ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 115, 2016-01-04 09:30

מירב בן ארי: היום יום שני, 4 בינואר 2016, כ"ג בטבת תשע"ו.

מירב בן ארי: הישיבה הזאת היא ישיבת המשך לישיבה שהתקיימה כאן בדיוני 2015.

מירב בן ארי: אנחנו שמענו מהמל"ג/ות"ת שיש כבר הסכם העסקה עם שתי מכללות – גם תל אביב יפו וגם שנקר, ושיש התקדמות עם מכללות נוספות, ושהמסמך הסופי הוא בהבשלה ושצריך לתת זמן לתהליך ולכן הוחלט לקיים את הדיון.

מירב בן ארי: אני רק רוצה לעדכן שאנחנו קיימנו את הדיון ביוני ואנחנו בתחילת ינואר.

מירב בן ארי: האם המל"ג הגיש לוועדה את המסמך תוך 30 יום עם ההמלצות שלו?

מירב בן ארי: קיבלנו את זה?

<יהודית גידלי: לא.

<דנה אהרון: לא.

<דנה אהרון: הייתה פגישה במקום עם חבר הכנסת מרגי ובעקבותיה נשלח מכתב תגובה.

מירב בן ארי: מתי שלחת את המכתב הזה?

מירב בן ארי: בנובמבר?

<דנה אהרון: כן.

זהבה גלאון: המכתב של גדי פרנק, את מתכוונת?

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: את קיבלת את זה בנובמבר?

<קריאה: אני קיבלתי את זה ממר - - -

איציק שמולי: לי אין קשרים כמו זהבה, אני לא קיבלתי.

מירב בן ארי: כן, גם אני לא קיבלתי.

איציק שמולי: ואני חבר ועדה.

מירב בן ארי: קודם כל זהבה כבודה במקומה מונח, זה שנים פה של ניסיון, אבל אם תתני לי רק דקה שלפחות אני אקרא את זה פעם ראשונה.

מירב בן ארי: תני גם לחבר הכנסת איציק שמולי שיקרא גם את התגובה.

<מוטי גיגי: אנחנו גם שלחנו מכתב תגובה לתגובה.

מירב בן ארי: לתגובה של גדי?

מירב בן ארי: למי שלחתם, לוועדה?

<מוטי גיגי: של כוח לעובדים, כולל מכללת ספיר.

מירב בן ארי: זהבה מקבלת הכל.

<מוטי גיגי: התשובה היא מ-4 בנובמבר.

מירב בן ארי: אוקיי, אז בזמן שאני אקרא את התגובות, אני אתן לחברת הכנסת זהבה גלאון, כמובן, שגם יזמה את הדיון.

מירב בן ארי: בבקשה.

זהבה גלאון: תודה רבה גברתי.

זהבה גלאון: אני רוצה להודות לחבר הכנסת מרגי שלא נמצא כאן ולהודות לך על קיום הישיבה.

זהבה גלאון: אנחנו מנהלים מזה זמן דיון על תנאי העסקתם של מה שנקרא מרצים מן החוץ.

זהבה גלאון: חברו לדיון הזה בזמנו חבר הכנסת דב חנין, תמר זנדברג ואני, והצטרפו לזה החברים איציק שמולי ויוסף ג'בארין, ובישיבה הזו שהייתה בחודש יוני, כפי שציינת, באותה ישיבה אנחנו הבענו הרבה מאד השגות על ההסכם המתגבש.

זהבה גלאון: בעקבות הישיבה הזאת חבר הכנסת מרגי שלח מכתב מאד מאד מפורט, עם דרישות מאד מאד ברורות שסוכמו על דעת כל חברי הוועדה, שאני תיכף אציין אותן.

זהבה גלאון: בחודש נובמבר כמו שאמרת התקבלה תשובה שממש ממש לא מספקת אותנו.

זהבה גלאון: ועכשיו אני רוצה להגיד למה.

זהבה גלאון: ממש בקצרה אני רוצה להגיד למה.

מירב בן ארי: סליחה, אני חייבת לשאול עוד שאלה לחדד.

מירב בן ארי: מיוני, שהתקיים הדיון, קיבלת תגובה בנובמבר, חוץ מהפגישה שהייתה כאן?

מירב בן ארי: התגובה שלך לבקשות מיוני הגיעה בנובמבר?

זהבה גלאון: כן.

זהבה גלאון: זה דרישה של חבר הכנסת מרגי, לא שלי.

זהבה גלאון: זה בשם כל הוועדה.

זהבה גלאון: היא הגיעה בנובמבר לכאן.

זהבה גלאון: עכשיו, אולי היה צריך להגיד עוד כמה משפטים.

זהבה גלאון: המאבק של המרצים מהחוץ זה מאבק שמתנהל כבר כשנתיים.

זהבה גלאון: יושבים כאן נציגים וזה החל בזמנו של חבר הכנסת מצנע כיושב ראש ועדת החינוך.

מירב בן ארי: כן, קראתי גם את הסיכום שלו.

זהבה גלאון: אני ממש לא מבינה למה זה צריך להימשך כל כך הרבה זמן, למה לא מתייחסים למרצים מן החוץ בכבוד, בדיוק באותו כבוד.

זהבה גלאון: רק עם כבוד לא הולכים למכולת, אלא אנחנו רוצים שהדבר הזה יקבל ביטוי גם בתקצוב וגם בהגדרות.

זהבה גלאון: בעקבות הדיון שהיה כאן, חבר הכנסת מרגי כתב, ואני מצטטת, הוא כתב לות"ת שהוא מבקש לפעול לשיפור משמעותי של המתווה להעסקת סגל זוטר במכללות האקדמאיות המתוקצבות, והוא ביקש כמה נקודות שאני רוצה לפרט אותן, שאני חושבת שזה חשוב.

זהבה גלאון: לפני שאני מפרטת אותן אני רוצה להגיד שהתשובה שחבר הכנסת קיבל מהות"ת היא מקוממת.

זהבה גלאון: כאילו לא הייתה ישיבה.

זהבה גלאון: כאילו לא נאמרו דברים ולמרות הפגישה שהייתה ביניהם, בין חבר הכנסת מרגי לגדי פרנק.

זהבה גלאון: אנחנו ממש לא מרוצים מזה.

זהבה גלאון: זה בניגוד לסיכום שהיה כאן בוועדה ואני רוצה להגיד ככה: יש בעצם ארבע נקודות שנותרו שנויות במחלוקת, ואפשר לפתור אותן וזה לא בשמיים.

מירב בן ארי: מי הנציג של המל"ג כאן?

מירב בן ארי: אני מבקשת שתרשמי את הנקודות של חברת הכנסת גלאון ותתייחסי אחת לאחת.

זהבה גלאון: ואני רוצה אולי להגיד שנעשתה כברת דרך משמעותית.

זהבה גלאון: אני לא מזלזלת במה שכבר נעשה במובן הזה של מהיום הראשון שהתכנסנו כאן ובאמת שמענו כאן סיפורים קורעי לב מנציגי המרצים או מהמרצים עצמם במכללות.

זהבה גלאון: נעשתה כברת דרך משמעותית.

זהבה גלאון: אני לא יכולה לזלזל בזה, אבל היא לא מלאה והיא לא מכבדת.

זהבה גלאון: ואני רוצה להגיד את הנקודות.

זהבה גלאון: הנקודה הראשונה קשורה למה זה הגדרת משרה מלאה של עמית הוראה.

זהבה גלאון: במכללות מגדירים אותה כ-14 שעות שבועיות, באוניברסיטאות זה 10 שעות שבועיות.

זהבה גלאון: אנחנו חושבים - - -

<קריאה: לסגל הזוטר.

זהבה גלאון: כן, לסגל הזוטר, סליחה.

<קריאה: לעמית הוראה ולסגל הזוטר.

זהבה גלאון: כן.

זהבה גלאון: כל הדיון הוא לגבי הסגל הזוטר.

זהבה גלאון: הייתי צריכה להגיד את זה כמשפט מקדים, סליחה.

זהבה גלאון: אנחנו חושבים שאם באוניברסיטה זה 10 שעות, אין שום סיבה להפלות את המכללות לרעה.

זהבה גלאון: צריך להגדיר גם את השעות של המרצים של הסגל הזוטר במכללות כ-10 שעות, כמשרה מלאה.

זהבה גלאון: אני חושבת שזה נכון, אני חושבת שזה מייצר השוואה שהיא השוואה נכונה.

זהבה גלאון: אז זו הערה ראשונה וזה נושא שהיה עליו ויכוח מאד מאד גדול.

זהבה גלאון: לא הצלחנו לשכנע את הות"ת.

זהבה גלאון: אנחנו רוצים לפתוח את זה כאן.

זהבה גלאון: אנחנו ממש עומדים על זה שהדבר הזה יושווה בהתאם לאוניברסיטאות.

זהבה גלאון: הטענה השנייה, או הנקודה השנייה נוגעת לעצם תנאי סף הכניסה למה שנקרא מעמד לעמית הוראה ודורשים כאן העסקה לפחות שליש משרה.

זהבה גלאון: עכשיו, למה זה גם מקומם?

זהבה גלאון: כי זה תנאי שהוכנס למתווה של המכללות, עכשיו הכניסו את זה למתווה של המכללות.

זהבה גלאון: זה בכלל לא קיים כתנאי סף באוניברסיטאות.

זהבה גלאון: למה אנחנו צריכים את האפליה הזאת, וזה גם מונע מהמורים מהחוץ בכלל להיכנס להורות במכללות מהרגע שיש תנאי סף כזה.

זהבה גלאון: זה תנאי סף שלא קיים באוניברסיטאות.

זהבה גלאון: זו נקודה מאד מאד משמעותית.

זהבה גלאון: נושא שלישי, זה תנאי סף לעצם הכניסה למעמד עמית הוראה.

זהבה גלאון: דורשים מהמרצים מהחוץ, מהסגל הזוטר, שהם לא יועסקו במשרה מלאה במקום אחר כלשהו.

זהבה גלאון: כאילו, את אומרת, על פניו זה נשמע סביר.

זהבה גלאון: למה זה כל כך מקומם?

זהבה גלאון: כי כשבאוניברסיטאות מדברים על תנאי סף – שהם לא יועסקו, המרצים באוניברסיטאות, נניח במשרה מלאה במוסדות אחרים להשכלה גבוהה – יוצאים מנקודת הנחה שזה משרד מלאה, שיש לה תנאים נלווים, שכל העסק מסודר, שמשרה היא משרה.

זהבה גלאון: מה אומרים למרצים האלה כאן?

זהבה גלאון: גם ככה הם עובדים ללא תנאים סוציאליים, בשכר נמוך.

זהבה גלאון: עכשיו מה אומרים להם?

זהבה גלאון: עכשיו אנחנו מפלים, והנה נכנס עורך דין איתי סבירסקי, היועץ המשפטי של כוח לעובדים, שאני קוראת מהמסמך שלו, מההערות לתגובה.

זהבה גלאון: אני מקווה שאני מייצגת אותך, אבל אחר כך אתה תעשה את ההשלמות שלך.

זהבה גלאון: והערה אחרונה, נוספת ואחרונה, זה גם תנאי סף לעצם הכניסה – זה רף הכנסה.

זהבה גלאון: הכללת הכנסה בהשכלה הגבוהה לצורך בחינת העמידה ברף ההכנסה.

זהבה גלאון: עכשיו, גם באוניברסיטאות וגם במכללות זכאי להיות עמית הוראה רק מי שהכנסתו אינה עולה על 175% מן השכר הממוצע במשק.

זהבה גלאון: באוניברסיטאות מדברים על בדיקת הכנסה מחוץ למוסדות להשכלה הגבוהה, כי אנשים עובדים, מרצים.

זהבה גלאון: במתווה החדש שמדובר על המכללות, מדברים על בדיקת ההכנסות כולל בתוך המוסד להשכלה גבוהה, למעט אותו מוסד.

זהבה גלאון: עוד פעם זה מייצר אפליה קשה מול האוניברסיטאות וזה מונע מהרבה מאד מורים מהחוץ להיכנס בכלל להיות חברי סגל הוראה במכללות.

זהבה גלאון: אני רוצה לסכם, גברתי.

זהבה גלאון: אני חושבת שהגיע הזמן שהפתרון יהיה פתרון מערכתי, שהוא יהיה פתרון מכבד.

זהבה גלאון: בינתיים, כמו שאת אמרת, חתמו על שני הסכמים עם שנקר ועם המכללה האקדמית בתל אביב יפו.

זהבה גלאון: אז אני חושבת שההסכם הזה שעכשיו עליו מתבססים, זה לא הסכם מספיק טוב, קודם כל בגלל הגדרת המשרה המלאה.

