג: כן, על המחבל.

יעקב מרגי: מירב, את לא מפריעה, מירב.

תמר זנדברג: על יגאל עמיר אנחנו גם לא יכולים - - -

מירב בן ארי: חברי הכנסת מן האופוזיציה - - -

יעקב מרגי: מירב, אני לא מבין אותך.

תמר זנדברג: כן, כן, כן, יקירתי, זה לא משנה, זה לא משנה אם זה חבר שלנו או לא חבר שלנו, מדובר בהצגה, אתם כולכם השתגעתם - - -

מירב בן ארי: חמודה, יש לנו - - -

יעקב מרגי: תמר, איילת נחמיאס ורבין ברוכה הבאה.

תמר זנדברג: אז הנה, אז בואו - - -

יעקב מרגי: רגע, תמר, יש לך עוד דקה לסיים, יש לך דקה.

תמר זנדברג: אין בעיה.

יעקב מרגי: תתמצתי את הדברים.

תמר זנדברג: אני מנסה.

יעקב מרגי: אני מבקש לא להפריע.

תמר זנדברג: אנחנו הגענו למצב שבו המחשבה שלנו ומרחב החיים שלנו, כל כך מצומצמים, כל כך צרים, כל כך מוכתבים, כל כך, באמת, אני לא רוצה להשתמש בקלישאות, אבל אתה יודע מה, תיאר כאן עורך הספר בצורה כל כך יפה את מה שהספר עוסק בו, הרי הספר באופן אירוני עוסק בקושי, במורכבות ובאיום שבגינו אתם רוצים לפסול אותו, כי אתם לא רוצים להביא את הדיון הזה ואת הוויכוח הזה, אל תוך הכיתה.

תמר זנדברג: זה מצב אבסורדי, זה מצב, שניה, - - -

יעקב מרגי: המסר הובן.

תמר זנדברג: שניה, שניה, אני מסיימת, יש כאן, זה לא רק הדיון על מה שקורה במערכת החינוך והספרים וזה אפילו לא רק הדיון התרבותי, וכמו שאמרת, הצנזורה כבר כאן, יש לנו כאן מסר מצנן ומאיים לכל התלמידים, לכל המורים ולכל החברה הישראלית: "אל תעסקו במה שקשה".

תמר זנדברג: אל - - -

יעקב מרגי: אחר כך תמר לא מבינה למה מפסיקים אותה.

<קריאה: למה?

יעקב מרגי: כי היא לא ממושמעת.

יעקב מרגי: לא, אני אפסיק אותך כי נתתי לך ארבע דקות.

יעקב מרגי: אני אעיר לך על כך, כן.

יואל חסון: אבל זה המקום לשל חברי הכנסת להתבטא, למה אתה מגביל בזמן?

יואל חסון: היו פה אנשים שדיברו חמש ושש דקות, אתה מגביל חברי כנסת.

יואל חסון: אני רוצה לבטא, - - -

יעקב מרגי: אני אסביר לך, אני אסביר לך, אני אסביר לך.

יואל חסון: למה להגביל חברי כנסת?

יעקב מרגי: אני אסביר לך.

יעקב מרגי: חבר הכנסת.

קארין אלהרר: חבל לבזבז על זה את הזמן, באמת.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: כי בשלוש אפשר לומר דברים, להתמקד, לא לחזור על דברים מאה פעם.

יואל חסון: למה בדיון בוועדה זה צריך להיות שלש דקות?

יעקב מרגי: זה הניהול ואתה יודע מה, - - -

מירב בן ארי: חברי הכנסת - - -

יעקב מרגי: לכאורה, לכאורה, מירב, את מפריעה לי, לכאורה, לכאורה, סליחה, לכאורה, לכאורה, לכאורה, אני מבין את הגבולות, מירב, מירב ומיכל, אלה קריאות לסדר?

יעקב מרגי: מירב ומיכל.

יעקב מרגי: מיכל ומירב, מירב ומיכל.

יעקב מרגי: תקשיבו.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, יואל חסון, עם כל הכבוד, אני מנהל את דיון הוועדה, שלש דקות זה מספיק.

יעקב מרגי: אם במליאה אפשר לומר כל כך הרבה - - -

יואל חסון: אבל זה דיון בוועדה - - -

יעקב מרגי: תן לי, תן לי רגע, רגע, אנחנו מציעים, עכשיו אנחנו רק מניחים את המצע לדיון, אם אני אתן חמש, עשר דקות הדיון ייגמר ומה עשינו?

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, עם כל הכבוד, מי שהזמין את הדיון הזה הוא יו"ר הועדה, אני הזמנתי, לא חבר כנסת ביקש את הדיון הזה.

יעקב מרגי: ואני רוצה לפתוח את זה, אז לכן תנו לי לנהל את זה כמו שאני מבין, ולראייה, לראייה, לראייה, מיכל רוזין, את מפריעה לי - - -

מירב בן ארי: את לא מפסיקה לצרוח עליי, די.

מירב בן ארי: גם אתמול.

יעקב מרגי: את רוצה לדבר אתי על אתמול?

מירב בן ארי: כן.

יעקב מרגי: אחרי הישיבה לא עכשיו.

מירב בן ארי: אי אפשר מרוב שהיא צורחת עלי - - -

יעקב מרגי: מירב.

יעקב מרגי: את מפריעה לי.

יעקב מרגי: יואל, מאחר ואתה חבר בוועדות אחרות ולא מרבה להגיע לכאן, יכול לומר לך, קח סטטיסטיקות מוועדות החינוך לדורותיהן, מסתבר שהשיטה הזו מביאה את חברי הכנסת לדיון, אז בוא, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה על ההתבטאות הזו, מירב.

מירב בן ארי: אתה לא שומע אותה אז תקרא גם אותה לסדר.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב, "חצופה", לא שמעתי.

יעקב מרגי: לא שמעתי אותה אומרת "חצופה".

מירב בן ארי: לא שמעת אותה אומרת גם הרבה דברים אחרים.

מירב בן ארי: אותה אתה לא שומע.

יעקב מרגי: מירב, אני מבקש.

מירב בן ארי: די, די.

יעקב מרגי: מירב, את אמורה לדבר.

מירב בן ארי: בבקשה.

מירב בן ארי: אז אני רוצה לדבר בלי שהיא תפריע לי.

מירב בן ארי: אז קודם כל אני רוצה להגיד שלא קראתי את הספר.

מירב בן ארי: קראתי את המסקנות של הועדה.

מירב בן ארי: אני באמת, אני לא מסכימה אתכם, הנה, תתפלאו, אני ממרכז הימין ואני חושבת שההחלטה שלכם לא נכונה, הנה, מחשבה דמוקרטית של הימין, להירגע, או.

מירב בן ארי: קיי?

מירב בן ארי: אני אומרת שכל ההחלטה הזו בעיניי, אני לא מאמינה שבעקבות הספר, בנות ישראל ינהרו אל הכפרים הערבים ויחפשו להן - - -

יעקב מרגי: נוהרים גם בלי הספר.

מירב בן ארי: לא, נו, באמת.

מירב בן ארי: חבר'ה, די - - -

יוסף ג'בארין: לא ראיתי נהירה - - -

<קריאה: שמישהו לספרים - - -

מירב בן ארי: לא תהיה נהירה של בנות ישראל הרווקות לכפרים הערבים בעקבות ספר שמנסה לא למנוע התבוללות.

מירב בן ארי: רגע, שניה, אבל, יש כאן עודף צדקנות לא מפתיע, של עולם הרוח והאקדמיה.

מירב בן ארי: שכחו שבשבוע שעבר עיתון "הארץ" ביקש ממשרד הביטחון ומצה"ל, לפסול את הספר של בן דרור ימיני כי התכנים הפוליטיים שלו לא התאימו לו.

מירב בן ארי: וזה כן נכון, אל תפריעי, - - -

<קריאה: זה לא נכון.

מירב בן ארי: רגע, בוא, בואו, אני אקריא לכם עיתון - - -

יעקב מרגי: חברי הכנסת רוצים כותרות אז אני אוציא אתכם, עברתם הרבה גבולות.

מירב בן ארי: אני רוצה, רגע, רגע, רגע, אני רוצה לצטט לך, את נפח העיסוק התקשורתי שיצא מפרופורציה.

מירב בן ארי: שים לב לאנשי - - -

יעקב מרגי: ניסיתי לעשות דיון פתוח עם קריאות ביניים.

יעקב מרגי: לא הולך לי.

מירב בן ארי: איבדתי את הקול בשיעור - - -.

מירב בן ארי: שים לב לאנשי הרוח.

מירב בן ארי: נתן זך קבע בעקבות ההחלטה של שר החינוך כי "שר החינוך מטומטם", א.ב.

מירב בן ארי: יהושע קרא לזה "פיגוע תרבות", אריאל הירשפלד הודיע ש"זה מזכיר לו את חוקי נירנברג".

מירב בן ארי: ואני רוצה לצטט את מנהל "תיכונט" על שם אלתרמן רם, בתל אביב "הפסילה מעבירה מסר גזעני שכל תכליתו היא להפריד ולשלול ולסלק את כל מי שאינו שייך לגזע היהודי.

מירב בן ארי: המחשבה שאנשים שעומדים בראש מערכת החינוך מקדמים אג'נדה כזאת היא פשיטת רגל ערכית מוסרית, הם מועלים בתפקידם, הם אינם אנשי מקצוע אלא קרנפים.

מירב בן ארי: " זה מנהל תיכון בתל אביב.

יעקב מרגי: טוב, זו הנקודה.

מירב בן ארי: הסיפור הזה, שכל פעם – ואת יודעת כמה פעמים אמרו לך: "אבל השר אמר לך", "אבל השר התערב", כל הזמן, רגע, תוציאי מכאן אימרה מוועדת החינוך - - -

יעקב מרגי: היא אמרה זאת.

מירב בן ארי: היא אמרה "השר לא התערב" "השר לא היה מעורב בהחלטה" האם זה מה שאמרת?