זהבה גלאון: הייתה כאילו תחושת, אני לא אגיד צהלה, אבל הייתה תחושה – וואו, סוף סוף, בגלל שהמכללות הן לא מאוגדות, אז הייתה איזו תחושה – וואו, חתמו על הסכם על מכללת תל אביב יפו ועם מכללת שנקר, אבל כל הדברים הבסיסיים נשארו בעייתיים.

זהבה גלאון: אני חושבת שהגיע הזמן פשוט לחתוך את זה.

זהבה גלאון: זה לא לכבודה של הכנסת שדיון כזה מתנהל במשך שנתיים.

זהבה גלאון: האנשים מוצאים את עצמם-.

זהבה גלאון: אני חושבת שזה פשוט משפיל.

זהבה גלאון: כאילו גם מה אומרים לסגל הזוטר ולמרצים מהחוץ?

זהבה גלאון: מה אומרים להם?

זהבה גלאון: אני חושבת שהגיע הזמן שהכנסת פשוט תחתוך את הדבר הזה, ועם כל ההערכה ועם כל הכבוד לות"ת, אני חושבת שכדאי שתשנו את הראש.

זהבה גלאון: אמנם עשיתם כברת דרך כמו שציינתי את זה קודם, אני חושבת שהתפיסה הבסיסית היא מוטעית.

זהבה גלאון: זה משגה להגיד יש כאן אנשים סוג- אני לא יודעת, אני לא רוצה להגיד סוג א' וסוג ב', או מרצים סוג א' וסוג ב' - - -

<קריאה: אפשר להגיד.

<קריאה: זה המצב.

יוסף ג'בארין: זה בדיוק המצב, את אומרת.

זהבה גלאון: לא כל כך נוח לי להגיד את זה.

<קריאה: לא נוח, אבל זה המצב.

זהבה גלאון: אבל ברגע שהות"ת מייצרת את ההבחנה הזאת ולא פותרת את ארבע הנקודות כפי שציינתי, אני חושבת שהמסר לסגל הזוטר הוא – אתם סוג ב', יש סוג א'.

זהבה גלאון: אני חושבת שכל מי שיושב כאן סביב השולחן לא מוכן לקבל את ההגדרה הזאת.

זהבה גלאון: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה, חברת הכנסת גלאון.

מירב בן ארי: אנחנו נפתח את הדיון להתייחסות של חברי הכנסת ולאחר מכן נשמע את נציגת המל"ג/ות"ת.

מירב בן ארי: מי כאן מהור"מ?

מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת.

יוסף ג'בארין: תודה מירב.

יוסף ג'בארין: האמת היא, כגילוי נאות, אני הייתי בעברי הלא רחוק - - -

מירב בן ארי: חברת הכנסת ג'בארין, אתה גם היית מהיוזמים של ההצעה בדיון ביוני?

יוסף ג'בארין: יכול להיות.

יוסף ג'בארין: השתתפתי בדיון, אבל אני לא זוכר.

מירב בן ארי: בבקשה.

מירב בן ארי: אתה היית מרצה גם.

יוסף ג'בארין: כן, כן, ועברתי מהמעבר הזה מעמית הוראה לסגל ובמשך שנים לא מבוטלות פשוט סבלתי - ואני אומר סבלתי ואני מתכוון למילה הזאת - מהמעמד הנחות של מרצים מן החוץ או עמיתי הוראה.

<מוטי גיגי: איפה אדוני לימד?

יוסף ג'בארין: גם באוניברסיטת חיפה, תקופה כעמית הוראה; גם במכללה בתל חי, אבל השאלה שלך מתקשרת בדיוק לנקודה הראשונה שלי.

יוסף ג'בארין: אני לא יודע, מירב, עד כמה את מודעת לזה, אבל עמית הוראה זה אומר להסתובב בכל המדינה במשך חמישה ימים.

יוסף ג'בארין: כאילו ממש צריך ללקט קורס כאן וקורס כאן וקורס כאן, כדי להרכיב את הפאזל הזה ולהגיע אם אפשר למשרה או לחלקיות משרה, שתאפשר לאותו מרצה פשוט לחיות בכבוד.

יוסף ג'בארין: ואני ממש מתכוון לזה.

יוסף ג'בארין: אם אני מדבר על עצמי, אבל כאן באמת זה לא עניין אישי.

יוסף ג'בארין: אני מניח שהרבה הם בדיוק במצב הזה, שיום אחד הם בחיפה ויום אחד במכללה ברמת גן ויום אחד במכללה למינהל בראשון ויום אחד בתל חי.

יוסף ג'בארין: ממש השבוע היה נראה ככה.

יוסף ג'בארין: ומה שמפריע כאן זה שהשנים האלה הן גם שנים שהולכות ככה במובן הזה שאין כאן ניסיון שמצטבר, פחות או יותר, וגם כל מקום מתייחס אל עמית ההוראה, כי הוא נמצא שם בחלקיות משרה.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת אין מערכת.

יוסף ג'בארין: חברתי זהבה גלאון דיברה על הצורך בלראות את העניין הזה יותר באופן מערכתי, כי אין הסתכלות כזו של המל"ג, של ההסכמים שרואים פשוט באותו מרצה ככזה שיש לו את הניסיון וכמישהו שנמצא בעצם פחות או יותר במשרה מלאה.

יוסף ג'בארין: רק הבעיה שלו שזה מפוזר בכל מיני מקומות ואין מקום אחד שמתייחס אליו ככה.

יוסף ג'בארין: אז לכן אני מדגיש את הנקודה הזאת על הצורך של הסתכלות מערכתית יותר, שבעצם אומרת שאי אפשר רק לבנות על הסכמים אל מול מכללה מסוימת, עד כמה שההסכמים האלה מבורכים – בשנקר, תל אביב יפו.

יוסף ג'בארין: תיכף נשמע על מה שהושג שם.

יוסף ג'בארין: השאלה באמת היא שאלה של המל"ג, שאלה מערכתית יותר, האם אי אפשר באמת להתייחס לזה בהסתכלות יותר מערכתית.

יוסף ג'בארין: זהבה לא התייחסה לנושא מאד חשוב, סוגית הוותק.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת לא ברור אם אנשים יכולים לעבוד 10 שנים ובמקום לקבל משרה, צבירת ותק - - -

מירב בן ארי: זהו, רצית לשאול אותך כמה שנים למדת ב - - -

<מוטי גיגי: צריך 4 שנים במתווה הקיים.

יוסף ג'בארין: כן, אבל הבעיה, תבינו, הבעיה היא גם עם צבירת הוותק, שאם אתה נקלט במוסד מסוים, סליחה, ידידינו בעמק יזרעאל, אם אני טועה תתקנו אותי.

יוסף ג'בארין: ברגע שאתה נקלט במוסד מסוים, אז הוותק שלך, שנחשב, זה רק לוותק באותו מוסד.

<מוטי גיגי: נכון, נכון.

יוסף ג'בארין: בדיוק, רק באותו מוסד.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת אפילו אם עבדת בהיקף יותר רחב במוסד אחר, זה לא נספר.

<מוטי גיגי: למורה מן החוץ אין בכלל ותק.

<מוטי גיגי: חשוב להגיד, אין ותק כמורה מן החוץ.

<מוטי גיגי: רק כאשר אתה נקלט כמינוי, רק אז מתחיל הוותק.

<איתי סבירסקי: בגלל זה חסמי הכניסה הם כל כך בעייתיים, כי הרבה לא יכולים להיכנס לשלב שנמנה להם הוותק.

<מוטי גיגי: זה חלק מהעניין.

יוסף ג'בארין: אני חושב שחלק מהמכללות לוקחות את הוותק בחשבון לא כוותק מלא, אבל זה ותק רק של אותה מכללה.

יוסף ג'בארין: ולכן אני מדבר בשבח ההסתכלות היותר מערכתית.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת אין סיבה.

יוסף ג'בארין: מי שנמצא במערכת ההשכלה הגבוהה וזו הייתה פשוט הפרנסה פחות או יותר היחידה - זה מכללות במוסדות להשכלה הגבוהה - לדעתי אין סיבה שהוותק הזה ייחשב.

יוסף ג'בארין: אם במקרה המכללה שקלטה אותו, דווקא המכללה שלימד שם קורס אחד ובמכללות אחרות הוא לימד הרבה יותר, הכל לא נחשב.

יוסף ג'בארין: אני חושב שגם אין תשובה לסוגית תקציבי המחקר.

יוסף ג'בארין: הרי מה שקורה כאן, אותם מרצים צעירים מגיעים, הם גם רוצים.

יוסף ג'בארין: אומרים להם אתם חייבים לפרסם מאמרים כדי להיקלט ולהתקדם, אחרת עוד אין לכם קרדיט אקדמי.

יוסף ג'בארין: אבל מצד שני, רבותי, מי שרץ בכל מיני מכללות במהלך השבוע, כמעט אין לו את האנרגיה ולא את הזמן לנסות לכתוב ולפרסם.

יוסף ג'בארין: ולכן זה מצב באמת כל כך בעייתי כזה, שמצד אחד אין לו את הנסיבות שמאפשרות לו לחקור, ומצד שני המוסדות דורשים ממנו לחקור.

יוסף ג'בארין: ולכן זו סוגיה מאד חשובה.

יוסף ג'בארין: אני אשמח לשמוע אם מכללות שנקרא ותל אביב יפו התייחסו ומה הייתה ההתייחסות לנושא הזה.

יוסף ג'בארין: שוב, אשמח אם יש תשובה לגבי שנקר ותל אביב יפו, זה אחד.

יוסף ג'בארין: ושניים, האם באמת המל"ג לא יכול להתערב כאן ופשוט לעשות שינוי תפיסתי ויותר מבני, בהתייחסות למרצים הללו.

יוסף ג'בארין: ואסיים ואומר, אני חושב שהבעיה הולכת ומחריפה, כי בהתחלה המחשבה של עמית הוראה או סגל זוטר, זאת אומרת מי שנשאר לשנה שנתיים ונקלט.

יוסף ג'בארין: אבל כנראה שהניסיון מלמד עכשיו שזאת תקופה שמתארכת כל הזמן.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת אנחנו מדברים על אנשים שנמצאים במעמד הזה יכול להיות עד 10 שנים.

<מוטי גיגי: גם 20 שנים.

ענת ברקו: כי זה נוח למוסדות.

יוסף ג'בארין: כי זה נוח למוסדות.

יוסף ג'בארין: ואולי יותר.

יוסף ג'בארין: אז לכן זה מחייב התמודדות שונה.

יוסף ג'בארין: מה גם שאנחנו יודעים שברמה של אחוזים, אם אני לא טועה, היחס הוא 1 ל-2.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת במרבית המוסדות שני שלישים מהמרצים, תתקנו אותי אם אני טועה, זה פשוט סגל זוטר.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת שמתפתחת כאן אקדמיה שנסמכת בעיקר על סגל זוטר, ממורמר, עייף, חסר אנרגיות, ולדעתי זה מאד מסוכן להתפתחותה של ההשכלה הגבוהה.

מירב בן ארי: תודה רבה חבר הכנסת ג'בארין.

מירב בן ארי: חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: קודם כל אני מסכימה עם חברי, עם חברת הכנסת גלאון ועם חברי, חבר הכנסת ד"ר יוסף ג'בארין.

ענת ברקו: אני חושבת שהבעיה מתחילה - - -

יוסף ג'בארין: אבל תגידי שזו פעם ראשונה שאנחנו מסכימים.

מירב בן ארי: לא, דווקא לא.

מירב בן ארי: אני ראיתי את שניכם הרבה ביחד בוועדה ואתם מסכימים.

ענת ברקו: בנושאי חינוך אנחנו די מסכימים.

ענת ברקו: בכל אופן, מה שאני יכולה לומר שאני חושבת שההבחנה מתחילה מזה שבעצם יש לנו את האוניברסיטאות, את מגדל השן האליטיסטי למחקר ויש את המכללות.

ענת ברקו: צריך לעשות את התנועה הזאת - ויש את המכללות.

ענת ברקו: ומכאן באה ההבחנה.

ענת ברקו: וגם באוניברסיטאות, כל נושא ההוראה הוא נושא שככה מסתכלים עליו כלא הנושא החשוב ביותר.

ענת ברקו: חשוב הוא המחקר.

ענת ברקו: ואני אומרת חשוב הוא המחקר וחשוב הוא פיתוח הידע וחשובים הפרסומים ומספרים על פי הדירוגים השונים, אבל יחד עם זה אי אפשר לקחת את עובדי ההוראה, אנשים שמלמדים שנים במכללות, שללמד במכללה או ללמד בכלל, לעמוד מול סטודנטים – זה אנחנו יודעים שזה לא רק שעת העבודה שעומדים מול סטודנטים, אלא זה שנים של ניסיון והכנה והתעמקות בתוך מחקר וכו', ולהפוך אותם לעובדי הקבלן של ההוראה.

ענת ברקו: שלא לדבר על השיטה של תשלומים לפי שעות, שלא לדבר על השיטה שאין חופשים, שאין תחושה של ביטחון, שאין תחושה של קביעות ואני חושבת שיוצרים כאן גם סיטואציה שאם פעם ידענו שכל מי ששייך לאוניברסיטה או שייך למכללה הוא שייך לשם, גם חוסר שייכות.

ענת ברקו: חוסר זיקה למוסד שבעצם אנחנו מלמדים במובן הזה שיש הרבה מאד מוסדות, לא תמיד יש קשר ביניהם.

ענת ברקו: לפעמים זה מוסדות שמתחרים אחד בשני על הסטודנטים.

ענת ברקו: המון פעמים אם מלמדים פה, מסתכלים בעין לא יפה למה גם במקום השני, ומצד שני אנשים צריכים להתפרנס.

ענת ברקו: אני חושבת שחייבים לשים סוף לדבר הזה.

ענת ברקו: חייבים לתת סכומים שהם מאד ברורים, לפתח.

ענת ברקו: זה בדיוק הקטע גם של בריחת מוחות.

ענת ברקו: זה הכל קשור.

ענת ברקו: כי אם מסתמכים ואפשר להחזיק היום אוניברסיטה או מכללה אפילו יוקרתית עם מורים מן החוץ, אז למה לשלם להם פנסיות ולמה לצבור זכויות וותק וכל הדברים הללו.

ענת ברקו: יש כוח עבודה זול.

ענת ברקו: הם בסך הכל מורים ולא צריך לתת להם שום דבר.

ענת ברקו: זה חמור מאד והנושא הזה, אני חושבת שחייב לבוא לידי פתרון.

ענת ברקו: וגם ההבחנה הזאת, גם אם יוצאים מנקודת המוצא שיש שוני בין גוף שנותן דוקטורט ובעצם מקדם את נושא המחקר, יכולנו בשקט, לפחות עד מאסטר, כולל, לקחת את המכללות עם אנשים שהם קבועים וגם להשקיע במחקר.

ענת ברקו: כי הקטע של מי שלומד במכללה בהרבה מאד מקרים, הרי יש ניידות בין מכללות לאוניברסיטאות וברגע שיש ניידות בין מכללות לאוניברסיטאות ואנחנו רואים את התשתית שמניחים שמבחינת הוראה ומבחינת הסקרנות האינטלקטואלית, אז יש כאן בעיה, כי אנחנו לא נותנים לסטודנטים האלה את המקסימום כשאנחנו מעמידים מולם סגל שהוא לא קבוע, שהוא מתחלף והוא גם מרגיש לא נוח עם הסיטואציה הזו.

ענת ברקו: והוא בהחלט מכוון אותם גם למחקר, גם אם הוא לא עוסק במחקר.

ענת ברקו: ברגע שנחשוב, נשנה את התפיסה, אני חושבת שגם הגופים האקדמיים המובילים במדינה, יבינו שזה אינטרס של כולם, כי בסך הכל זה לא כוחות שלא מתחברים.

ענת ברקו: אם כל הזמן המעברים האלה קיימים, והרבה פעמים אנחנו רואים שעושים תואר ראשון במכללה, תואר שני באוניברסיטה, וכמובן תואר שלישי באוניברסיטה.

ענת ברקו: אז מה?

ענת ברקו: אז לא חבל לא לשלב כוחות ולהשקיע באנשים הללו ולתת את מה שמגיע להם?

ענת ברקו: צריך לעשות את זה.

מירב בן ארי: תודה רבה חברת הכנסת ברקו.

מירב בן ארי: חבר הכנסת שמולי, בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה גברתי יושבת הראש.

איציק שמולי: אני לא אחזור על כל הטיעונים הנכונים שאמרו כל חברי.

איציק שמולי: הבעייתיות והחסרונות, גם המוסריים וגם הממשיים שעולים מתוך התופעה הזאת הם ברורים.

איציק שמולי: הם חמורים יותר כשהם קורים והם נובעים מתוך מערכת שבין השאר עוסקת בלימוד, חינוך, הקניית ידע, מוסר, אתיקה והדיסוננס הזה זועק לשמיים.

איציק שמולי: אני רוצה לספר לכם שיש דרג אפילו יותר נחות מהדרג שאנחנו מדברים עליו, על המרצים של המכללות הציבורית ועל המרצים במכללות לחינוך, שם גם לא מספיק שהם סובלים מכל הדברים הללו, אין להם גם מעמד, אין להם לפעמים חופש אקדמי, חופש פרופסיונאלי.

איציק שמולי: שם זה באמת בוקה ומבולקה.

איציק שמולי: אני אומר לכם, מירב, את ואני עוברים מדיון לדיון מדי שבוע ועוסקים כל פעם באלמנט אחר של מערכת ההשכלה הגבוהה.

איציק שמולי: וזה לא נעים לומר את זה, אבל צריך להגיד את הדברים.

מירב בן ארי: יש משהו משותף לכל הדיונים.

איציק שמולי: כן, אבל צריך להגיד שני דברים.

איציק שמולי: חברים יקרים, יש תכנית חומש במערכת ההשכלה הגבוהה.

איציק שמולי: מערכת ההשכלה הגבוהה קיבלה תקצוב, נכון, אחרי עשור של ייבוש תקציבי, אבל קיבלה תוספת תקציבים מאד מאד משמעותית.

איציק שמולי: זה לא מקרי שהדרישה הזו של שיפור תנאי הסגל הזוטר או תיקון המצב, זה לא הדרישה הראשונה שעולה מצד מערכת ההשכלה הגבוהה.

איציק שמולי: מתוך עדות אישית אני מספר לכם, נכון, לא הגענו אז בזמנו להסכמות עם המערכת כהתאחדות סטודנטים, אבל מי שהעלו את הדרישה הזאת לתיקון המצב מול המערכת, היו בכלל הסטודנטים, לא המערכת.

מירב בן ארי: נכון.

איציק שמולי: דבר אחרון שאני רוצה לומר לכם.

איציק שמולי: חברת הכנסת ברקו דיברה על המחקר וכמובן חברי, חבר הכנסת ג'בארין וגלאון, דיברו על כל המצב המעוות של העסקה קבלנית של סגל.

איציק שמולי: תראו, זה לא מקרה התופעות האלה.

איציק שמולי: הכל בסוף נובע מהחטא הקדמון של ההרכב של מי שמנהל את ההשכלה הגבוהה.

איציק שמולי: פעם אחת אנחנו רואים את זה בתכניות האקזקוטיביות של האוניברסיטאות, ופעם שנייה אנחנו מגיעים לדיון פה ואנחנו מתפלאים מה פתאום המחקר נמצא כמעט באופן בלעדי, כאילו הוא איזה שמורת טבע בתוך האוניברסיטאות והמכללות כאילו אין להן נגיעה לזה.

איציק שמולי: מה פתאום לאוניברסיטאות מותר לנהל תכניות פרטיות בתוך מוסדות תקציביים, שר"פ אקדמי לכל דבר ועניין ואם מכללת עמק יזרעאל תעיז לעשות משהו כזה, אתם לא מבינים מה יעשו לה.

איציק שמולי: מה פתאום - - -

<יורם רז: עשו לה.

איציק שמולי: עשו לה.

איציק שמולי: הכל נובע מתוך מקום אחד, ונכון, זה לא נעים לומר את זה, בטח לא מצד מישהו שמגיע ממפלגת העבודה, אבל אני אומר לכם, אם אנחנו לא נידרש להתעסק ולטפל בחטא הקדמון של הרכב המל"ג והרכב הות"ת, אז שום דבר לא ייפתר, כי אנחנו לא מייבשים את הביצה.

איציק שמולי: מה, אנחנו מתפלאים?

איציק שמולי: הרי בסוף מה קורה?

איציק שמולי: נציגי המפוקחים הם המפקחים.

איציק שמולי: אז אנחנו מתפלאים שלא הדרישה הראשונה של תיקון מצב הסגל הזוטר של המכללות הוא זה שעולה על השולחן?

איציק שמולי: אנחנו מתפלאים על זה שאין מספיק מחקר במכללות?

איציק שמולי: אנחנו מתפלאים על זה שאוניברסיטאות עברייניות, שאחרי שוועדת החינוך של הכנסת אומרת להן באופן חד משמעי לחדול מיישום התכניות הפרטיות בתוך המוסדות המתוקצבים, הן ממשיכות לעשות את זה כאילו כלום?

איציק שמולי: אז אין מה להתפלא וצריך להפסיק לעצום את העיניים.

איציק שמולי: צריך לטפל בעניין הזה של הרכב המל"ג והרכב הות"ת.

איציק שמולי: ועד שהדבר הזה לא ייפתר, אנחנו כל פעם נתעסק בו בסוגיה בזווית אחרת שנוגעת לכשלים של המערכת, שאין לה אינטרס מובנה לתקן את עצמה.

איציק שמולי: אני אומר לכם, ישבתי במל"ג.

איציק שמולי: אין למערכת שום אינטרס לתקן את עצמה, וגם כשהיא עושה את זה, זה בדרך כלל למראית עין.

מירב בן ארי: תודה רבה, חבר הכנסת שמולי.

מירב בן ארי: אני וחבר הכנסת שמולי מובילים את הנושא הזה של התכניות החוץ תקציביות ואנחנו התחייבנו מה שנקרא, למרות שבפעם האחרונה שוועדת החינוך החליטה החלטה המל"ג עשה מה שהוא רוצה.

מירב בן ארי: אני יכולה להיות בטוחה, גם דיברתי על זה גם גדי, שאנחנו לא נשקוט עד שהסיפור הזה יסתיים ועוד השנה.

מירב בן ארי: לגבי הפריבילגיה, כי התייחסת לזה, אז לא יכולתי להתעלם מהשערורייה הזאת של התכניות חוץ תקציביות.

מירב בן ארי: עכשיו לענייננו.

מירב בן ארי: בבקשה, מה שמך ותפקידך לפרוטוקול?

<דנה אהרון: דנה אהרון, ממונה תחום שכר, סמנכ"ל משאבי אנוש במל"ג.

מירב בן ארי: בבקשה.

מירב בן ארי: תתייחסי לדברים שנאמרו כאן על ידי חברי הכנסת וכמובן לסוגיה.

<דנה אהרון: אוקיי.

<דנה אהרון: אני בכל זאת אתחיל עם הקדמה ואני אגע בכל הנקודות שציינה חברת הכנסת גלאון.

<דנה אהרון: בסוף שנת הלימודים הקודמת באמת נחתמו שני הסכמי שכר בשתי מכללות, שהיו אחרי - אני לא יכולה אפילו לספור - מספר רב של דיונים בוועדת החינוך.

<דנה אהרון: בסופו של דבר הם גם נחתמו אחרי עדכון וברכת יושב ראש החינוך הקודם, חבר הכנסת מצנע וגם אושרו על ידי ות"ת והממונה על השכר ויצאנו לדרך.

<דנה אהרון: כרגע ההסכמים האלה מיושמים, להבנתנו - - -

מירב בן ארי: של מי הייתה היוזמה לחתום על ההסכם, של המכללה?

<דנה אהרון: מה זאת אומרת?

מירב בן ארי: מה הביא את ההסכם?

מירב בן ארי: מי יזם?

<דנה אהרון: אני אומר את הדינאמיקה של משאים ומתנים.

<דנה אהרון: בדרך כלל לפחות בעולם המורים מן החוץ עד לפני מספר שנים, בוא נאמר ככה, לא היו התארגנויות של ארגוני נציגים במכללות.

<דנה אהרון: אותי איתי יזכיר לי, אני לא זוכרת לפני זמן - - -

<איתי סבירסקי: שלוש שנים.

<דנה אהרון: התארגנו שנקר ותל אביב יפו באמצעות ארגון כוח לעובדים ויש עוד כמה ארגונים יציגים בכמה מקומות - - -

<מוטי גיגי: לפני כן ספיר התארגנה, שנתיים לפני.

<דנה אהרון: נכון, נכון.

מירב בן ארי: תנו לה להמשיך.

<דנה אהרון: שנקר ותל אביב יפו פחות או יותר במקביל פנו אלינו בבקשה לאגן את תנאי ההעסקה ואת המעבר של המורים מן החוץ לסגל עמית בהסכם קיבוצי ואנחנו התחלנו משא ומתן שפחות או יותר התנהל במקביל, וכן אני אומר הוא התנהל בוועדת החינוך.