מירב בן ארי: היא אמרה אבל לא, לא, ההתעקשות, ההתעקשות פה של השמאל ששר החינוך היה מעורב וישר הבית היהודי ופוליטיקה.

מירב בן ארי: לסכם, אני מאחלת לכל סופר בישראל שיפסלו לו את ספרו, כאשר דורית רביניאן מדווחת מהוצאת "עם עובד", שרק בשבוע האחרון מספר העותקים גדל פי ארבע, אני מאחלת לה הצלחה ואני רוצה רק לומר עוד משהו אחד איש, אני הלכתי ביום ששי לקנות את הספר ועד שהגעתי לחנות,- - -

<קריאה: הוא אזל.

מירב בן ארי: לא, עזבי שהוא אזל, אמרתי לעצמי: לא, אני לא אהיה חלק מן העדר ואני לא אקנה את הספר, - - -

<קריאה: חבל.

מירב בן ארי: חבל, חבל ש - - -

יעקב מרגי: תודה.

מירב בן ארי: המזל היחיד שלי שבמקום לחזור דרך דיזנגוף, - - -

יעקב מרגי: תודה.

מירב בן ארי: הלכתי דרך ריינס.

מירב בן ארי: אז מזל, עוד יכולתי לאבד את חיי בגלל הספר.

יעקב מרגי: תודה, תודה, יואל חסון, בבקשה.

יואל חסון: חבריי חברי הכנסת, שר החינוך הוא הרבה יותר מתוחכם ממה שאתם חושבים.

יואל חסון: בהחלט ששר החינוך לא היה מעורב בפסילה של הספר.

יואל חסון: ספרים רבים נפסלים ואנחנו לא יודעים על זה אבל, כששר החינוך שמע שפסלו את הספר ושמע גם למה פסלו את הספר, הוא דאג, הוא וידא, שהדבר הזה יגיע לתקשורת.

יואל חסון: הוא רצה ליצור מצג אחד ברור, שכל מי שהתנגד לפסילת הספר המשמעות היא שהוא תומך בהתבוללות.

יואל חסון: זה מה שהשר רצה לעשות.

יואל חסון: הוא רצה לבוא להגיד: אני שומר על העם היהודי.

יואל חסון: אני נלחם בהתבוללות.

יואל חסון: כל מי שעכשיו מגן על הספר הזה הוא רוצה וקורא להתבוללות של עם ישראל.

יואל חסון: השר רצה והשר השיג.

יואל חסון: ובכלל, אני מציע אדוני, מכיוון שבסופו של דבר, מה שיקרה עכשיו, שהשר יעקוב טוב טוב, גם אם חברי הועדה לא ידעו על זה בכלל, הוא יעקוב טוב טוב אחרי הספרים שעולים לדיונים ויחפש את "המוקשים" שיכולו לשרת אותו ובאתי לעזור לשר הזה אדוני, אני רוצה להגיד לך, תראה, יש פה - - -

מירב בן ארי: "במקרה הכינותי מראש".

יואל חסון: "הכינותי מראש".

יואל חסון: יש פה רשימות ספרים - - -

יעקב מרגי: במבצע?

מירב בן ארי: לא, זה נראה ישן כבר.

יואל חסון: הם נמצאים במשרדי - - -

יעקב מרגי: "ארבע במאה"?

יואל חסון: נמצאים בביתי ואתה יכול לבוא לראות, רשימות וספרים, יש אינספור של ספרים ואתה יודע מה, אפילו אני בטוח שזה - - -

יעקב מרגי: אתה רואה, במליאה, אסור להביא מוצגים, פה אנחנו - - -

יואל חסון: בוועדה מותר.

יואל חסון: ועמוס עוז בוודאי אפשר למצוא ו"השיבה מהודו" שבכלל מעודד את הנשים לנסוע להודו ולהישאר בהודו, ואני בכלל לא מדבר על יוסי שריד שי החינוך, שהפך להיות עם השנים בכלל במצח נחושה רחמנא ליצלן, בוודאי, אז יש פה, יורם קניוק, ובכלל - - -

יעקב מרגי: אני אבקש לסיים.

יואל חסון: חברים, "1967", בכלל, - - -

<קריאה: אין שנה כזאת.

יואל חסון: אין, באמת, לא הייתה שנה כזאת ולא קרה שום דבר.

יואל חסון: שלא לדבר אדוני, גם על חינוך מיני שגם הוא יכול להיות שמה, כל מיני דברים.

יואל חסון: אל תסתכלי, אני לא מסתכל בפתקים שלך.

יואל חסון: ואריסטו כמובן, וכמובן "תכונת - - -" שכולנו מכירים - - -

יעקב מרגי: אתה רוצה לסיים?

יואל חסון: ו"שבויים בלבנון" עוד - - -

יעקב מרגי: יואל, תודה.

יואל חסון: בבקשה אדוני.

יואל חסון: לסיכום אני רוצה להוסיף שכל הספרים האלה הם בבחינת, כל הספרים, חברים הם בבחינת פצצה מתקתקת, ששר החינוך בכל רגע יכול למצוא איפה הוא יכול לעשות 'הפרד ומשול' בעם הזה, איך הוא יכול לסכסך ואיך הוא יכול, על חשבון הגב של התרבות הישראלית, ועל החשבון של העם השלנו, להרוויח עוד איזה מנדט.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה רבה אדוני יושב הראש, אני לא אאריך בדבריי משום שיש עוד דיון שהוא חשוב - - -

יעקב מרגי: אל תדאג, אני לא אתן לך להאריך.

מסעוד גנאים: בוועדת הפנים, על הנשק, זה על הנשק הבלתי חוקי בחברה הערבית, שראש הממשלה אמר שמשתולל שם, ושאנחנו שמה - - -

יעקב מרגי: ואיך אתה מזניח, מפקיר את הדיון - - -

מסעוד גנאים: שמה אנחנו לא ישראלים עד הסוף, ככה אמר ראש הממשלה.

מסעוד גנאים: לא כולם שם, אני גם - - -

מירב בן ארי: אחמד טיבי.

יעקב מרגי: אני הזמנתי אותם לכאן.

מסעוד גנאים: זכותנו להיות דאגנים וחוששים.

מסעוד גנאים: מאחר והמסר החינוכי, המסר התרבותי לילדים שלנו הוא רע מאוד.

מסעוד גנאים: פסילת ספר, ככל שתהיה, המסר שלה, כאשר ספר נפסל בגלל הקשר בין השר, בין מפלגתו, לבין, ואין לנו טענות נגד אנשי מקצוע ולא הדרג המקצועי, אנחנו הכול מדברים משום שכל האווירה, כאשר השר, בערוץ 2 נדמה לי, אומר במפורש שהוא נגד המסרים, משום שזה מאיים על הזהות היהודית, אולי, לא אולי, בוודאי, כי "גדר חיה" זה לא רחוק, הוא רוצה גדר הפרדה, הוא רוצה גדרות מסוגים אחרים, אבל לפי דעתי ולפי מה ששמעתי מהעורך, הוא צריך להיות שמח כי הערבי בסופו של דבר מת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ואתה יודע מה, האם מכיר את הסיפור של ההוא שאיבד מאתיים שקל בחלום?

יעקב מרגי: רק סיפור - - -

<קריאה: בדיוק, בדיוק.

יעקב מרגי: תודה, חברי הכנסת.

<קריאה: האם אני יכול לשמור את - - -

יעקב מרגי: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

מיכל רוזין: תודה, מעולם לא הייתי כל כך גאה על כך שאני בוגרת חמש יחידות בגרות.

מיכל רוזין: ואולי אני, לפי שר החינוך הזה, פוגעת באינטרס הלאומי הביטחוני של מדינת ישראל כי לא למדתי חמש יחידות מתימטיקה - - -

יעקב מרגי: יכול להיות שכך הוא חושב.

מיכל רוזין: אני יודעת.

מיכל רוזין: יש לו כמה חברים בסיעה שהם כמוני עם שלש יחידות.

מיכל רוזין: אני רוצה לפתוח את דבריי בשיר, מתחילתו, שני בתים משיר.

מיכל רוזין: "חצה עלֵי ג'יפ את העיר הכבושה, נער עז וחמוש – נער כפיר.

מיכל רוזין: וברחוב המדובר איש זקן ואשה, נלחצו מפניו אל הקיר.

מיכל רוזין: והנער חייך בשיניים חלב "אנסה המקלע" וניסה.

מיכל רוזין: רק הליט הזקן את פניו בידיו ודמו את הכותל כיסה".

מיכל רוזין: כמובן זה ממשיך הלאה.

מיכל רוזין: נתן אלתרמן.

מירב בן ארי: מי המחבר?

מיכל רוזין: נתן אלתרמן.

<קריאה: בעייתי, בעייתי מאוד.

מיכל רוזין: מאוד בעייתי.

מירב בן ארי: רק שאלתי מי המשורר.

מירב בן ארי: מה הקשר אלייך?

מירב בן ארי: לא כל דבר קשור אלייך.

יעקב מרגי: אמרת – תודה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שיש פה, אני לא רוצה להיות שוביניסט, אבל כשיש הרבה חברי הכנסת, אני מצליח, אני משתדל, עם חברות הכנסת קשה לי, אני לא יודע למה.

יעקב מרגי: קשה לי יותר.

יעקב מרגי: בבקשה, מיכל.

מיכל רוזין: כפי שאתה מכיר אותי, אני בעד הרחבת הדעת ופתיחת הראש לתלמידים, עם לימוד ביקורתי, עם לימוד מעמיק ולא פסלו את הספר מכיוון שהוא לא איכותי, שהוא לא עומד בכללי הספרות הנאותים, שהוא לא באותה רמה כמו "החטא ועונשו" – אחד הספרים המשעממים ביותר שקראתי מעולם, בחיי, ever, אני לא מבינה איך ממשיכים להכריח את התלמידים, אם ממשיכים, לקרוא.