<דנה אהרון: אנחנו הגענו לוועדת החינוך של הכנסת כמעט לאורך כל המשא ומתן.

מירב בן ארי: רגע, זאת אומרת היוזמה לעשות את ההסכם הגיעה בעצם מהמכללה, לא מכם.

זהבה גלאון: מהסגל.

מירב בן ארי: מהסגל.

מירב בן ארי: לא מכם.

<דנה אהרון: רגע.

מירב בן ארי: אתם בסך הכל נתתם - - -

<דנה אהרון: לא, לא, רגע, שנייה, אני אתן את הנקודה הזאת.

<דנה אהרון: באופן רוחבי, עוד לפני כן, אנחנו פרסמנו הנחיות חדשות למסלול חדש שנקרא סגל עמית.

<דנה אהרון: פשוט אמרנו, ראינו שהנושא הזה של עמיתי הוראה במכללות הוא נושא שבעבר הסגל הבכיר טען שהוא מייצג את המורים מן החוץ.

<דנה אהרון: אנחנו חשבנו שבאמצעות משא ומתן ארצי כזה אנחנו נגיע להסדרה ארצית.

<דנה אהרון: אנחנו ראינו שהסגל הבכיר בסופו של דבר לא ייצג את המורים מן החוץ, ועשינו באופן חד צדדי, פרסמנו הנחיות חדשות לסגל המכללות שהן רלבנטיות לכל המכללות, כל מכללה היום יכולה להעביר את הסגל שלה לסגל עמית והמתווה הזה פורסם לכולם.

<דנה אהרון: במקביל לפרסום המתווה או מאד קרוב אליו, כבר היו ההתארגנויות האלה של קבוצות של מורים מן החוץ במוסדות ספציפיים, ש - - -

זהבה גלאון: במקביל לחוסר הנחת מהמתווה, ממה שפורסם במתווה.

<דנה אהרון: לא, אבל עוד מעבר לזה הם גם אמרו, ואני מכבדת את זה, כי זה באמת האווירה הכללית בכלל ביחסי עבודה, אז הם רצו להסדיר את תנאי ההעסקה שלהם בהסכם קיבוצי.

<דנה אהרון: אין הסכם קיבוצי ארצי למרצים מן החוץ, אין ארגון ארצי, אז הם רצו לאגן את זה בהסכם קיבוצי מקומי וזה מה שהתחלנו לעשות.

<דנה אהרון: ות"ת בדרך כלל מלווה הסכמים כאלה, היא בסופו של דבר צריכה לאשר אותם יחד עם הממונה של השכר, שהנציג נמצא כאן.

<דנה אהרון: וזהו, ויצאנו לדרך.

<דנה אהרון: אחרי משא ומתן שבסופו של דבר בשתי המכללות עלו נושאים שגם אנחנו לא הכרנו אותם עד אז, כל מיני סוגיות בשנקר שנגעו לקורסים לעיצוב ובתל אביב יפו למאפיינים מסוימים של סגל ולתשלום, ובסופו של דבר הגענו להסכם שבסופו של דבר היטיב, לא רק הסדיר, הוא גם היטיב עם המורים מן החוץ מבחינת משך ההעסקה, התנאים הסוציאליים וגם, זאת אומרת, שמרנו על גבולות מסוימים שאנחנו - - -

זהבה גלאון: היטיב ביחס למה?

זהבה גלאון: מה זה, היטיב ביחס למה שהיה, לא ביחס לדרישה שלנו - - -

<דנה אהרון: בסדר, השאלה מה נקודת הייחוס.

<דנה אהרון: אני אתייחס לזה גם.

מירב בן ארי: תגידי, אני חייבת להבין משהו אחד, כאדם מן היישוב, האדם הסביר מה שנקרא.

מירב בן ארי: אני גם מגיעה מעולם המשפטים, למדתי את האדם הסביר.

מירב בן ארי: כמה שנים את במל"ג?

<דנה אהרון: 10 שנים.

מירב בן ארי: 10 שנים את במל"ג.

מירב בן ארי: אני האדם הסביר תוהה אם זה לא נראה לך מוזר שמבין עשרות מכללות, רק שתיים הצלחתם להביא עד היום?

<דנה אהרון: מה זאת אומרת להביא?

מירב בן ארי: הרי יושבים בוועדות חינוך שנים, אומרים שיש בעיה, בעיה לאומית, בעיה שיש מרצים סוג א' ומרצים סוג ב'.

מירב בן ארי: הנה אני, יושבת ראש הוועדה אומרת את זה בגלוי.

מירב בן ארי: דרך אגב, גם עכשיו בהסכם של העובדים שנחתם שבוע שעבר עם ניסנקורן, גם גילינו שיש עובדים סוג א', גילינו – ידענו את זה, זה פשוט בא לידי ביטוי.

מירב בן ארי: זה לא נראה לך קצת מוזר שמבין עשרות מכללות, רק שתיים?

מירב בן ארי: וכשראית את השתיים – הבנת כמה ההסכם הזה נחוץ ועדיין זה לא גרם לכם מה שנקרא קצת להשקיע יותר מאמץ מלשחרר הנחיות?

<דנה אהרון: לא, אבל רגע, אני חושבת שאנחנו צריכים להבהיר את תפקיד ות"ת וגם מה היכולת שלנו להגיע בכלל להסכמים קיבוציים.

מירב בן ארי: האם מל"ג זה הגוף המפקח?

<דנה אהרון: לא, אז אני אומר.

מירב בן ארי: האם אתם מקבלים את התקציבים שלהם?

<דנה אהרון: אני יכולה ל - - -

מירב בן ארי: אני יודעת, תאמיני לי, 389 מיליון שקלים התקציב שלכם לשנת 2016.

<דנה אהרון: היכולת שלנו להביא להסכם קיבוצי היא-.

<דנה אהרון: זאת אומרת אנחנו לא יכולים להכריח קבוצת עובדים להתארגן.

מירב בן ארי: מה עשיתם, חוץ מלפרסם הנחיות?

<דנה אהרון: יש לנו דרך אחת.

<דנה אהרון: הות"ת לא חתומה על הסכמים קיבוציים.

מירב בן ארי: אל תדאגי, כשאתם רוצים משהו, יש לכם הרבה - - -

<דנה אהרון: לא, אז - - -

מירב בן ארי: אבל אני פשוט מביעה - - -

איציק שמולי: מה תפקידה של ות"ת בעניין של הסכמי השכר של הסגל הבכיר?

<דנה אהרון: אני אומר גם.

איציק שמולי: למה שם היא שחקן מאד משמעותי?

<דנה אהרון: לא, אז תנו לי רגע לענות.

<דנה אהרון: אני אאסוף את כל השאלות.

<יורם רז: סליחה, אתם מתקיפים אותה.

<יורם רז: היא רק השליח.

מירב בן ארי: לא, זה לא משנה.

מירב בן ארי: זה התפקיד שלה, היא נציגת ה - - -

<איתי סבירסקי: צריכה לשבת פה יושבת ראש הות"ת, צריך לשבת פה מנכ"ל הות"ת.

מירב בן ארי: אל תדאג, גם - - - היא לא צריכה הגנות.

מירב בן ארי: היא 10 שנים שם.

מירב בן ארי: סליחה, תנו לי לשמוע אותה בבקשה.

מירב בן ארי: 10 שנים היא שם, אני חושבת שהיא מספיק מיומנת כדי לייצג את הארגון שלך נאמנה, נכון?

<דנה אהרון: בוודאי ואני יכולה גם לענות, ואני חושבת שזו פשוט שאלה ממישור של יחסי עבודה ודיני עבודה.

<דנה אהרון: אני לא עורכת דין, אבל גם איתי יכול לאמת ולחזק את מה שאני אומרת.

<דנה אהרון: ות"ת היא לא יישות - - - היא - - - שחותם על הסכמים.

<דנה אהרון: אנחנו לא מעסיקים ישירים של עובדים.

<דנה אהרון: באף מוסד להשכלה גבוהה הות"ת היא לא צד להסכם.

<דנה אהרון: היא אולי מחדשת, אבל היא לא צד.

מירב בן ארי: זה ידוע.

<דנה אהרון: עכשיו, גם אם אני אקח את הדוגמא - - -

<יורם רז: דנה, אתם חתומים על ההסכם עם מכללת יפו תל אביב.

<דנה אהרון: לא, אנחנו לא חתומים כצד להסכם.

זהבה גלאון: הם פרסמו את המתווה.

<איתי סבירסקי: ות"ת כותבת מתווה ומתקצבת.

<איתי סבירסקי: היא מתקצבת, וברגע שהיא מתקצבת - - -

<דנה אהרון: תקשיבו, אתם עושים - - -

מירב בן ארי: שנייה, אני מבקשת.

מירב בן ארי: אני נותנת לכם, תאמינו לי, בניגוד לחבר הכנסת מרגי אני נותנת לכם פה, אבל בואו תנו לה.

מירב בן ארי: נשמע.

מירב בן ארי: אתה מכוח העובדים?

<מוטי גיגי: הוא מכוח לעובדים, אני ממכללת ספיר.

מירב בן ארי: אז אתם תדברו.

מירב בן ארי: תנו לנו לשמוע לפחות משהו, כי בינתיים אנחנו עוד לא שמענו כלום.

<דנה אהרון: עכשיו, התחלתי לומר שהות"ת היא לא גורם שמולו-.

<דנה אהרון: זאת אומרת היא לא המעסיקה הישירה של המורים מן החוץ, היא לא חותמת מולם על הסכמים.

<דנה אהרון: מה שהיא עושה, ואני אתן כדוגמא את הסגל הבכיר באוניברסיטאות, היא מלווה בסופו של דבר אם מתקיים משא ומתן, כשהיא מלווה אותו כי היא צריכה לדאוג לתקצוב שלו ובסופו של דבר היא מלווה אותו יחד עם הממונה על השכר, כי בסופו של דבר הממונה על השכר צריך לאשר אותו, אבל היא לא צד להסכם.

<דנה אהרון: בסופו של דבר נחתם הסכם קיבוצי, שהוא בין ההנהלה לארגון העובדים.

<דנה אהרון: זה נכון שבמשא ומתן ארצי לפעמים יש לנו את הארגון הארצי.

<דנה אהרון: הארגוניים המקומיים מיוצגים על ידי איזו שהיא מועצה ארצית, אבל אפילו היא לא חתומה על ההסכם, אלא כל ארגון מול כל הנהלה.

<דנה אהרון: זה יכול להיות על אותו מסמך וזה יכול להיות על קובץ או על מספר מסמכים - - -

מירב בן ארי: זה ברור.

מירב בן ארי: זה ברור שהמכללה חותמת מול - - -

<דנה אהרון: יפה, ברור.

<דנה אהרון: עכשיו, אנחנו בסופו של דבר, כדי שתהיה חתימה כזאת צריך שני צדדים.

<דנה אהרון: צריך הנהלת ארגון, וזה ברוך השם יש לנו פה, וצריך גם ארגון סגל.

<דנה אהרון: ארגון סגל, באמת, אנחנו כות"ת לא יודעים לייצר או ליצור ארגון סגל יש מאין.

<דנה אהרון: בעיקרון, מה שעשו נגיד בתל אביב יפו, ואני לא יודעת מה הייתה הדינאמיקה בדיוק, אבל הם החליטו להתאגד וזה היה בסדר ומבחינתי, אני אומרת את זה ברמה האישית ואני אומרת את זה גם כמייצגת גוף, היה עדיף לנו שיבוא אלינו ארגון ארצי ויאמר אני פותח במשא ומתן ארצי, אבל אין.

<דנה אהרון: אז כרגע יש לנו - - -

זהבה גלאון: אבל אין, אז מי הגוף?

מירב בן ארי: בואי תדברי איתנו על המציאות, לא מה היה.

<דנה אהרון: לא, אני אומרת, - - - משרתת ארגונים מקומיים - - -

זהבה גלאון: שאלה קטנה לפני שאת ממשיכה.

זהבה גלאון: והיה ואת היית במצב אופטימאלי והיה לך ארגון ארצי יציג, או שהיו לך ארגונים מקומיים, האם המתווה שלכם היה משתנה?

זהבה גלאון: נניח שלא היית צריכה לנהל משא ומתן מול כל מכללה, שכרגע זה המצב.

זהבה גלאון: הרבה זמן מנעתם את הדיון בגלל שאמרתם אין ארגון יציג, יש התאגדות בספיר, עכשיו הנה, שנקר ותל אביב יפו החליטו.

זהבה גלאון: והיה ופתאום הם מחליטים, רק לשם הדיון, שאיתי סבירסקי מייצד את כולם, הוא הארגון היציג של כולם, הייתם משנים את המתווה?