יעקב מרגי: "על טעם ועל ריח".

יואל חסון: מחלוקת ב"מרצ".

מירב בן ארי: מה עם "אנטיגונה"?

מיכל רוזין: "אנטיגונה" – המורה הכריחה אותי ללמוד את כל המחזה בעל פה ואני עד היום יודעת אותו בעל פה וזה נורא.

מיכל רוזין: כן.

מיכל רוזין: בדיוק.

מיכל רוזין: אבל נחזור לעניין אם תרשה לי.

יעקב מרגי: בבקשה.

מיכל רוזין: אני באמת, אני באמת חושבת, שהמטרה של מערכת החינוך – ובעיניי היא נכשלת בה, היא לא רק לשפוך חומר על התלמידים אלא ללמד אותם לחקור, לבקר, לשאול שאלות.

מיכל רוזין: גם אני, אני מודה על המורים הנפלאים שליוו אותי ושהיו לי, לא היו הרבה כאלה אבל אלה שהיו הם מורים לחיים, שפתחו לי את הראש גם לדברים שלא היו לי מן הבית, ואתה מכיר את זה, מרגי, גם בנושא יהדות ונושאים אחרים, שאותי בבית הספר לא לימדו.

מיכל רוזין: והלכתי לחקור ולחפש ולדעת לבד.

מיכל רוזין: אני מאמינה שצריך לפתוח את הראש.

יעקב מרגי: יש לי שלט, אני אפריע לך, ברשותך, יש לי שלט במשרד, תבואי, שאחד כתב מה לא לימדו אותו.

יעקב מרגי: מה לימדו אותו – זה כמה דברים ואז מה לא לימדו אותו.

מיכל רוזין: לצערי, יש לי שלושה ילדים במערכת החינוך ועברתי כבר בית ספר יסודי, חטיבת ביניים ותיכון אתם ולצערי, מעט מאוד מלמדים ובוודאי לא מלמדים לשאול, לבקר, לחלוק על המורים – מה שאותי כן לימדו.

מיכל רוזין: העובדה – ואני לא חושבת, דרך אגב, שהשר היה מעורב, אני לא יודעת אם הוא היה מעורב או לא, זה לא רלבנטי אבל, העובדה שהוא הופיע באולפן ערוץ 2, כדי להצדיק את הדברים והוא מצא לנכון לא רק להצדיק – לא רק בגלל העניין של ההתבוללות דרך אגב, אלא להצדיק בגלל הציטוטים של על חיילי צה"ל וכד', אז הוא הפך את נושא לפוליטי.

מיכל רוזין: לא ניתן להגיד שזה לא פוליטי כשהשר מתבטא באופן הזה ובוודאי, שבסופו של דבר, כאשר המפמ"ר ספרות – ואני מבינה שזו הפעם היחידה שזה קרה, שבוטלה החלטה של מפמ"ר ספרות על הכנסת הספר הזה בקבוצה של אלף וחמש מאות ספרים, אני לא יודעת כמה מתוכם בכלל מורים יבחרו ללמד את הספר וכמה ילדים בכלל יקראו את הספר ותודה לאל אם בכלל יקראו משהו, - - -

יעקב מרגי: לסיכום.

מיכל רוזין: לסיכום אני אומרת, יש פה – אנחנו כל הזמן אומרים "רוח המפקד" אבל כן יש פה אווירת אימה, והאווירה הזו מחלחלת, היא מתחילה, היא מחלחלת אליכם, אני לא חושבת שזה מנותק והיא מחלחלת הלאה לכל צוותי החינוך, למורים ולמנהלים, ורואים את זה בבתי הספר.

מיכל רוזין: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לאחר שחברי הכנסת יסיימו אני רוצה לשמוע, אם יש כאן מורים, מעבר לאלה שביקשו רשות.

יעקב מרגי: מורים לספרות, תלמידים, אני אשמח לשמוע אותם.

יעקב מרגי: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה אדוני יושב הראש.

דב חנין: אני מאוד מודאג בדיון הזה, אני לגמרי לא - - -, אני מאוד מודאג מן הדיון הזה.

דב חנין: אני חרד על מה שקורה במערכת החינוך שלנו.

דב חנין: אני שומע אתכם ואני חייב לומר לכם, ההיסטוריה מלמדת שבדיקטטורות הכי איומות לא נתנו הוראות אלא שזו הייתה רוח המפקד שנשבה והדברים הנוראים ביותר נעשו בגלל רוח המפקד.

דב חנין: אני רוצה לדבר על שר החינוך.

דב חנין: אני שמעתי את שר החינוך בטלוויזיה והזדעזעתי.

דב חנין: זו הייתה אמירה אנטי דמוקרטית קיצונית שהגיעה משר חינוך בישראל.

יעקב מרגי: ומה הוא אמר?

דב חנין: היא הייתה גם אמירה, לא, אל תפריע לי, לא, לא, אל תפריע לי, אל תפריע לי.

דב חנין: אני אגיד את דבריי.

דב חנין: אני אגיד את דבריי.

דב חנין: לא נראה לך?

דב חנין: תגיב אחר כך, אל תפריע לי, אל תפריע לי, יפה, תודה לך.

דב חנין: האמירה של שר החינוך הייתה לא רק אנטי דמוקרטית אלא אמירה מבישה.

דב חנין: עולה שר חינוך לדבר על ספר בטלוויזיה בלי לקרוא את הספר.

דב חנין: אלמנטרי.

דב חנין: מקריא ציטוטים שהם, ברור לחלוטין שהוא לא מבין את ההקשר שלהם - - -

יעקב מרגי: אני רוצה לשאול את חבר הכנסת מה הוא אמר.

דב חנין: אבל אני רוצה להגיד את דבריי, אני רוצה להגיד את דבריי בוועדה הזאת, בלי קריאות ביניים.

יעקב מרגי: מכבד.

דב חנין: זו הייתה הופעה מבישה של שר חינוך.

דב חנין: שר חינוך רוצה לדבר על ספר יתכבד ויקרא את הספר קודם, כדי שיידע על מה הוא מדבר.

דב חנין: סכנת התבוללות?

דב חנין: באמת, כאילו שזו הבעייה במערכת החינוך.

דב חנין: כולם מתבוללים ונישואי תערובת בכל מקום.

דב חנין: מנותקים מן המציאות לחלוטין.

דב חנין: הבעיה האמתית במערכת החינוך – ותסת

דב חנין: כלו בסקרים, זו גזענות.

דב חנין: שנאת הרבים.

דב חנין: שנאת האחר.

דב חנין: איפה אנחנו נמצאים?

דב חנין: יש פה ספר אנושי שמתייחס לערבים כאל בני אדם אז תהפכו אותו לספר חובה.

דב חנין: ואני רוצה לומר למי שמודאג מסכנת ההתבוללות, זה ספר מצוין – הספר של דורית רביניאן אבל באמת, עם כל הכבוד, השוו את השפעתו של הספר הזה להשפעת התנ"ך, התנ"ך ספר עם הרבה יותר השפעה ובתנ"ך סיפורים איומים.

דב חנין: רות המואבייה – שמעתם?

דב חנין: איך עדיין מתירים ללמד את הספר הזה והוא ספר חובה, אני רוצה לעדכן אתכם, זה ספר חובה במערכת החינוך בישראל.

דב חנין: שערורייה, איך באמת נאפשר לדבר כזה לקרות?

דב חנין: אני רוצה לומר לכם: איזה ביזיון שהמפלגה הגזענית הזאת נקראת "הבית היהודי", מפלגה שאין לה שום קשר עם ערכי היהדות, אין לה שום קשר עם המסורת היהודית, עם המסורת היהודית שאני מכיר, עם התנ"ך שאני מכיר.

דב חנין: אני רוצה לומר לכם, יש סכנה גדולה למערכת הבריאות, עם כל הכבוד לספרה המצוין של דורית רביניאן, אני ממליץ עליו, ממליץ לקרוא אותו, הסכנה למערכת הבריאות היא שר החינוך.

<קריאה: למערכת החינוך.

<קריאה: גם למערכת הבריאות.

דב חנין: גם למערכת הבריאות.

דב חנין: הסכנה, הסכנה למערכת החינוך היא שר החינוך.

דב חנין: שר החינוך שמגייס את מערכת החינוך – ואני מסכם – למסרים האנטי אנושיים, אנטי יהודיים של המפלגה שלו, מפלגה שממנה יצא חבר כנסת שהסביר לנו לא מזמן, ששריפת הבית בדומא זה לא אירוע טרור.

דב חנין: הנה הסכנה למערכת החינוך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: קארין אלהרר.

יעקב מרגי: חברת הכנסת, בבקשה.

קארין אלהרר: תודה רבה אדוני יושב הראש.

קארין אלהרר: קודם כל, אני רוצה להודות לך על קיומו של הדיון הזה.

קארין אלהרר: אני חושבת שאם לא מדברים על הספר במערכת החינוך אז לפחות טוב שתגן עליו בוועדת החינוך.

קארין אלהרר: אני רוצה לחזור על דברים שאמר חברי דב חנין.

קארין אלהרר: תראו, כששמעתי – עוד בלי שקראתי את הספר, כששמעתי על פסילת הספר, זה עורר המון סימני שאלה וכשהבנתי מה נושאו של הספר זה עורר סימני שאלה גדולים אפילו יותר, ואני אמרתי שבעיניי מדובר בקריאה של - - -הגזענות.

קארין אלהרר: אבל לא הסתפקתי בזה, הלכתי וקראתי את הספר.

קארין אלהרר: אני חייבת לומר שמדובר באחד הספרים היותר ציוניים שקראתי.

קארין אלהרר: כי בסופו של דבר, בסופו של דבר, מדובר בספר שהביקורת עליו, דרך אגב, מן החלקים היותר שמאליים, באה ואמרה: אתם לא מסוגלים לראות את הדו-קיום באמת.