זהבה גלאון: זה היה משנה לכם?

זהבה גלאון: אתם כותבים פה אנחנו גיבשנו, אתם מתייחסים למה שגיבשתם.

זהבה גלאון: התשובה הזאת – אנחנו גיבשנו – אי אפשר כל כמה זמן לשנות.

זהבה גלאון: ואני שואלת, הייתם עולים, בהתחלה רציתם 16 שעות, עכשיו ירדתם ל-14.

זהבה גלאון: נניח שעכשיו איתי מייצג את כל המכללות ויושב מולכם, הייתם משנים את תנאי הסף?

זהבה גלאון: אז מה זה משנה את כל הפרוצדורה?

זהבה גלאון: הפרוצדורה היא בעייתית.

זהבה גלאון: דנו בה בישיבות הקודמות.

<דנה אהרון: אתם שואלים - - -

זהבה גלאון: זה לא משנה את הפרוצדורה, זה עניין של התפיסה שלכם.

זהבה גלאון: זאת אומרת אתם בעצם נותנים יד להמשך העסקה פוגענית.

זהבה גלאון: העובדה שירדתם מ-16 ל-14 לא משנה את המצב.

זהבה גלאון: העובדה שפה אין הסדר ושם אין ועד יציג, זה בעיה ידועה, את צודקת.

זהבה גלאון: הלוואי וזה היה עכשיו מוסדר, אבל זה לא.

זהבה גלאון: אז עד עכשיו זה נתן לכם אתמלא כדי לא להגיע להסדר – אין ועד, אין ועד, אין ועד.

זהבה גלאון: עכשיו כבר יש בכמה מקומות, המתווה היה משתנה?

זהבה גלאון: התשובה היא לא, נכון?

זהבה גלאון: זהו.

<דנה אהרון: אני לא יודעת למה.

<דנה אהרון: בסדר, אפשר להמשיך את הדיון - - -

זהבה גלאון: זו התשובה של גדי פרנק.

זהבה גלאון: תשובה מזלזלת - - -

<דנה אהרון: לא, אפשר - - -

זהבה גלאון: ואני אומרת, אני לא מפנה את זה כלפייך.

זהבה גלאון: את אמנם עובדת שם 10 שנים ואת מייצגת וזה לא להרוג את השליח, בהחלט יש לה מקום של כבוד והיא השתתפה גם בכל הדיונים.

זהבה גלאון: אני חושבת שהעמדה שהות"ת מייצג היא עמדה שמבקשת לשמר העסקה פוגענית, גם אם יגידו עשינו שינויים במתווה הראשון.

<יורם רז: אבל יש פה היררכיה, כי יש אוצר ויש הם ויש אנחנו ויש הסגל.

זהבה גלאון: נכון.

<יורם רז: והות"ת עושה מה שהאוצר אומר לו, אנחנו עושים מה שהות"ת אומר לנו והסגל עושה מה שאנחנו אומרים לסגל.

זהבה גלאון: זאת השרשרת.

מירב בן ארי: בואי תסיימי.

מירב בן ארי: בואו נתקדם קצת.

<דנה אהרון: אני אתייחס.

<דנה אהרון: בסופו של דבר מה שנכתב בסיכום הדיון הקודם, סיכמתם מספר נקודות שפשוט משמעותן הייתה לא רק פתיחת הסכמים, וזה נכון שעמדתנו היא, ואני יכולה לנמק לגבי כל אחת מהנקודות, מדוע יש איתה בעיה, אבל זה נכון ובוודאי שבמצב שיש לנו שני הסכמים חתומים – לפתוח עכשיו את הסוגיות האלה מחדש לדיון ולפתוח את הנושאים האלה לדיון או לעשות בהם שינוי, זה דבר שהוא פשוט במישור של יחסי עבודה ופתיחת הסכמים.

<דנה אהרון: כרגע יש הסכמים חתומים.

<דנה אהרון: אנחנו בדרך בעוד מוסד ואני מניחה שיהיו עוד מוסדות שיצטרפו.

<דנה אהרון: אני רק רואה, ואנחנו מכירים את ספיר שהתחילו דיון ועמק יזרעאל שהתחילו דיון ואני מניחה שיש עוד כמה.

זהבה גלאון: נציג ספיר יושב פה.

מירב בן ארי: תיכף אנחנו נשמע.

<מוטי גיגי: אנחנו תיכף נדבר על המשא ומתן.

<דנה אהרון: תדברו אצלכם, כל אחד, ככה זה פתיחת משא ומתן.

<דנה אהרון: זה לא תמיד, לא כל הצדדים מאושרים.

<דנה אהרון: אז בסופו של דבר - - -

זהבה גלאון: לא, הבעיה היא לא אם הצדדים מאושרים.

מירב בן ארי: לא, רגע.

זהבה גלאון: אנחנו ועדת החינוך של הכנסת, קיבלנו כאן החלטה.

זהבה גלאון: אנחנו לא מאושרים, זה ברור שהם לא מאושרים.

זהבה גלאון: אנחנו לא מאושרים וההחלטה שלנו לא שווה את הנייר שכתב עליה חבר הכנסת מרגי.

<דנה אהרון: לא, אבל דווקא בשום כבוד ל - - -

זהבה גלאון: איזה כבוד?

זהבה גלאון: לא התייחסתם לשום הערה ולא קיבלתם שום הערה מארבע הנקודות שחבר הכנסת מרגי ציין.

<דנה אהרון: תראו, חבר הכנסת מרגי לא נמצא פה בשביל - - -

מירב בן ארי: אל תדאגי, אני יודעת, תאמיני לי, דיברתי - - -

זהבה גלאון: חברת הכנסת בן ארי מייצגת אותו נאמנה.

<דנה אהרון: לא, אני אומרת פשוט לעניין ה - - -

מירב בן ארי: את יודעת, כשקוראים את המכתב, וקראתי אותו שלוש פעמים, כל מה שחבר הכנסת מרגי כתב – לא התייחסתם אליו.

מירב בן ארי: ואת יודעת מה?

מירב בן ארי: זה לא פעם ראשונה, זה כבר מתחיל לייעץ את הוועדה.

מירב בן ארי: אני לא זוכרת, הנה, חבר הכנסת שמולי, האם הייתה פעם אחת שכתבנו ובאו המל"ג ואמרו – לקחנו את ההמלצות של ועדת החינוך, עשינו שיעורי בית.

מירב בן ארי: ואת יודעת, אני לא מצליחה להבין, כי - - -

איציק שמולי: את יודעת מה ההבדל בינינו?

איציק שמולי: שאני במקרה של המל"ג כבר לא מצפה.

זהבה גלאון: אתה יודע מה ההבדל בינינו?

זהבה גלאון: שהיא כבר התעייפה והיא חברת כנסת חדשה.

מירב בן ארי: אני אומרת לך, לא ראיתי דיון אחד של הוועדה, ובאמת, יש לי יחסים מעולים עם גדי פרנק, אנחנו עובדים ביחד, מקדמים.

מירב בן ארי: יש פרויקט מדהים עכשיו, אז למה?

מירב בן ארי: למה אתם מגיעים למצב כזה?

מירב בן ארי: ודרך אגב, את מדברת כאן 10 דקות ואני מקשיבה לך קשב רב, באמת.

מירב בן ארי: לא שמעתי כלום עדיין.

מירב בן ארי: אז בואי, חכי שנייה רגע, תני לי לשמוע קצת מה קורה בשטח.

מירב בן ארי: אנחנו עוד נחזור אליך.

מירב בן ארי: קודם כל נתחיל עם עורך הדין איתי סבירסקי, בבקשה.

<איתי סבירסקי: טוב, אז האמת שלא שמענו עוד על חלק מהתייחסות שהייתי שמח לשמוע מהות"ת, כדי שנוכל להתייחס בתגובה, כי באמת הדברים לא השתנו.

<איתי סבירסקי: אנחנו נמצאים כאן בעצם באותה סיטואציה שהיינו בדיון הקודם, בוועדה הקודמת.

<איתי סבירסקי: אוקיי, אז בשלב ראשון אני מאד מעריך את גברת דנה אהרון, אבל לא נמצא כאן לא יושבת ראש הות"ת ולא מנכ"ל ות"ת הנכבד.

<איתי סבירסקי: אני חושב שהיה ראוי - - -

מירב בן ארי: אני חושבת שאולי עם יושבת הראש החדשה כן אפשר יהיה, לפחות לפי מה שהיא אומרת, אולי כן אפשר יהיה לקדם איתה משהו, אבל בסדר.

מירב בן ארי: זו אופטימיות.

מירב בן ארי: בוא תספר לנו איפה הדברים עומדים.

<איתי סבירסקי: כמה דברים לגבי הדברים שבינתיים נאמרו.

<איתי סבירסקי: קודם כל המתווה שות"ת פרסם, אגב בניגוד למה שנאמר, הוא פורסם במהלך המשאים והמתנים עם כוח לעובדים בעניין שנקר והאקדמית.

<איתי סבירסקי: כלומר, זה לא היה, בהתאם לשאלות שלך, יושבת הראש, זו לא הייתה איזו שהיא יוזמה של ות"ת משום מקום, זה היה תגובה.

מירב בן ארי: כן, את זה הבנתי מתחילת הדברים, שאין שום יזמה.

<איתי סבירסקי: זה התגובה.

<איתי סבירסקי: נכון שות"ת לא חותם הסכמים קיבוציים בעצמו, אבל ות"ת הוא זה שקובע את הקריטריונים ובעצם את המסגרת לתנאי ההעסקה האפשריים בהסכמים והוא זה שמתקצב אותם.

<איתי סבירסקי: ולכן, בוודאי שהות"ת כאן הוא שחקן מאד מאד משמעותי ומה שהוא קבע ויקבע ישפיע באופן דרמטי על ההסכמים הקיימים ועל כל ההסכמים החדשים שייחתמו.

יוסף ג'בארין: אבל ההסכם גם צריך אישור מל"ג, נכון?

<יורם רז: בהחלט.

<איתי סבירסקי: מל"ג ות"ת.

<איתי סבירסקי: הם צריכים גם את הממונה על השכר, אבל זה אותו עניין.

<איתי סבירסקי: עכשיו, בניגוד למה שכתב מנכ"ל הות"ת/מל"ג במכתב שלו, וכמו שכתבנו גם לחבר הכנסת מרגי, יושב ראש הוועדה, אין בעיה לפתוח את ההסכמים בהקשרים האלה.

<איתי סבירסקי: אין בעיה.

<איתי סבירסקי: אין בעיה, זה אפשרי ברגע ששני הצדדים להסכם, ההנהלות של המכללות והוועדים מסכימים לזה, אפשרי לפתוח את הדברים האלה.

זהבה גלאון: נכון.

<איתי סבירסקי: ויותר מזה, אנחנו מראש נערכנו לנושאים האלה וביקשנו או צפינו או קיווינו שהקריטריונים האלה, ארבע הנקודות האלה לא יישארו קפואים כל חמש שנים, אלא ישונו במהלך הדרך גם כשעוד מכללות הולכות ומתאגדות.

<איתי סבירסקי: ולכן גם בהסכם של שנקר והאקדמית, אני פחות מכיר בספיר, אבל תיכף נפרט, הכנסנו סעיפים שאומרים – היה וישונו הקריטריונים על ידי ות"ת, במהלך תקופת ההסכם, אז תנאי ההעסקה ישונו.

<איתי סבירסקי: זאת אומרת כולם מוכנים, כולם מחכים, הכל אפשרי, זה רק שאלה של רצון - איזה קריטריונים רוצה הות"ת לעצב וכמה הוא מוכן לתקצב.

<יורם רז: איתי, אתם חתומים על ההסכם?

<איתי סבירסקי: שנייה.

<איתי סבירסקי: וכאן אני אומר זה בפירוש עניין, אני לא מצליח לראות אחרת, אולי נשמע תיכף הסברים לזה, אבל אני לא מצליח לראות דבר אחר חוץ מאפליה בתנאי העסקה של מי שעובדים באותה תצורה, באותם דברים באוניברסיטאות ומי שעובדים במכללות.

<איתי סבירסקי: וזה לא רק אפליה של המרצים – בין מרצה למרצה – סוג א', סוג ב' - בהחלט זה גם אפליה של הסטודנטים.

<איתי סבירסקי: למה אני כסטודנט למדעי התנהגות, או לא יודע, במכללה האקדמית תל אביב יפו, צריך שהמרצה שלי יהיה בתנאי העסקה נחותים הרבה יותר מהמרצים של סטודנט באותם קורסים באוניברסיטאות?

<איתי סבירסקי: זה הרי אותם דברים.

<איתי סבירסקי: זה אותה מטרייה.

<איתי סבירסקי: לא ניכנס כאן לבדוק פרופיל סוציו-אקונומי ועדתי וכו' בפילוח בין האוניברסיטאות למכללות, אבל זה ברור שאפשר לעשות את זה וזה גם די ברור לאיזה מסקנות נגיע שם.

<איתי סבירסקי: אבל אפילו לא צריך להיכנס לזה.

<איתי סבירסקי: שתי קבוצות עובדים, שתי קבוצות סטודנטים, נהנים מתנאי העסקה שונים לגמרי ואני חושב שאת הדבר הזה חייבים לשנות.

<איתי סבירסקי: שאל חבר הכנסת ג'בארין לגבי תקציבי מחקר לסגל הזוטר.

<איתי סבירסקי: האמת שכמעט לא נעים לי להגיד את זה, אבל אני אגיד בכל זאת.

<איתי סבירסקי: התקציב שהות"ת אישר בהסכמים של שנקר והאקדמית, זה ככה: זה 6,500 דולר לשלוש מאות מרצים לשנה.

<איתי סבירסקי: 6,500 דולר ל-300 מרצים, זה בערך הסכום שניתן, אני לא מדייק, זה ניתן פחות או יותר לבין מרצה אחד או שניים באוניברסיטאות.

יוסף ג'בארין: כן, או שייקחו גרעינים לכנסים.

<איתי סבירסקי: אז זה מה שאושר.

<איתי סבירסקי: ניסינו להילחם, ניסינו להיאבק, אבל בא הות"ת ואמר זה מה שאני חושב שמגיע.

<איתי סבירסקי: זו כאילו סוגיה שולית, אבל - -

מירב בן ארי: את מבינה למה אני מתכוונת כשאני אומרת מדיניות?

מירב בן ארי: זו מדיניות.

מירב בן ארי: כשמל"ג בא ומתקצב 6,500 דולר על 300 מרצים מן החוץ, זו מדיניות ואתם אלה שקובעים את המדיניות.

מירב בן ארי: את יודעת מה, לא סתם נתתי לו לדבר מיד אחריך, כי הוא מביא את הדברים בשם אומרם והוא אומר את הדברים בלי שום אינטרסים אלא מתוך מקום חברתי נטו.

מירב בן ארי: ובעיני, כשהמל"ג, ואנחנו גם נתייחס לזה, בעיקר עכשיו עם יושבת ראש הות"ת החדשה, שאני מאד מקווה שהיא מבינה מה קורה כאן ואיזו אפליה אתם עושים מדי יום.

מירב בן ארי: אבל לבוא ולתת סכום כזה, עלוב כל כך, מה זה אומר?

מירב בן ארי: איזה מקום אתם נותנים למרצים מן החוץ?

מירב בן ארי: את תתייחסי לזה אחר כך.

מירב בן ארי: תרשמי לך.

מירב בן ארי: תמשיך.

<איתי סבירסקי: רק דבר אחרון לעניין הדברים של חבר הכנסת שמולי - - -

יוסף ג'בארין: איתי, סליחה, לפני שאתה עובר, לא התייחסת לוותק.

<איתי סבירסקי: הוותק?

יוסף ג'בארין: כי אמרתי שעכשיו מלמדים כמה שנים ובאופן מפוזר כמובן על כמה מוסדות, וזה יכול להיחשב לך רק אם אתה מתקבל באותו מוסד.

<איתי סבירסקי: קודם כל לכל המורים מן החוץ אין בכלל ותק.

יוסף ג'בארין: אין ותק.

<איתי סבירסקי: האלמנט של הוותק בכלל לא קיים וכאן יש קריטריונים שמונעים מאנשים לצאת מהמעמד של מרצה מן החוץ.

<איתי סבירסקי: אם זכית ונכנסת למעמד של עמית הוראה, או מה שנקרא סגל עמית, אז כבר מונים לך את הוותק, אבל אתה צודק שמונים אותו רק בהתייחס למוסד ספציפי ולא באיזו שהיא ראייה כוללת.

<איתי סבירסקי: אני חושב שברגע שיהיה הסכם ארצי ואולי אפילו לפני זה, צריך לקחת את השיקול הזה.

יוסף ג'בארין: ואם אתה בסגל הזוטר בכלל אין ותק.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת נניח שאתה לימדת כמרצה בסגל הזוטר 5 שנים, זה לא משנה מבחינת ה - - -

<איתי סבירסקי: אם נכנסת כמורה מן החוץ - - -

יוסף ג'בארין: אין לזה שום ערך.

<איתי סבירסקי: נכון להיום ברוב המכללות, כשברוב המכללות אין הסכמים קיבוציים, זה מורים מן החוץ ולכן אין בכלל את האלמנט של ותק.

<איתי סבירסקי: רק מי שבמוסדות המעטים שבהם נחתמו הסכמים, אז חלק מהאנשים יכולים להיכנס כעמית הוראה ואז בונים להם את הוותק, אבל רק מהמוסד שלהם.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: בבקשה, חברת הכנסת תמר זנדברג.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: תודה על הדיון ובהקשר הזה אני גם חייבת לציין את חברת הכנסת זהבה גלאון, חברתי, שקודם כל אני לא יודעת אם חגגתם לה יום הולדת היום.

מירב בן ארי: מזל טוב.

מירב בן ארי: איך לא אמרת כשנכנסת.

זהבה גלאון: אני מחליפה קידומת.

תמר זנדברג: כן, יום הולדת עגול, זה לא סתם, אז מזל טוב.

תמר זנדברג: אבל באמת על הליווי של הנושא ובמכתב של יושב ראש הוועדה הקבוע, מפורטים כאן התאריכים שבהם אנחנו מתכנסים כדי לדון בנושא הזה, ואני ממש שמתי לי למטרה בתור מרצה מן החוץ, לשעבר - - -

מירב בן ארי: כן, גם שמעתי.

תמר זנדברג: לבוא כל פעם וממש להכות בנושא הזה, בגזרן הזה.

תמר זנדברג: יושב כאן מוטי גיגי שהיה לי הכבוד ללוות אותו עת הוא נבחר ליושב ראש הסגל במכללת ספיר, שם לימדתי בתור מרצה מן החוץ.

תמר זנדברג: 9 שנים לדעתי, ממש עד שנבחרתי לכנסת, בלי ותק.

תמר זנדברג: 9 שנים, מרצה מן החוץ, שכר שמונה חודשים בשנה, בלי ותק.

תמר זנדברג: שכר לפי קורסים, בלי תנאים נוספים, ממש עבודת הקבלן של האקדמיה, לא פחות ולא יותר.

תמר זנדברג: גם בשכר לא יותר מדי גבוה.

תמר זנדברג: אמנם התפרנסתי ממנו, ואני פותחת סוגריים – אפרופו שמדברים על שכר חברי הכנסת, אני כל פעם אומרת שאני מרוויחה עכשיו פי ארבעה ממה שקודם, משהו כזה.

תמר זנדברג: כאילו, רק תבינו את הפרופורציות.

זהבה גלאון: כדאי להיות חבר כנסת.

תמר זנדברג: יותר ממרצה מן החוץ, זה בטוח.

תמר זנדברג: מבחינה כלכלית לפחות.

<יורם רז: כדאי להיות סגל בכיר.

מירב בן ארי: עדיף להיות נתב בנמל חיפה.

תמר זנדברג: שוב, אני אומרת את זה בהקשר שאנחנו מנהלים פה כל הזמן את הדיונים והעובדה שהם לא מתקדמים ואנחנו נמצאים כמעט באותו מקום כל הזמן, מעידה משהו על התפיסה, ואני מצטערת שלא הייתי בפתיחת הדיון, אבל בדיונים הקודמים התפיסה, גם של משרד החינוך, גם של המל"ג, גם של הות"ת, מזה זה נקרא א' - סגל זוטר, וב' – החינוך וההשכלה במכללות.

תמר זנדברג: מהפכת המכללות - שאנחנו עוד מעט חוגגים לה 20 שנה - באמת הביאה דמוקרטיזציה של החינוך, הביאה את החינוך לכל הארץ, הוציאה אותו ממגדל השן ויצרה עוד כל מיני דברים שהתפתחו עם הזמן.

תמר זנדברג: בהתחלה היה הבדל בין האוניברסיטאות שהתמקדו במחקר למכללות שהתמקדו בהוראה המעשית.

תמר זנדברג: היום הפער הזה הולך ומצטמצם.

תמר זנדברג: המון המון חוקרים וחוקרים צעירים שמובילים את המחקר הישראלי בתחומים שלהם, שהם פורצי דרך, נמצאים במכללות.

תמר זנדברג: אחר כך עוד פעם כשהצטמצם, זה הפער בין האוניברסיטאות, כאלה שבהן יש את ההוראה נטו, ובמכללות כביכול כל מיני רואי חשבון והייטיקסים ויועצים ארגוניים ואינני יודעת מה, שגם מלמדים.

תמר זנדברג: גם הפער הזה הלך ונעלם.

תמר זנדברג: היום אנחנו מדברים על הגוף הארי, החלק המרכזי של הסגל שוב – הצעיר יותר, שמביא לסטודנטים גם מחקר והוראה שהם קצת פחות, נקרא לזה במגדל השן, אבל לא רק.

תמר זנדברג: כאילו גם מגוף המחקר בכל מיני מקומות, אנשים שעובדים משרה מלאה, לפעמים בשתיים ושלוש וארבע מכללות, שנמצאות מפוזרות גיאוגרפית בכל רחבי הארץ ולכן הנסיעות, שכמעט ולא משולמות, או משולמות באופן מאד מאד חלקי וביטול הזמן וכל הדברים האלה.

תמר זנדברג: וזה גוף ההוראה המרכזי.

תמר זנדברג: כלומר, זה לא איזה הייטקיסט שבא לשעה אחת באיזו מכללה, אלא זה אנשים שההוראה הזאת, במתכונת ההעסקה הזאת, היא לחם חוקם.

תמר זנדברג: כל הדברים האלה לא באים לידי ביטוי בכלל ביחס, בתפיסה לסגל ההוראה הזה במכללות.

תמר זנדברג: וכשבאים כן לתקן, אז אנחנו רואים את הדברים המגוחכים של התקצוב, של חוסר היכולת להשוואת התנאים בין הסגלים באוניברסיטאות למכללות וכו' וכו'.

תמר זנדברג: אז אני חושבת, אני לא יודעת, זאת אומרת מה אנחנו אמורים לעשות עכשיו?

מירב בן ארי: יש לי כבר איזה שהוא רעיון.

תמר זנדברג: גברתי יושבת הראש, בדיון אחר שהיינו את אמרת, לא זוכרת באיזה נושא, אבל את אמרת מה זה, אנחנו באים פעם אחרי פעם ואחרי פעם ומכים בגרזן הזה וכלום לא קורה.

תמר זנדברג: מה עוד צריך לעשות כדי שדברים יקרו כאן עם כסף, עם תקציב, כי בלי כסף ובלי עיגון של תקציב זה לא ילך.

תמר זנדברג: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: בבקשה, מחברת הכנסת זנדברג למוטי גיגי ממכלת ספיר, היא גם הזכירה אותך.

מירב בן ארי: אז בוא תספר לנו.

מירב בן ארי: אומרים שמשהו קורה, אז תאיר את עיני הוועדה.

<מוטי גיגי: אז בדיוק, קודם כל אני רוצה להאיר את עיני הוועדה בעניין הזה.

<מוטי גיגי: אני אדבר במישור העקרוני ואחר כך אני אדבר במישור הספציפי של ספיר.

<מוטי גיגי: במישור העקרוני, ואני מסכים עם מה שאמרה חברת הכנסת גלאון, קבעו מתווה ואנחנו כפופים לחוק טבע עכשיו.

<מוטי גיגי: זאת אומרת אנחנו לא יכולים לזוז ממנו, והמתווה היה שערורייתי, ואני מרשה לעצמי כארגון יציג להגיד אותו.

<מוטי גיגי: זה התחיל ב-16 שעות, שזה בעצם 16 שעות, 4 שנות ותק ושליש משרה.

<מוטי גיגי: אחרי שלוש או ארבע ועדות חינוך שאני נמצא פה, או חמש ואני כבר לא זוכר כי הפסקתי לספור, נלחמנו בכל דרך אפשרית, נלחמנו בכל דרך אפשרית, כולל השבתה של תל אביב יפו למשך כמעט חודשיים, מה שהצלחנו להשיג זה הסדרה של תנאי השכר.

<מוטי גיגי: לא הטבה חס וחלילה, הסדרה של תנאי השכר והורדה ל-14 שעות.