קארין אלהרר: זה ספר שמדבר על חלום, ספר שמדבר על גבולות האפשר והאי אפשר.

קארין אלהרר: זה ספר שמדמיין סיטואציה אחרת, לו היינו חיים בעולם מקביל.

קארין אלהרר: אני באמת לא רואה מה הדבר המסוכן שהתלמידים והתלמידות יכולים להיחשף אליו.

קארין אלהרר: אני אגיד עוד דבר שאותי מאוד מטריד.

קארין אלהרר: שר החינוך, שבחלקים מסוימים מן הפעילות שלו יש לי הערכה אליו, אז בעניין הזה, אני חייבת לומר שהמסר שהוא מעביר לתלמידי ותלמידות ישראל הוא מסר מאוד בעייתי.

קארין אלהרר: יושב השר באולפן החדשות ומצטט ציטוטים שדרך אגב, כמי שקראה את הספר, אלה ציטוטים נטולי הקשר לחלוטין, לחלוטין, לקח שלושה - - -

תמר זנדברג: ציטוטים שפורסמו באתר ימין, צריך - - -

קארין אלהרר: שנייה, תמר.

קארין אלהרר: אלה ציטוטים שהוא לקח אותם ועשה בהם שימוש שאין בינו ובין מהותו של הספר דבר וחצי דבר.

קארין אלהרר: ומה שיותר מטריד בעיניי הוא מה יגידו תלמידות ותלמידי ישראל, ששר החינוך לוקח משפט, שניים שלושה, ומהם גוזר על טיבו של הספר.

קארין אלהרר: אני, אם הייתי תלמידה היום הייתי אומרת: וואללה, שר החינוך מסתפק במשפט, מי אני שאקרא ספר שלם?

קארין אלהרר: למה אני צריך לקרוא את הספר?

קארין אלהרר: מעודד קריאת תקצירים, - - -

יעקב מרגי: לסכם, קארין.

קארין אלהרר: מעודד קריאת תקצירים, איזה - - -

יעקב מרגי: חברת הכנסת קארין אלהרר, מבטאה את עצמה היטב, היא לא צריכה עזרה.

קארין אלהרר: אני חייבת לומר לך, אדוני - - -

יואל חסון: היא צריכה גיבוי לפעמים.

יעקב מרגי: יש לה, יש לה.

קארין אלהרר: כשהייתי תלמידה זה היה הדבר הכי בזוי – לקרוא את התקצירים, זה רק התלמידים שבאמת לא - - -

מירב בן ארי: זה לא היה לך גם בלימודי משפטים?

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: בלימודי משפטים מירב, אל תגלי.

מירב בן ארי: כמה - - -

קארין אלהרר: בדיוק.

קארין אלהרר: ייקחו לנו את התעודות.

קארין אלהרר: אבל מה שאני אומרת, הרי מה זה אומר, שר החינוך שהוא ראש הפירמידה, מסתפק בתקציר, עכשיו אני לא יודעת אם הוא היה מעורב או בלתי מעורב, יש בזה איזשהו – אני אגיד את זה בלשון מאוד עדינה כי אני נזהרת בכבודו, השר, גם שר החינוך שלי, יש בזה טעם לפגם.

קארין אלהרר: בסוף, זה מסר לתלמידים והתלמידות – ואני מסכמת, אדוני, תראו, הדבר המיוחד והיפה במדינת ישראל, הוא "הכול מהכול" ואני חושבת שאנחנו לא יכולים לאפשר לעצמנו מערכת חינוך שמדברת בקול אחד, ממקום אחד, אנחנו מדינה של קיבוץ גלויות והמאבקים האלה שמנהלים הם מאבקים שצריך לדבר עליהם אבל בטח לא להשתיק אותם, בטח לא לטאטא אותם, זה מסר לא נכון לתלמידים שאמורים לחשוב ביקורתית.

קארין אלהרר: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה ליושב הראש, וצריך להגיד שמנהל יום אחר יום בשבוע הזה דיונים - - -

<קריאה: סוערים.

איילת נחמיאס ורבין: לא טריוויאליים, לא טריוויאליים, - - -

יעקב מרגי: אנחנו רגועים כמו בדנמרק, אותו קצב של דנמרק.

<קריאה: אני רוצה רק לוודא שאתה שם לב שחבר הכנסת יואל חסון לא מקשיב לחבריו אך מקפיד בקריאת ביאליק ולדעתי, את תראי את הספר שהוא קורא, לדעתי הוא בדיוק הגיע ל"על השחיטה".

<קריאה: כמו שאני באמת מכירה אותו מצוין הוא בשליש האחרון של הספר.

<קריאה: אני באמת ניסיתי לעכל את ההתנהלות הזו, אני בכלל לא בטוחה ששר החינוך היה מעורב בהחלטה, אבל אני רוצה לומר לך, שגם אם הוא לא היה מעורב, הוא לקח ונשא את זה באהבה, באהדה, בהבנה, באמפטיה ובחוסר יכולת מינימלית לסמוך על ילדי ישראל.

<קריאה: אני רוצה לומר לך, אדוני יושב הראש, ואני למעשה די סיימתי לומר את מה שיש לי לומר, למעט הערה אחת, אני מאוד מקווה שדורית רביניאן הקשיבה לעצתי, שנתתי לה ביום חמישי, ושלחה פרחים לשר החינוך ביום ששי, כי אני חושבת שהיה ראוי לעשות את זה, אחרי שהוא באמת ווידא שלא יישאר ספר אחד, כמו שאמרתי לך מירב, קודם, אני אשאיל לך בשמחה - - -

מירב בן ארי: לא, לא, אין צורך.

מירב בן ארי: החלטתי לא להצטרף לעדר.

איילת נחמיאס ורבין: אבל לי היה את הספר לפני כן.

יואל חסון: יש לה הרבה ספרים ש - - -

מירב בן ארי: מה נפל עלי היום?

איילת נחמיאס ורבין: הספר - - -

מירב בן ארי: כל השמאלנים - - -

יעקב מרגי: תודה, תודה, חברי הכנסת, חברי הכנסת, יואל.

איילת נחמיאס ורבין: החמצת את הפואנטה כי כל מה שרציתי לומר הוא שאנחנו צריכים לחנך מחדש את ילדינו להשאיל ספרים, אבל אני רוצה לומר לךָ שמה שאני רואה בעיניי בכל התהליך הזה ואגב, בראיונות סביב הוצאת הספר, דורית רביניאן דיברה על כמה היא חוששת מהתבוללות, זה הרקע, צריך להבין את הקונטקסט.

איילת נחמיאס ורבין: החרדה הזו מזה שהילדים שלנו לא יכולים להתמודד בגיל שבע עשרה עם הזהות שלהם, שהזהות שלהם עדיין אינה מחושלת, שִמעו חברים, זו פטרונות מן הזן המסוכן ביותר.

איילת נחמיאס ורבין: איפה הפטרונות הזו במקומות אחרים שהחינוך זקוק לה?

איילת נחמיאס ורבין: האם פה הפטרוניות כל כך כל כך חיונית?

איילת נחמיאס ורבין: אבל, אבל, בתור יהודייה, יהודייה מדעת ומבחירה, לא שומרת מצוות, - - -

יואל חסון: לא מתבוללת.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, כי נולדתי.

יעקב מרגי: נולדת.

איילת נחמיאס ורבין: נולדתי אבל אני גאה בכך שאני יהודייה, אני אומרת לעצמי כשאתמול חבר כנסת, סליחה, שומו שמים, תל אביבית, אדוני יושב הראש, - - -

<קריאה: זו הבעיה.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, בדיוק.

מירב בן ארי: אל תפתחי.

איילת נחמיאס ורבין: אומר חבר כנסת, מן הקואליציה, חבר הכנסת מיקי זוהר, "תל אביב אינה חלק ממדינת ישראל", - - -

יעקב מרגי: הוא הבהיר את עצמו היום, הוא הבהיר.

איילת נחמיאס ורבין: "היא נוגדת כל מה שקשור לרעיון היהודי במדינה", אדוני יושב הראש, אני קראתי היטב את הריאיון שהוא נתן אתמול, תקשיבו לי טוב, - - -

יעקב מרגי: "היא הנותנת", צריך להיזהר, "חכמים היזהרו בדבריכם", שמא יבואו התלמידים וישתו מן המים הרעים.

איילת נחמיאס ורבין: גרוע מזה, אדוני יושב הראש, לא יכול להיות שחבר כנסת מן הקואליציה יאמר על עיר בישראל, שסבלה מפיגוע שלושה ימים קודם - - -

יעקב מרגי: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, חודש וחצי אחרי שהיה פיגוע, כולם פה נוטים לשכוח שתל אביב – וגם ירושלים, שנמצאת בעין הסערה אבל, תל אביב נמצאת במצב קשה ומסובך לא פחות, שילדים לא הולכים כרגע לבית הספר.

יעקב מרגי: לסיום, איילת.

איילת נחמיאס ורבין: אני רק רוצה לומר לך, שאנחנו צריכים להבין, זה חלק מאיזושהי אווירה כוללת.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים להבין - - -

יעקב מרגי: איילת, לפני שלש דקות אמרת ש"סיימת לומר את דברייך".

איילת נחמיאס ורבין: אתמול דיברנו - - -

יעקב מרגי: אני מנהל קשה את הדיון.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת אדוני ואתה עושה את זה לעילא ולעילא אבל אדוני יושב הראש, אנחנו דיברנו על ביזוי ושיסוי, אין ביזוי ושיסוי יותר מן ההתבטאויות האיומות האלו של חבר הכנסת מיקי זוהר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ולכן אני - - -

איילת נחמיאס ורבין: רגע, אולי זו עבירת 'השתק'.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לפני חבר הכנסת פרופ' יוסי יונה, אחרון חברי הכנסת לדבר, זה מה שאנחנו, רבותי.

יעקב מרגי: אם ישנה רגישות צריכה להיות רגישות.

יעקב מרגי: יואל, אתה רוצה?

<קריאה: הוא באמצע - - -

יעקב מרגי: חברי הכנסת, אני באמצע הדברים שלי, אני באמצע הדברים שלי, יואל, מירב.

מירב בן ארי: הוא שם את - - -

יואל חסון: אדוני, אני פה פתחתי ספריה, מחלק ספרים לכל חג.

יעקב מרגי: אבל את מפריעה לי.

יעקב מרגי: אני אומר רבותי, צריך רגישות.

יעקב מרגי: רבותי, אמרתי בפתיח, אמרתי בפתיח שאני מאלה שאף פעם לא פחדתי שאיימו עליי שבנושא מסוים אם יהיה כך אז השמים יפלו, השמים אף פעם לא נופלים, יש קצת ברקים, רעמים, רוחות, גשמים, טמפרטורות משתנות, לא מעבר לזה.

יעקב מרגי: ומבחירה, איך אמרת, מבחירה קיימתי את הדיון.

יעקב מרגי: אני שמתי אותו בלו"ז.

יעקב מרגי: אני מודה שהתבטל נושא אחר, מיד שמתי את זה כי אני באמת רציתי לשים את הדברים על השולחן.

יעקב מרגי: אני מבחינתי, לא קראתי, רציתי לשמוע, גם מחבר הכנסת, שסליחה על הביטוי המושאל "הטיל ביצה ויצא".

יעקב מרגי: רציתי לדעת מה אמר שר החינוך, אבל הוא בשלו, היה בלחץ מן הדיון הקודם שהוא יפסיד גם שם לומר סיסמאות, ללכת לוועדה אחרת ולהטיל עוד ביצה.

יעקב מרגי: אז ככה לא מקיימים דיון, סליחה.

יעקב מרגי: אני בא ואומר, הציבור הרחב לא בקי בפרטים הקטנים.

יעקב מרגי: אני מודה לעורך שאמר את הדברים כפי שאמר, אני מודה למשרד החינוך שבא ואמר את התהליך והצהיר בצורה שלא משתמעת לשתי פנים, ולגבי ההבהרה שאני אמרתי לגבי זה שאני לא מתנצל שאני נאבק בהתבוללות, זה לא בהקשר של הספר הזה.

יעקב מרגי: מי ששם את כל יהבו, את כל הנימוק נגד הספר הזה בהתבוללות חָטַא להתבוללות.

יעקב מרגי: חטא להתבוללות.

איילת נחמיאס ורבין: גם לספר.

יעקב מרגי: בסדר, אני אומר - -

איילת נחמיאס ורבין: ולסופרת.

יעקב מרגי: איילת, אני רוצה להבהיר את מה שתמר שמה בצד.

יעקב מרגי: אני לא מפספס אמירות, בדרך כלל.

יעקב מרגי: אז אני בא ואומר: כחבר כנסת, כיהודי, אני תורם לזהות היהודית ברחבי העולם, תרמתי בעבר ואתרום בעתיד גם כן אבל, מי שלקח את כל הספר, את כל הדיון הציבורי סביב הספר הזה – כנראה שזו השראה של חברי הכנסת על העוזרים שלהם, ואני לא יודע של מי, אז אל תשפטו אותם – לשים את כל זה בנימוקים כאלה ואחרים, זה חוטא למטרה, חוטא אפילו למטרה של המנמק.

יעקב מרגי: ואני חושב הפוך, אני חסיד של לקחת נושא ולפתוח אותו, ככה מטפלים במשברים, ככה מטפלים בקונפליקטים ולכן, כל הדיון סביב הספר הזה קיבל עוצמות שלא מן העניין בכלל.

יעקב מרגי: חבר הכנסת פרופ' יוסי יונה.

יוסי יונה: אדוני יושב הראש, גילוי נאות: אני לא קראתי את הספר ולכן אני לא יכול להתייחס לתכנים שלו ולא אתייחס לתכנים שלו, אני רוצה לומר משהו, האווירה החשובה שאני רוצה להצביע עליה, והדיון שהתקיים, הדיון הציבורי וגם ההתבטאויות של השר והעמידה שלו בחזית נגד הספר, היא שוב, חלק מאמירה כוללת יותר, כמעט אפשר להגיד שחשיכה הולכת ויורדת על ארצנו, מבחינת הסגירה, סגירת החשיבה, סגירת הדיאלוג ואפילו יסודות של פרנויה, שאנחנו מזהים אותם באווירה הציבורית.

יוסי יונה: אנחנו כן נמצאים במאבק, מאבק לאומי, מתמשך, אבל דווקא בזמנים האלה, חברה נמדדת בדמוקרטיה שלה, בפתיחות שלה, ביכולת שלה ליצור דיאלוג, ביכולת שלה להכיר ולהתוודע אל השונה, עם כל הדילמות הקשות שהדיאלוג הזה מזמן לנו.

יוסי יונה: אני כמו אחרים פה, מביע חשש, אני מביע חשש שמה שזה יהיה הוא אולי צעד במדרון חלקלק ואני מקווה שלא נגיע למקומות שבהם כמו דר' ז'יוואגו של פסטרנק, שאסרו על הופעתו בברית המועצות או דבריו של סולז'ניצין, שאסרו שיתפרסמו בברית המועצות.

יוסי יונה: אולי נגיע למצרים, לעלי סאלם, שהוחרם על ידי אגודת הסופרים במצרים משום שתראו, פלא, משום שהוא תמך בהכרת הישראלי.

יוסי יונה: הוא בא לארץ וכתב ספר על רשמיו מביקוריו בישראל ומה אמרו המצרים: אוי ואבוי, יש סופר מצרי שמתאר את הישראלים בדרך מורכבת ואנושית.

יוסי יונה: האם אנחנו פוסעים בדרך הזו, שאנחנו אמונים ומחויבים, או נהיה מחויבים, על פי תפיסתו של שר החינוך, להציג את הציבור הערבי באופן פלקטי, שונא, נחוש להשמיד אותנו, בלי יכולת לראות את הסדקים, לראות את החרכים, לראות את המורכבות של המציאות שבה אנחנו חיים?

יוסי יונה: אני חוזר ואומר, אני רוצה להביע חשש, אני מביע חשש שזה עוד צעד במדרון חלקלק שבו, כפי שהפילוסוף אלאן בלום כתב ספר על אמריקה: The closing of the American mind, שהנה אנחנו הולכים וסוגרים את הרוח שלנו, את הרוח שבה התגאינו לאורך כל הדורות, - - - היהודית הידועה.

יוסי יונה: הביקורתיות הידועה שלנו, דווקא בארץ אבות מקבלת חבטות והדבר הזה הוא בהחלט מקור לדאגה.

יעקב מרגי: תודה.

מירב בן ארי: זה לא מה הם קוראים אלא שהם - - -

יעקב מרגי: אני מקווה שאנחנו לא בדרך לשם.

קארין אלהרר: אדוני, זה על משקל פסילה של השיר imagine של ג'ון לנון.

מירב בן ארי: מי פסל?

יעקב מרגי: רגע, רגע, רבותי, חברי הכנסת.

יעקב מרגי: האם אתם רואים למה אני לא אוהב קריאות ביניים?

יעקב מרגי: כל קריאת ביניים זה דיון.

יעקב מרגי: רבותי חברי הכנסת, גבירותי ורבותיי, אני מקווה שאנחנו, אני מקווה שאנחנו, סליחה, סליחה, - - -

יוסי יונה: אנחנו בהנחה ששר החינוך לא פסל את הספר באופן - - -

יעקב מרגי: לא את הסופר.

יעקב מרגי: סליחה, וגם, וגם יש את השלושים אחוז בחירה, ואני אומר לכם רבותי, אני לא יודע מי יועץ התקשורת של השר אבל - - -

<קריאה: לא משהו.

יעקב מרגי: סליחה, אני בכלל, אם הייתי עולה כשר, אם אני יודע שהמחלקות המקצועיות פעלו כשורה אני אומר: רבותי, זו עצמאות פדגוגית, אני מגבה את המחלקה.

יעקב מרגי: רגע, תנו לי, נו, אתם דיברתם עכשיו על כוחו וחשיבותו של חופש הביטוי אבל אתם מפריעים אפילו להתבטא.

יעקב מרגי: אני אומר, הייתי עולה ומגבה את המחלקות המקצועיות, רגע, לא נכנס, אבל רגע, רגע, רגע, הוא לא עשה את זה, הנימוקים הם לא מן העניין, סליחה מירב, סליחה מירב.

יעקב מרגי: לכן אני בא ואומר פה: רבותי, אני רוצה להאמין ואני עד עכשיו מאמין, מקווה שזה לא ייפרם לי וייפגם לי, כי אני יודע איזה מלחמות ניהלתי כשרציתי לחוקק, על מזבח העצמאות הפדגוגית.

יעקב מרגי: אני מקווה, שבאמת יש עצמאות פדגוגית, שבאמת התהליך נשמר בקנאות.

יעקב מרגי: אני יודע שיועצים משפטיים, אני הייתי שר, אני – קל לי לדבר.

יעקב מרגי: כשאתה כְּשַׂר רוצה להתוות מדיניות ואתה רואה שאין, העסק לא זורם, אתה מנסה לשלוח ידיים ואתה רואה את הקונטרול, כך צריך לשמור את זה בקנאות, תלמדו מן היועצים המשפטיים, תשמרו על העצמאות הפדגוגית.

יעקב מרגי: אתנו אורחים שביקשו רשות דיבור, אורלי ארז לובסקי ולאחר מכן לילי הלפרין ואני עדיין מבקש, אם יש כאן בקהל סטודנטים, תלמידים, מורים לספרות, אני רוצה לשמוע אותם.

יעקב מרגי: לאחר מכן תגובות .

יעקב מרגי: לאחר מכן תגובות ותשובות של משרד החינוך, לאחר מכן, נקודה.

<אורלי ארז לחובסקי: תודה רבה.