<מוטי גיגי: זה מה שהגענו.

<מוטי גיגי: זה מה שהגיעו תל אביב יפו ושנקר.

<מוטי גיגי: אנחנו מתנגדים לזה.

<מוטי גיגי: מכללת ספיר זה הארגון היציג היחידי שמכיל בתוכו את כל הסגלים, גם מתרגלים, גם מרצים מן החוץ וגם מרצים במינוי.

<מוטי גיגי: אין לו אח ורע לא במכללות ולא באוניברסיטאות.

<מוטי גיגי: ובתוך המקום הזה, אנחנו עומדים בסיטואציה מאד בעייתית, שבעצם ברגע שנסגר עם תל אביב יפו, הם כבלו אותנו כשאנחנו תחת סכסוך עבודה, לפני שביתה.

<מוטי גיגי: אנחנו מתנגדים למתווה הזה ואם אנחנו לא נגיע לפתרון הולם ושמניח את הדעת, אנחנו לא נפתח את סמסטר ב'.

<מוטי גיגי: זאת אומרת יש פה כבר שביתה שעומדת בקצה.

<מוטי גיגי: אנחנו כבר שלושה חודשים, אנחנו לא רצינו לפתוח את השנה בגלל שאנחנו עומדים בסיטואציה הזויה, כי את כל הכעס שלנו אנחנו מפנים כלפי המכללה, שהמכללה ברוב הדברים מסכימה איתנו, רק אומרת שישפו אותנו.

<מוטי גיגי: שרק ישפו אותנו, אנחנו מסכימים עם ההעסקה הפוגענית הזאת.

<מוטי גיגי: אנחנו לא רוצים אותה, אבל שישפו אותנו.

<מוטי גיגי: ברגע שישפו אנחנו ניתן לכם.

<מוטי גיגי: מה שאני לא מבין זה דבר נוסף, ותיכף אני ארד למישור של ספיר.

<מוטי גיגי: במישור העקרוני, אני לא מבין למה דוקטורנט באוניברסיטת תל אביב, אני דוקטורנט באוניברסיטת בן גוריון, אני אלמד באוניברסיטה, יגידו לי אתה מחויב ב-10 שעות, אתה לא מחויב בוותק ואתה לא מחויב בהיקף משרה.

<מוטי גיגי: יבקשו ממני ללמד בספיר – אני מחויב ל-16 שעות שירדו ל-14.

<מוטי גיגי: אני צריך 4 שנות ותק ואני צריך לפחות שליש משרה.

<מוטי גיגי: מה ההיגיון בזה אם לא אפליה?

<מוטי גיגי: עכשיו עמית הוראה.

<מוטי גיגי: אנחנו לא עמית הוראה.

<מוטי גיגי: קראו לאוניברסיטאות עמית הוראה, אנחנו סגל עמית.

<מוטי גיגי: מה זה סגל עמית?

<מוטי גיגי: ניתן לכם גרסה, downgraded לעמיתי הוראה של האוניברסיטאות.

<מוטי גיגי: הרבה פחות ממה שנתנו לאוניברסיטאות.

<מוטי גיגי: עכשיו אני שואל, מה ההיגיון בזה?

<מוטי גיגי: עכשיו, אם אני אחזיר את מה שסבירסקי, חברי סבירסקי אמר, את כל הטיעונים של היבטים פריפריאליים, היבטים אתניים, מעמדיים, צריך לתת יותר לפריפריה, לא פחות.

<מוטי גיגי: איזה אבסורד זה.

<מוטי גיגי: עכשיו ממילא בין האוניברסיטאות למכללות, בין מרצים מן החוץ, יש פער של 20%.

<מוטי גיגי: מה הות"ת הסכים?

<מוטי גיגי: בפער בין עמיתי ההוראה הוא הגדיל את הפער ל-40%.

<מוטי גיגי: אני מנסה להבין, באמת, אני פה כבר שנתיים, אני יושב ראש כבר 4 שנים - - -

תמר זנדברג: אתה מדבר על פער מספרי או פער בתנאים?

<מוטי גיגי: בשכר.

תמר זנדברג: בתנאים.

<מוטי גיגי: בתנאי השכר.

<מוטי גיגי: עכשיו אני עומד פה, אני יושב ראש ארבע שנים, אני נמצא פה וכל מי שמוכן להקשיב לנו אנחנו רוצים להגיד את הדבר הזה – למה מפלים בצורה כזאת פוגענית?

<מוטי גיגי: שמישהו יסביר לי הגיונית.

<מוטי גיגי: לא לספר לי סיפור – יש הבדלים בין אוניברסיטאות למכללות.

<מוטי גיגי: זה ישנה את תנאי השכר, כי הרי מה?

<מוטי גיגי: זה התחיל בחטא הקדמון, כמו שאמר חבר הכנסת שמולי.

<מוטי גיגי: מה זה התחיל?

<מוטי גיגי: קבעו שבאוניברסיטאות מלמדים 8 שעות, אמרו המכללה, חס וחלילה שישוו להם את התנאים.

<מוטי גיגי: הם ילמדו 12 שעות.

<מוטי גיגי: אני מדבר על הסגל הבכיר.

<מוטי גיגי: אז עכשיו כשיוצרים עמיתי הוראה, אומרים אה, אם הם 10 שעות, איך אנחנו ניתן 12, 12 זה כמו סגל בכיר, אז נעלה את זה ל-14 או 16.

<מוטי גיגי: ויש פה חטא קדמון שזה חטא על פשע.

<מוטי גיגי: חטא על פשע שממשיך וממשיך וממשיך, ואני מבקש את זה.

<מוטי גיגי: צריך לעצור את זה.

<מוטי גיגי: פשוט לעצור את זה.

<מוטי גיגי: אין לי מילה אחרת להגיד את זה.

<מוטי גיגי: עכשיו מילה נוספת אחרונה לסכם.

<מוטי גיגי: אנחנו נמצאים בבעיה מאד לא פשוטה וההסדר שהם יתנו לתל אביב יפו ושנקר, הוא לא מסדיר את התנאים שלנו, הוא מרע את התנאים שלנו, וזאת הסיבה שאנחנו מתנגדים לזה.

<מוטי גיגי: הוא מרע את התנאים, ואני לא אכנס לכל ההיבטים של חישובי השכר, זה לא הזמן לזה.

<מוטי גיגי: אבל הוא מרע את התנאים ואנחנו נמצאים בבעיה שאנחנו אומרים חברים, מישהו שיקשיב לנו.

<מוטי גיגי: אנחנו חושבים שאנחנו מדברים בצורה הגיונית, שמישהו יקשיב למה שאנחנו אומרים.

זהבה גלאון: מוטי, משפט אחד.

זהבה גלאון: בדיוק מירב אמנם היא אישה ויש לה חלוקת קשב, אבל היא דיברה מנהלת הוועדה ואמרת - חוץ מכל הדברים החשובים שאמרת - נתת דוגמא שאני חושבת שאנחנו צריכים הסבר.

זהבה גלאון: הוא אמר דוקטורנט בבאר שבע, אתה מוכן לחזור על זה?

זהבה גלאון: אני לא צריכה לחזור על זה.

<מוטי גיגי: אני אחזור.

<מוטי גיגי: אני דוקטורנט באוניברסיטת בן גוריון.

<מוטי גיגי: אם אני מלמד באוניברסיטת בן גוריון כעמית הוראה, 10 שעות.

<מוטי גיגי: אם אני אלך בספיר ויקבלו את הסגל עמית, זה 14 שעות.

זהבה גלאון: אותו בן אדם.

<מוטי גיגי: אותו קורס, אותו תחום - - -

זהבה גלאון: זה הרי מצב אבסורדי.

זהבה גלאון: זה אותו בן אדם, זה מגולם באותו בן אדם.

זהבה גלאון: הוא יושב כאן מולנו.

זהבה גלאון: כשהוא באוניברסיטת בן גוריון הוא מלמד 10 שעות, הוא מקבל כל מה ש - - -

<מוטי גיגי: 2,500 דולר אישית - - - וזה התחיל בשנת 2007.

זהבה גלאון: צריך לעצור את זה.

זהבה גלאון: לכן אנחנו מנסים לשנות את זה.

<מוטי גיגי: עמית הוראה אני מתכוון, 2007.

מירב בן ארי: בסדר, תודה רבה.

מירב בן ארי: אנחנו מבינים את המצב הזה שאתה נמצא בו.

מירב בן ארי: אנחנו מקשיבים לך.

מירב בן ארי: אני רואה את הלהט שאתה מדבר, כי זה ממקום שמאד מאד כואב לך.

מירב בן ארי: אני מאד מודה לך שבאת לפה ושיתפת אותנו.

מירב בן ארי: מנכ"ל ור"מ, ד"ר פינחס חליווה, בבקשה, והוא גם מנכ"ל המכללה האקדמית אשקלון.

<פינחס חליווה: כן.

<פינחס חליווה: לפני שאני אתייחס לסגל הזוטר, אני רוצה להגיד הקדמה.

<פינחס חליווה: אני לגמרי מסכים עם מה שחבר הכנסת שמולי אמר, הבעיה היא בעיה מבנית.

<פינחס חליווה: אם אתם מתחפרים בתוך העניין של הסגל הזוטר, אתם לא תראו את התמונה, לא תראו את הפסיפס פה.

<פינחס חליווה: יש פה בעיה מבנית.

<פינחס חליווה: הבעיה המבנית התחילה לפני 20 שנה, ברגע שאמרו שהמכללות הן מוסדות לא למחקר ואוניברסיטאות הן מוסדות מחקר, משם נוצר כל הפער והשכר של הזוטר הוא רק נגזרת אחת מיני רבות.

<פינחס חליווה: כמו שעכשיו הזכרתם שהתכניות לא מתוקצבות ואצלנו עשו תכניות מתוקצבות והשכר.

<פינחס חליווה: אגב, השכר של הבכירים, שיש להם הסכם קיבוצי, הוא מופלה גם.

<פינחס חליווה: כי קודם כל מספרית, פרופסור אצלי לא מקבל את אותו שכר שהוא מקבל באוניברסיטאות.

<פינחס חליווה: מספרית.

<פינחס חליווה: ב', הוא עובד יותר שעות.

<פינחס חליווה: אז עכשיו אני אומר, אם מטפלים בבעיה של הזוטר, אתם מתחילים מלמטה ולמעלה יש בעיה שלוחצת כל הזמן.

זהבה גלאון: נגיע גם למעלה.

<פינחס חליווה: אז לכן אני אומר שהיום ההסכם הקיבוצי של הבכירים הוא 12 שעות משרה ואני שומע ממך, מחברת הכנסת גלאון, גם בדיון הקודם, שאתם מבקשים 10 שעות ואנחנו כור"מ לא מתנגדים.

<פינחס חליווה: אנחנו קודם כל מתנגדים לסוג העסקה הזה של מורה מן החוץ לגמרי.

<פינחס חליווה: אמרתי את דעתי בדיון הקודם.

<פינחס חליווה: זו עמדת ור"מ.

<פינחס חליווה: אנחנו רוצים שתהיה לנו יציבות בהעסקה, אנחנו רוצים יציבות במכללה, יציבות בסגל.

<פינחס חליווה: גם לנו לא נוח שמרצים יכולים בקיץ לעזוב אותנו.

<פינחס חליווה: אנחנו לא חייבים להם, הם לא חייבים לנו.

<פינחס חליווה: ולכן זה מזעזע את המערכת כל שנה מחדש.

<פינחס חליווה: אז אנחנו לגמרי מתנגדים לזה.

<פינחס חליווה: אבל הבעיה היא בעיה מבנית, ואם לא תיפתר הבעיה המבנית, אנחנו כל הזמן נבוא לפה לדיון כזה או אחר.

<פינחס חליווה: נאמר שעכשיו, במכללות אחרות יהיה הסכם ונאמר שירדו ל-12 שעות, אנחנו נבוא בעוד חצי שנה עם בעיה אחרת שתצוץ, בגלל שבעיית ההגדרה היא הבעיה המרכזית.

<פינחס חליווה: צריך לטפל בבעיית ההגדרה.

<פינחס חליווה: והסגל הזוטר, אנחנו כור"מ יש לנו גם בעיה.

<פינחס חליווה: כל עוד יש לנו את ההסכם הקיבוצי, לוחץ עלינו מלמעלה, יש לנו איזו תקרת זכוכית שאנחנו יכולים להרים לשם את הסגל הזוטר.

<פינחס חליווה: זאת אומרת לא יכול להיות מצב שאנחנו נקבל את העמדה שחברת הכנסת גלאון הציגה בפעם שעברה וגם במכתב של חבר הכנסת מרגי, שהסגל הזוטר יעבוד 10 שעות.