<אורלי ארז לחובסקי: אני מן המרכז הרפורמי לדת ומדינה ואני רוצה לעמוד על כמה נקודות, חלקן כבר דיברו עליהן, אני לא ארחיב וחלקן נקודות נוספות שלא דיברו עליהן.

<אורלי ארז לחובסקי: קודם כל אני חושבת – זה נאמר אבל אני רוצה לצטט ממכתבו של מפמ"ר ספרות, שבעצם אומר שזה המקרה היחיד – לשאלתם של כמה מחברי הכנסת, זה המקרה היחיד שבו בעצם לא נתקבלה עמדתם של גורמי המקצוע, גם ועדת המקצוע לספרות וגם מפמ"ר ספרות והוא אומר: בכל שנותיי הרבות למדי כמפמ"ר ספרות לא זכור לי ולו מקרה אחד ויחיד שיצירת ספרות - - -

יעקב מרגי: דליה, האם את מקשיבה לדברים שלה?

יוסף ג'בארין: זו הייתה השאלה שלי.

<אורלי ארז לחובסקי: שהומלצה על ידי ועדת המקצוע, לאחר שקלא וטריא יסודיים ומעמיקים, לא אושרה לביצוע על ידי יו"ר המזכירות הפדגוגית.

<אורלי ארז לחובסקי: "

יוסף ג'בארין: זו פעם ראשונה?

<אורלי ארז לחובסקי: זו פעם ראשונה שמפמ"ר ספרות, שנמצא בתפקיד שנים רבות, אני לא יודעת בדיוק כמה, נתקל במקרה כזה, אז אני חושבת שחשוב להדגיש את הדבר הזה והעובדה שנדחו פה עמדות הגורמים המקצועיים היא מאוד מאוד חמורה, במיוחד שהדבר נעשה משיקולים לא סבירים, בלתי עניינים בעליל.

<אורלי ארז לחובסקי: מעבר לכך שגם הנימוקים שונו, קודם דובר על חשש מהתבוללות, אחר כך פתאום הומצא משהו על השחרת חיילי צה"ל וגם זה מראה על חוסר הסבירות.

<אורלי ארז לחובסקי: אני רוצה להזכיר שחוק חינוך ממלכתי קובע כל מיני דברים שלאורם צריך לחנך את תלמידי מערכת החינוך הממלכתית.

<אורלי ארז לחובסקי: הוא קובע שצריך לפתח את אישיות הילד, הוא קובע שצריך להרחיב את האופקים, לבסס ידיעות ביצירה אנושית לסוגיה, לטפח סקרנות אינטלקטואלית ומחשבה עצמאית, מאוד מצער שאנשי המזכירות הפדגוגית שכחו את הדברים האלה.

יעקב מרגי: תודה.

<אורלי ארז לחובסקי: אנחנו רק, רק עוד משפט אחד, אנחנו במרכז הרפורמי עוקבים מזה שנים רבות אחרי הסתה גזענית באופן כללי, ואחרי הסתה גזענית שמתמקדת בנושא של קשרים של נשים יהודיות עם גברים ערבים באופן ספציפי.

<אורלי ארז לחובסקי: אני חושבת שהתפקיד של משרד החינוך פה היה במקום לעודד באמת סיסמאות גזעניות, כמו של ארגון להב"ה, שמפיץ מדבקות כמו "אל תתעסק עם אחותי" או "אל תעז אפילו לחשוב על יהודייה", משרד החינוך התפקיד שלו פה הוא להפחית את החומות של הניכור, להילחם בגזענות ואני רוצה שוב לצטט את מכתבו של דר' הרציג שאומר: "הבעיה האקוטית של החברה הישראלית היום היא הבערות, הבורות והגזענות האיומה הפושה בה, ולא החשש מנישואי תערובת בין יהודים לערבים.

<אורלי ארז לחובסקי: אני מצפה ממשרד החינוך להוות מגדלור של קידמה ונאורות ולא להיגרר אחרי פחדי שווא לא - - - " אני קוראת למשרד החינוך - - -

יעקב מרגי: רק תני להם מינון קטן ואיכותי – הם יקלטו.

יעקב מרגי: בבקשה לילי הלפרין, בבקשה.

<לילי הלפרין: כשבני היה בכיתה ג', היינו בשבתון בארצות הברית, בני היה התלמיד היהודי היחיד בכיתה שכולם היו לא יהודים.

<לילי הלפרין: כשהגיע חג החנוכה שאלתי את המנהלת אם אני יכולה לעשות איזו פעילות לילדים כולם.

<לילי הלפרין: ואני זוכרת שהבאתי, סביבונים, סופגניות לטקס ודיברתי על ערכים של חג החנוכה.

<לילי הלפרין: אני רוצה לומר לכם, לא שאף אחד לא אמר לי איזה משהו מחשש שפתאום יכירו משהו וניקח את זה להתבוללות ההפוכה אבל, גם הערכים שהעברתי, לא במיוחד מקובלים על החברה האמריקאית – לחימה של מעטים מול רבים, לא מדברת על הלטקס המטוגן בשמן בקליפורניה – אף אחד לא העיר כלום, הם כולם ראו בזה מן חוויה טובה, מעשירה, מלמדת, פותחת, כולם אחר כך ניגשו, כל אחד בא עם משהו אחר ועם המסרים שלנו, אף אחד לא חשש.

<לילי הלפרין: הדיון הזה פה, מן החשש שהילדים שלנו ייחשפו למשהו אחר הוא מבייש.

<לילי הלפרין: אנחנו צריכים לסמוך, גם במיוחד שמדובר על גיל ההתבגרות, נערים יקראו את הספר הזה, זה רק יפתח להם אופקים של חשיבה, הכרת האחר, סובלנות, מאבק בגזענות, החשש להתבוללות הוא פשוט - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: האם יש מישהו, מאן דהוא מן האורחים סביב לשולחן שרוצה להתבטא?

<לורן פוריס: אני רוצה להוסיף משפט.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: הציגי את עצמך.

<לורן פוריס: לורן פוריס, סגן יושב ראש ארגון ההורים בירושלים.

<לורן פוריס: יש חמישה עשר ספרים שבית הספר יכול לבחור.

<לורן פוריס: הספר הזה הוא אחד מהם.

<לורן פוריס: אני חושבת שזה שהם שללו בבתי ספר מסוימים, שרצו ללמוד את הספר הזה כבחירה לבגרות, זה רע מאוד וזו פטרונות.

<לורן פוריס: ואני חושבת שזה גם לא כל כך מקובל, בזרם הממלכתי, זה יותר מקובל בזרם החרדי, שמכתיבים בצורה כזו תכנית הלימודים.

יעקב מרגי: משרד החינוך, אתם חייבים לנו תשובות לשאלות, לתהיות וגם למגזר הערבי.

<אלירז קראוס: יש, יש תשובות.

יעקב מרגי: בבקשה.

<דליה פניג: אז קודם כל, אני מודה לכולם על - - -

יעקב מרגי: הציגי את עצמך שוב כי לא כולם היו.

<דליה פניג: אציג את עצמי.

<דליה פניג: שמי דליה פניג, אני ממלאת מקום יושב ראש המזכירות הפדגוגית ואני במשרד החינוך הרבה מאוד שנים, לפני השר הנוכחי, אני חושבת שזה שר רביעי או חמישי שאני - - -

<קריאה: מי סופר, את אומרת.

יעקב מרגי: אני תמיד אומר לשרים ולפוליטיקאים: כבדו את העובדים כי בסוף אתם הולכים והם נשארים.

יואל חסון: לא תמיד טוב אגב שהם נשארים, לפעמים יש סטגנציה בשירות הציבורי, כשנמצאים שנים על גבי שנים באותם תפקידים וזה לא מוביל, זו לא תמיד בשורה, בלי קשר אלייך - - -

יעקב מרגי: לא, לא, לא חייבת להגיב לו.

יואל חסון: לא, לא, לא, לא.

יעקב מרגי: זה לא אישי דליה, אל תיבהלי אם אני אהיה שר חינוך, אני לא מיד אפטר אותך גבירתי, לא התכוונתי אישית אלייך.

יעקב מרגי: לא, לא התכוונתי.

יעקב מרגי: נגמר, נגמר.

יואל חסון: לא, לא התכוונתי שהיא תלך.

יעקב מרגי: זו סוגיה, כדי להבהיר, זו סוגיה

יואל חסון: הייתה אוירה כללית.

<דליה פניג: ברור, ברור.

יעקב מרגי: זו סוגיה שחברי הכנסת מתחבטים בה לגבי תזוזתיות, זה נקרא רוטציות ותפקידים במשרדי הממשלה אבל זה לא הוכרע.

<דליה פניג: קודם כל תודה על הביקורת, ובמקום שאנחנו נמצאים הביקורת מאוד חשובה לנו.

<דליה פניג: היא נותנת לנו, היא מרחיבה עוד את התמונה ואגב, אני אמרתי את זה לאורך כל השבוע האחרון, שמעתי הרבה מאוד ביקורות, חלקן היו מאוד קשות וגם אפילו אלימות, וגם איומים, לא יודעת אם זה יפתיע אתכם אבל גם, לא מפתיע - - -

<קריאה: זה מצער.

<דליה פניג: זה מצער אבל, כשהביקורת לכשעצמה כשהיא באה ממקומות אמתיים היא מוד חשובה - - -

יעקב מרגי: מה זו ביקורת אלימה?

יעקב מרגי: את מוכנה להרחיב?

<דליה פניג: למשל, "צריך לשטוף אותך ב - - -" , "את מסוכנת", "חשוכה, "שחורה", אני כבר לא מדברת על - - -

יעקב מרגי: Welcome to the club.

יואל חסון: את יכולה לרוץ בכנסת לבחירות הקרובות.

<דליה פניג: טוב, אז אני לא מתכוונת.

יואל חסון: עשו לך - - -

יעקב מרגי: בסדר, אנחנו לקראת סיום הדיון.

<דליה פניג: בואו נחזור לעניין המקורי.

<דליה פניג: אותה מזכירות פדגוגית שהוזכרה כאן, בכל הביקורות, אישרה בספרות לפתוח לחלוטין, מה שלא היה בעבר, מה שלא היה עד השנה הזאת, לפתוח לחלוטין שליש מתכנית הלמודים לכל יצירה שכל מורה ותלמיד חפץ בה.

<דליה פניג: ואותו הדבר גם למגזר הערבי.

יעקב מרגי: חל גם עליהם – בהתחייבות?

<דליה פניג: זה המצב וזה מה שאושר.

<דליה פניג: וזה אושר באותו מקום, באותה מזכירות פדגוגית שכולכם דיברתם עליה עכשיו מן המקום של החרדות והביקורת – שהוא מוצדק אבל אני רוצה שתהיו עוד פעם קשובים לעובדות.

<דליה פניג: לעובדות.

<דליה פניג: זה דבר שלא היה מעולם.

<דליה פניג: וגם כשוועדת המקצוע אמרה "מה שהיה בעבר", זה לא היה בעבר כי בעבר כל המאה אחוז היה מוכתב מלמעלה ולכן, השאלה הזאת והעניין הזה ש"זאת פעם ראשונה", אז כן, זאת פעם ראשונה ששליש פתוח ולכן, ההסתכלות היא הסתכלות אחרת.

<דליה פניג: בעבר - - -

יוסף ג'בארין: אני יכול?

יוסף ג'בארין: אני רוצה, אני רוצה - - -

<קריאה: את אמרת את זה שלש פעמים.

יעקב מרגי: היא אמרה, לא, לא, סליחה, חברי הכנסת.

תמר זנדברג: היא אומרת עובדות כאילו אנחנו לא מתייחסים לעובדות.

תמר זנדברג: אמרת את זה אבל מה, - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע, סליחה, היא אמרה עובדה, היא אמרה עובדה.

<דליה פניג: אני אמרתי, אני אמרתי את העובדה - - -

יעקב מרגי: תנו לה, תנו לה לסיים.

<דליה פניג: אני אמרתי את העובדה בהקשר לשאלה.

<דליה פניג: שאלו אם זו פעם ראשונה ואני חזרתי על העובדה משום שהמציאות הזאת של שבעים-שלושים היא מציאות שונה ממציאות של מאה.

תמר זנדברג: בסדר, אז כל דבר במציאות הזו הוא פעם ראשונה.

קארין אלהרר: אם מותרת כל יצירה, אז איך קרה שפסלתם את זאת?

<קריאה: האם דווקא את זאת?

יעקב מרגי: לא פסלנו - - -

מירב בן ארי: יש חובה ורשות.

מירב בן ארי: היא הסבירה.

מירב בן ארי: שבעים אחוז ושלושים אחוז.

מירב בן ארי: זה לא בשבעים אחוז.

מירב בן ארי: זה לא ברשימת החובה.

<דליה פניג: מאחר, מאחר - - -

יעקב מרגי: רגע, דליה, דליה.

<קריאה: זה לא נכון.

יעקב מרגי: רגע, חברי הכנסת.

מירב בן ארי: המורה יכול להכניס את הספר בשלושים אחוז?

<דליה פניג: כן.

מירב בן ארי: כן, הנה, התשובה שלך.

יעקב מרגי: רגע, רגע.

<קריאה: זה לא המורה, זה התלמיד.

יעקב מרגי: רגע, רגע, רבותי, לא, לא, לא, לא.

יעקב מרגי: אף אחד לא שומע, תמר מדברת, מיכל מדברת, איילת מדברת, מה?

יעקב מרגי: אז אני עושה סדר, מירב, נקודה, שאלת, תפסיקי.

יעקב מרגי: קארין הייתה באמצע הדברים.

קארין אלהרר: אני חושבת, אני לא יודעת, יש את ה- 30% ויש את ה-70%.

יעקב מרגי: לא לענות עכשיו, לרכז את כל התשובה.

קארין אלהרר: אלה חובה שאין עליהם שיקול דעת בבית הספר.

<דליה פניג: לא, אני אסביר.

יעקב מרגי: רגע, דליה, האם יש עוד שאלות?

יעקב מרגי: רגע, דליה.

קארין אלהרר: אני רק מנסה להבין, שניה.

קארין אלהרר: אדוני, אני רק מנסה להבין.

קארין אלהרר: "גדר חיה", אותו ספר מפורסם שנפסל, האם עדיין יכול להיכלל בשלושים אחוז?

יעקב מרגי: כן, כן, היא אמרה.

מיכל רוזין: המורה יכול ללמד אותו?

<דליה פניג: כן.

<קריאה: לא, לא.

יעקב מרגי: סליחה, את עונה במקומה?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: סליחה, לא.

יעקב מרגי: איילת, בבקשה.

יעקב מרגי: איילת, בבקשה, איילת, בבקשה.

תמר זנדברג: לפי מה שהיא - - -

יעקב מרגי: תמר.

יעקב מרגי: אני אתן.

יעקב מרגי: שניה.

יעקב מרגי: בבקשה, איילת.

איילת נחמיאס ורבין: גברת פניג, אני יודעת - - - ואני חושבת שהקושי הוא מאוד מאוד גדול ואני לא חושבת שהמלאכה שלך הסתיימה, אני לא מזלזלת אף פעם בפקידים ובטח לא באנשים ותיקים במשרדי הממשלה אבל, הבעיה הקשה שאני מוצאת - - - מאוד מאוד מורכבות שעלו מתוך הנייר, ולזה התייחסתי יושב הראש, כשאמרתי, שבא שר החינוך וכל מה שנותר לו זה פשוט לערסל את ההחלטה שלכם, לקחת אותה ולחבק אותה ולראות איך הוא מיישם אותה הלאה.

איילת נחמיאס ורבין: ועם זה יש לי לפחות, באופן אישי, בעיה מאוד מאוד קשה.

יעקב מרגי: תודה, איילת.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, רגע, כי כשאמרה פה מישהי – אני לא זוכרת, - - - נדמה לי אמרה, התייחסה למילה סובלנות, כל מה שהיה - - - הזה, סבלנות ממנו לא - - - .

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יוסי יונה.

יוסי יונה: לגבי שלושים האחוזים, דליה, אני קצת עוסק בתחום החינוך ואני יודע, ואני יכול לומר את זה כמעט בוודאות - - -

יעקב מרגי: מירב, אני מקפח אותך בכוונה.

יעקב מרגי: בבקשה יוסי יונה, סליחה על ההפרעה.

יוסי יונה: אני אגיד את זה כאיזושהי הנחה ולבחירתך, קחי את זה גם כשאלה.

יוסי יונה: לעתים מאוד מאוד רחוקות מורים משתמשים בשלושים האחוז הללו.

יוסי יונה: בדרך כלל הם הולכים לשבעים האחוז משום שיש להם מערכת שיעורים קבועה, והנטייה שלהם ללכת לשבעים האחוזים עושה קיפוח לאלה שרוצים ללכת לשלושים האחוז.

<קריאה: זה לא באותו מעמד.

יוסי יונה: חד משמעית.

יוסי יונה: זה לא באותו מעמד.

יוסי יונה: באמת, עשינו, - - -

יעקב מרגי: אז מה אתה רוצה, לבטל את שלושים האחוזים?

יוסי יונה: לא.

יוסי יונה: משעה שעשה השר - - -

יעקב מרגי: למה את חייבת לקפוץ?

יעקב מרגי: אני בדיאלוג עם יוסי יונה.

יעקב מרגי: למה את חייבת להפריע?

יוסי יונה: אני אשיב, אדוני יושב הראש.

יוסי יונה: ההדרה של ספר לשלושים אחוז היא דחיקתו לתהום הנשייה בדרך כלל.

יעקב מרגי: מירב בן ארי, בבקשה.

מירב בן ארי: איך החלטה לשלושים אחוז היא לתהום הנשייה אם זו החלטה לשנת הלימודים תשע"ו?

יעקב מרגי: היה לך משהו לומר לפני השאלה הזאת.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו אחד, אחד.

מירב בן ארי: כולם מדברים פה על סובלנות אבל בכל מה שקשור לשר החינוך אפס סובלנות יש פה.

מירב בן ארי: ובאמת, הוא לא מן המפלגה שלי, אני לא מסכימה עם ביטויים שיוצאים - - - , חצי דקה, אבל סליחה, אני מוחה, יש כאן התקפות, אין פה אף אחד – עזוב מן "הבית היהודי", אפס סבלנות ואני אומרת לכם, ההצגה של הממשלה הזאת כממשלה של סתימת פיות, של קונספירציות, של חושך, די כבר.

מירב בן ארי: בגלל זה - - -

יואל חסון: אני לא יודע למה לא נראה לך יותר חמור - - -

מירב בן ארי: תן לי לסיים.

מירב בן ארי: תן לי לסיים.

יואל חסון: פעם ראשונה נפסל ספר.

מיכל רוזין: לא, היא לא - - - כי היא מסכימה עם הדרך שלו.

מירב בן ארי: לא, אני לא אמרתי, אמרתי - - -

מיכל רוזין: אני שומעת אותך.

מירב בן ארי: מיכל, את כל הזמן מכניסה לי מלים לפה, כבר יומיים, אני אמרתי שאני נגד ההחלטה לפסול את הספר ותאמינו לי, הייתי ברורה לחלוטין אבל - - -

<קריאה: מיכל, די.

<קריאה: מיכל.

מירב בן ארי: מיכל, - - -

יעקב מרגי: אל - - - , את לא חייבת.

מירב בן ארי: כן, כי זו דמוקרטיה יציבה, ואפשר להתווכח על רשימת קריאה, אפשר להתווכח על ספר אבל הפכתם את כל השלטון, את שר החינוך ואת הממשלה הזאת לממשלה של סתימת פיות, קונספירציות ואני מוחה.

מירב בן ארי: אני חלק מן הקואליציה ואני מוחה - - -

יעקב מרגי: תודה.

מירב בן ארי: ואני מוחה על זה.

יואל חסון: את לא שמה לב - - -

מירב בן ארי: די כבר - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותי.

יעקב מרגי: חברי הכנסת.

יעקב מרגי: מירב.

יעקב מרגי: זהו.

יעקב מרגי: זהו.

יעקב מרגי: מירב.

יעקב מרגי: יואל.

יעקב מרגי: אתה אחרון הדוברים - - -

<קריאה: התחילו עם הספר הזה - - -

מירב בן ארי: די כבר.

יוסי יונה: שאת לא תוכלי- - -

יעקב מרגי: יואל, תודה.

יעקב מרגי: דליה, שני משפטים.

יעקב מרגי: תתייחסי לשאלות.

יעקב מרגי: מי עכשיו מדבר?

יעקב מרגי: באיזו דריכות אתם, עד שאתם לא מקשיבים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<דליה פניג: אחד מן ה-30% הוא חובה, אי אפשר בלעדיו, צריך לתת לו הערכה.

<דליה פניג: כשנותנים את ציון הבגרות הוא מורכב מן הציון של הבחינה החיצונית ומשלושים האחוזים האלה, זאת אומרת שיש להם משקל בציון הבחינה.

<דליה פניג: מי שלא ילמד משהו ששייך לשלושים האחוזים, ואנחנו פשוט סומכים על המורים שלנו, פשוט עושה - - -

<קריאה: שלושים אחוז הם - - -

<קריאה: אם לא פסלו אז למה יש דיונים על פסילה?

יעקב מרגי: רגע, רגע, אני אענה לך, הם לא אחראים על היח"צ שהשר עושה.

יעקב מרגי: את לא יכולה לבקש מהם, מן הגורמים המקצועיים.

יעקב מרגי: עלה שר, על דעתו, בתכנית, לא יודע, אקטואליה, סליחה, - - -

<קריאה: אבל הם פירסמו את הנימוקים לפסילה.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: אני מתקומם כשמנסים לסחוט מגורמים מקצועיים - - -

מיכל רוזין: לא, לא, - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע, אני, לעצמי, אני לא מתייחס לדברים שלך.

מיכל רוזין: שניה, לא.

יעקב מרגי: תני לי להתבטא ואתן לך.

יעקב מרגי: תני לי להתבטא ואתן לך.

יעקב מרגי: אני מתקומם, רבותי, הייתי שם.

יעקב מרגי: שר עולה בדרך כלל, פוליטיקאי עולה בדרך כלל לתכנית אקטואליה ומביע את דעותיו האישיות.

יעקב מרגי: לא בהכרח שמשקפות - - -

מיכל רוזין: במדינה דמוקרטית - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע, יושבים כאן, סליחה, יושבים כאן גורמים מקצועיים - - -

קארין אלהרר: אבל היה גיבוי - - -

יעקב מרגי: הוא גיבה אבל נתן נימוקים אחרים והתעורר דיון ציבורי סביב הסוגיה הזאת.

מיכל רוזין: לא, אבל אני מדברת, לא, שניה, אמרת שתיתן לי, רגע, רגע.

יעקב מרגי: מיכל, מיכל אחרונה.

מיכל רוזין: נתתם רשימה של נימוקים – ואני שמה את השר בצד, לא מתייחסת לשר.

יעקב מרגי: יפה.

מיכל רוזין: ודרך אגב, במדינה דמוקרטית – ואני בעד השיטה הפרלמנטרית דמוקרטית שלנו, השר מתווה מדיניות אחרת אין משמעות לזה - - -

יוסי יונה: יש עצמאות פדגוגית.

מיכל רוזין: רגע, רגע, אבל, אני מנסה להבין הפוך.

מיכל רוזין: ואתם יודעים מה, אני באה עכשיו מן הצד השני ואומרת: אם הבאתם רשימה של טיעונים למה לפסול את הספר, אז איך אתם בכלל מעזים להשאיר אותו בשלושים האחוזים?

מיכל רוזין: השאלה היא הפוכה.

יעקב מרגי: נהדר, יפה, דליה.

יעקב מרגי: אני מבקש, אין יותר, אין סבב.

<דליה פניג: שלושים האחוזים הם לבחירת התלמיד בדיאלוג עם המורה כלומר, הרעיון היה לא לחייב, שמורה לא יחייב כיתה שלמה ללמוד את הספר, אלא שהתלמיד יוכל לבחור את הספר בדיאלוג עם המורה שלו.

מיכל רוזין: למה, אם נתת כזאת רשימה של - - -

יעקב מרגי: רגע ,רגע.

<דליה פניג: עכשיו, זה אומר, זה אומר שמורה יכול לקחת את הספר ולהמליץ לתלמידיו לקרוא אותו.

<דליה פניג: הוא לא יכול לחייב אותם, הוא יכול להמליץ להם - - -

מיכל רוזין: אני מבינה אבל את לא עונה לשאלה שלי.

מיכל רוזין: את חוזרת על אותם דברים.

מיכל רוזין: את אומרת "הספר מסוכן אבל המורה יכול להמליץ לתלמידיו".

מירב בן ארי: היא לא כתבה בנימוקים שהספר מסוכן.

מיכל רוזין: כן, ועוד איך.

מירב בן ארי: אני קראתי את הנימוקים וזה לא כתוב.

יעקב מרגי: דליה, האם יש לך עוד תשובה?

יעקב מרגי: בבקשה.

מיכל רוזין: לכן הופתעתי כשהשר אמר - - -

יעקב מרגי: מיכל, תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בגמרא יש מושג - - - קושיה, מקושיה לא מתים.

<דליה פניג: מי שקרא את המכתב, אז כמו שצריך לקרוא את הספר היטב, גם את המכתב צריך היה לקרוא היטב.

<דליה פניג: המכתב דיבר על שיקולים, על התייעצות עם מורים ואנשי חינוך, ועל שיקולים בעד ונגד שעלו מהם.

<דליה פניג: והשיקולים האלה הם שיקולים לגיטימיים במדינה יהודית ודמוקרטית.

יעקב מרגי: תודה.

מיכל רוזין: ברשימה שפירסמתם - - -

יעקב מרגי: תודה מיכל, לא, לא, לא.

יעקב מרגי: אין תשובות.

יעקב מרגי: דליה, את לא מגיבה, דליה, את לא מגיבה, נקודה, דליה, גברת דליה, - - -

<דליה פניג: היו שיקולים חיוביים.

מיכל רוזין: כמו למשל?

<דליה פניג: כמו שזה מציג את האחר באור אנושי, רגיש, כבן אדם - - -

יעקב מרגי: דליה, אני אקרא אותך לסדר.

מיכל רוזין: לא קיבלתי תשובה.

יוסף ג'בארין: זו לא סיבת הפסילה, כנראה.

יעקב מרגי: רבותי.

יעקב מרגי: תסתכלו על השעון.

יעקב מרגי: הדיון תם.

יוסף ג'בארין: הספר היחידי שמציג את האחר באור חיובי אז פוסלים אותו.

יוסף ג'בארין: זה מה שאני - - -

<דליה פניג: לא קראת - - -

יעקב מרגי: לא, דליה, דליה, אני קורא אותך לסדר.

יעקב מרגי: רבותי.

יעקב מרגי: רבות, אני מודה, אני מודה.

יעקב מרגי: אני קורא אותה לסדר כי לא הקשיבה ליושב הראש.

יעקב מרגי: קודם כל הועדה מודה לכל מי שהשתתף בדיון, בלי יוצא מן הכלל, לחברי הכנסת, על הדיון הער.

קארין אלהרר: מה זה "ער", זה - - -

מירב בן ארי: זה היה רגוע לעומת אתמול.

יעקב מרגי: אתם תודו ליושב הראש על שהביא את זה, אני לא אודה לעצמי, למשרד החינוך, ולאורחים שהיו כאן.

יעקב מרגי: הועדה שמעה את המחלוקות המקצועיות של משרד החינוך, ונוטה לקבל ולהאמין שאכן הם נהנים מעצמאות פדגוגית, לאור הדיון הציבורי שהתקיים, גם במקצוע האזרחות וגם במקצוע הספרות.

יוסף ג'בארין: ועדת המקצוע - - -

יעקב מרגי: הועדה שמעה, סליחה - - -

יוסף ג'בארין: ועדת המקצוע - - -

יעקב מרגי: סליחה, האם אני אמרתי ועדת מקצוע?

יוסף ג'בארין: לא שמענו אותך.

יעקב מרגי: עזוב, לא רוצה לשמוע, מה לעשות, זה שעה וחצי דיון.

יעקב מרגי: זו לא ועדת חקירה פרלמנטרית.

יעקב מרגי: נו, בחייך.

יעקב מרגי: בחייך.

<קריאה: לא שמענו את - - -

יעקב מרגי: הועדה שמעה, הועדה שמעה מאנשי המקצוע של המשרד שהשר לא היה מעורב בהחלטה ובוודאי שהם לא אחראים על מה שהשר אומר ומתבטא – את זה אני אמרתי.

יעקב מרגי: הועדה שמחה לשמוע שמשרד החינוך קשוב לביקורת והם מנסים ללמוד מכך.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם עכשיו, אנחנו מבקשים, ועדת החינוך מבקשת, שהתהליכים האלה יתנהלו ביתר שיתוף, זה תורם לאמון של הציבור במערכת החינוך, לאט לאט, לאור השיח הציבורי.

יעקב מרגי: ותמיד יהיה מי שיהיה שינסה למשוך את הדיון הציבורי, ימינה, שמאלה, מרכז, חרדים, ערבים, אנחנו חברה רב-גונית, רב-תרבותית ולכן, אתם, כמחלקות מקצועיות, צריכים לשאוף שההליכים האלה יהיו בשקיפות רבה, כדי לחזק את האמון במערכת החינוך.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.