<פינחס חליווה: הרי יש לנו עכשיו הסכם קיבוצי שהסגל הבכיר הוא 12 שעות, אז הסגל הבכיר ישבות.

<פינחס חליווה: כלומר, יש פה בעיה.

<פינחס חליווה: אז לכן, גם כשפותרים את הבעיה של הסגל הזוטר, צריך להסתכל על הסגל הבכיר, מה יקרה איתו מחר.

<פינחס חליווה: ועכשיו זה שרשור.

<פינחס חליווה: הסגל הבכיר אומר אני אכנס למשא ומתן רק אחרי שהסגל של האוניברסיטאות יסיים את המשא ומתן ואם הוא לא סיים, אז אני לא אכנס.

<פינחס חליווה: והם רוצים לחכות, הסגל הבכיר באוניברסיטאות ובצדק ואנחנו איתם בעמדה הזאת.

<פינחס חליווה: והסגל הזוטר אומר – אני רוצה להיות ביחס, כלומר נקודת היחס שלי תהיה הסגל הבכיר במכללות.

<פינחס חליווה: אנחנו מסכימים לזה, אבל צריך לטפל בבעיה המבנית של השכר.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: יורם רז ממכללת עמק יזרעאל, בבקשה.

<יורם רז: אלף אנחנו פה באיזה שהוא דיון שכולם מסכימים עם כולם.

<קריאה: לא, לא כולם.

<יורם רז: כולם, כולם.

<יורם רז: חסרים פה האנשים שצריכים לקבל החלטה, שזה האוצר.

מירב בן ארי: הם פה.

מירב בן ארי: האוצר תיכף יתייחס.

תמר זנדברג: הוא מנסה להתחבא.

<יורם רז: נכון, אבל הוא יותר בצד.

<יורם רז: הממונה על השכר - - -

תמר זנדברג: זה כמו במיץ פטל, הוא מנסה להסתיר את עצמו מהצער הזה.

<יורם רז: תראו, באמת הרעה החולה הייתה לפני 22-23 שנים, שמי שתיקן את תיקון 10 לחוק המכללות היו מנכ"לים – היו פנחס, אני ויהודית שגם הייתה איתנו.

<יהודית גידלי: פרופסור רובינשטיין גם היה.

<יורם רז: ולא היו פרופסורים איתנו, כי לא היו.

<יורם רז: כי היינו מכללות אזוריות שהיו שלוחות של האוניברסיטאות, שאז התנאים היו יותר טובים, כי הם היו תנאים של האוניברסיטאות.

<יורם רז: ובעצם ברגע שעברנו אקדמיזציה, עברנו שינוי והתפתחנו וגדלנו, ובעצם כמעט בכל מכללה בסדרי הגודל לפחות של השלוש שיושבים כאן, יש קרוב ל-400 תעודות זהות של מורים מן החוץ, שזה דרך אגב בוננזה כלכלית מאד טובה לכל מכללה.

<יורם רז: ברור למה.

זהבה גלאון: רגע, מה זה השלישי?

זהבה גלאון: אשקלון, עמק יזרעאל?

<יורם רז: וספיר.

<יורם רז: ולכן, עם כל הבעייתיות הזאת שישנה, קשה מאד, לנו כמכללות, כור"מ וגם לפי דעתי לות"ת, ואני לא ה - - - של ות"ת, לצורך העניין הזה, לקיים משא ומתן פרטני מול מכללה מאשר לקיים משא ומתן ארצי.

<יורם רז: המכללות הן לא עשויות מקשה אחת.

<יורם רז: אין לי זמן לנתח אותן, אבל הן מאד שונות.

<יורם רז: לספיר בכלל נחתם הסכם עוד לפני בכלל מי שחשב שיש איזה שהוא הסכם שכלל את כולם.

<יורם רז: שנקר היא מכללה מאד מיוחדת.

<יורם רז: גדעון אוברזון הוא מנהל שם של כל נושא האופנה, אז מישהו חושב שהוא צריך להיות עמית הוראה, עם תנאים כאלה ואחרים?

<יורם רז: כלומר, גם הקבוצה הזאת של ה-400 , ואין לנו זמן כרגע, אבל כתבנו על זה, כתבתי גם לך לא מעט אפילו על העניין הזה.

<יורם רז: גדלנו באותן ערוגות.

<יורם רז: הם מחולקים לאיזה ארבע חמש קבוצות.

<יורם רז: ומה שבעצם צריך לעניין אותנו במידה רבה מאד, זו הקבוצה שאותה אנחנו רוצים להעביר ממורים מהחוץ לעמיתי הוראה, שהם הסגל העתידי.

<יורם רז: הם הצעירים שהם צריכים אחר כך להיות הסגל של המכללות בשנים הבאות.

<יורם רז: ולכן עם כל הביקורת שיש לנו תמיד על האוצר ועל הות"ת, יש פה התקדמות מאד גדולה.

<יורם רז: חלק גדול מהם גם בזכותכם, בזכות כל המאבקים שנעשו וחלק אני מכיר מאד מאד אישי, ומישהו יכול לספר לכם גם למה.

<יורם רז: אז לכן יש פה התקדמות מאד גדולה.

<יורם רז: וכשאנחנו מקיימים היום משא ומתן, אנחנו באנו לוועד שלנו ולנציג האזורי, אני לא יודע אם הוא צפוני או לא, או שהוא ארצי, זה לא משנה, ואמרנו לו בוא ניקח את יפו תל אביבas is ונחתום.

<יורם רז: לא צריך משא ומתן.

<יורם רז: אנחנו מקבלים את כל זה, ות"ת מקבל את כל זה, הממונה על השכר באוצר חתום על זה, הות"ת חתום על זה, הוועד שם חתום על זה, ההנהלה שם חתומה על זה, יש הסכם.

<יורם רז: בואו נגמור עם העניין.

<יורם רז: לא.

<יורם רז: אז מתחיל משא ומתן - - -

מירב בן ארי: רגע, למה לא?

<יורם רז: כי הם מסרבים.

מירב בן ארי: מי זה הם?

<יורם רז: הסגל והארגון היציג שלהם.

<יורם רז: הם באים ואומרים המתווה, כמו שאומרת חברת הכנסת גלאון, הוא לא טוב.

<יורם רז: אנחנו רוצים 10 שעות ואנחנו לא רוצים את ה-33%.

<יורם רז: אנחנו רוצים את הנושא של הקביעות, כל הדברים שבעצם העליתם פה.

<יורם רז: אז עכשיו אנחנו בין איזה שהוא פטיש לסדן ואני תוהה בכלל האם זה תפקידה של ועדה סטטוטורית בכנסת לקיים משא ומתן במקום הגורמים שצריכים לקיים משא ומתן.

<יורם רז: יש פה איזו שהיא בעייתיות.

איציק שמולי: מה זאת אומרת?

איציק שמולי: הכנסת היא הרגולטור.

איציק שמולי: הכנסת היא גורם מפקח על הממשלה.

<יורם רז: יפה, אז אם אתם יכולים להכתיב למישהו, לצורך העניין הזה לאוצר ולות"ת, ולהגיד חברים יקרים, אלה צריכים להיות התנאים, אנחנו קונים את זה מחר בבוקר.

איציק שמולי: יורם, אבל אתם ב-Dead end.

איציק שמולי: אתה יודע למה?

איציק שמולי: כי ברגע שסגל זוטר אחד במכללה מסוימת ישיג קצת יותר מסגל אחר שחתם לפני זה על הסכם, עוד פעם הכל ייפתח.

<יורם רז: לכן אנחנו רוצים שזה יהיה ארצי.

<יורם רז: עכשיו, למה זה לא יכול להיות ארצי?

<יורם רז: אף אחד כאן לא אשם, כי הארגונים במכללות - - -

מירב בן ארי: אמרת בתחילת דבריך למה זה לא יכול להיות ארצי.

<יורם רז: ולפעמים יש איזה שהן יוזמות כאלה מקומיות, של אנשים שאיכפת להם, אדון גיגי הוא אחד מהם, אני אמרתי שאני מכיר עוד מישהי שהיא גם מאד פעילה בדברים הללו, וזהו.

<קריאה: תל אביב יפו.

<יורם רז: אז זה מאד קשה מהבחינה הזאת.

איציק שמולי: יורם, אבל ההשוואה היא לא נכונה.

איציק שמולי: בסוף יש מל"ג.

איציק שמולי: בוא אני אתן לך דוגמא.

איציק שמולי: הסטודנטים שיוצאים לשרת במילואים הם מאוגדים באיזו שהיא אגודת סטודנטים אחת?

איציק שמולי: לא.

איציק שמולי: הסטודנטיות בהיריון ואחרי לידה, הן מאוגדות באיזה שהוא ארגון אחד?

איציק שמולי: לא.

איציק שמולי: ובכל זאת המל"ג, אחרי הרבה לחץ של ארגוני הסטודנטים, מצא לנכון להסדיר את הסוגיה.

<יורם רז: יפה.

איציק שמולי: זה בדיוק אותו דבר.

איציק שמולי: בדיוק אותו דבר.

<מוטי גיגי: אבל השאלה הנשאלת, ורק עוד משפט אחד, אם ות"ת היה אומר אני מאמץ את המתווה של עמית הוראה באוניברסיטאות, אף אחד לא היה מתנגד.

<מוטי גיגי: למה לא?

איציק שמולי: נכון.

<מוטי גיגי: אבל ברגע שהיא אומרת לא, 60% יותר - - -

מירב בן ארי: שנייה, שנייה.

מירב בן ארי: תסיים את דבריך.

<יורם רז: אני רוצה לסיים בשני דברים.

<יורם רז: אחד, יש להם אחריות של המוסדות לקיים את עצמם מבחינה כלכלית ולכן, כאשר משנים את תנאי ההעסקה הללו של המורים מן החוץ, שהם בלתי אפשריים ובאמת מישהו השווה אותם לעובדי קבלן בכל מה שקשור לעניין הזה, אז מישהו צריך לתת את השיפוי.

<יורם רז: אנחנו סוכנים מתווכים בין - - - לצורך העניין הזה לבין הסטודנטים.

זהבה גלאון: נכון, אתם באמצע.

<יורם רז: אנחנו באמצע לצורך העניין הזה.

<יורם רז: ולעולם כנראה, עוד ייקחו עוד הרבה מאד שנים שאנחנו נשנה את האמירה של פקיד האוצר, שזרק לי ולפינחס לפני 23 שנים – תעשה השכלה בזול, ככה עם היד, בחדר ההוא של הבניין הישן.

<יורם רז: תעשה השכלה בזול.

<יורם רז: וזה מה שאנחנו עושים.

<יורם רז: אנחנו אומרים מה שהם אומרים לנו לעשות.

<יורם רז: עכשיו, אם אנחנו חורגים בשקל, האדון קורא לנו.

<יורם רז: הוא קורא לנו לוועדת משמעת שיש בה עבירה פלילית.

<יורם רז: אתם יודעים?

זהבה גלאון: אני רוצה להעיר כמה הערות.

זהבה גלאון: אני מתלבטת מאיפה להתחיל.

זהבה גלאון: כמה הערות.

זהבה גלאון: אין ספק שהמכללות באמצע במובן הזה, הן בין הפטיש לסדן, וההערה שלך היא נכונה, אתה אומר רגע, יש תקרת זכוכית מלמעלה, זה לוחץ גם עלינו.

זהבה גלאון: אם עכשיו מסדירים נניח לסגל הזוטר 10 שעות ולא 14 ואנחנו 12, אז מה?

זהבה גלאון: אני רוצה להגיד משהו שאני חושבת שאולי לא תאהבו את זה.

זהבה גלאון: אני רוצה להעיר כמה הערות.

זהבה גלאון: קודם כל, לוועדת החינוך של הכנסת יש ניסיון מצטבר ויכולת לכפות, ויכולת לכפות אני אומרת, על המדינה או לצורך העניין על הרשות המבצעת, דברים.

זהבה גלאון: עשינו את זה בכמה דברים.

זהבה גלאון: פתחנו את ההסכם הקיבוצי עם הסייעות.

זהבה גלאון: אנחנו עשינו את זה כאן בוועדה.

זהבה גלאון: שינינו הסכמים קיבוציים, הושבנו לשולחן עגול את יושב ראש ההסתדרות, את יושב ראש השלטון המקומי ושכחתי מי עוד, ואת שר החינוך.

זהבה גלאון: את זה גם עשה מצנע וגם עשה מרגי.

זהבה גלאון: שינינו את זה.

זהבה גלאון: זאת אומרת זו לא גזירת גורל שעכשיו הות"ת הציג מתווה ועל פיו יישק דבר וכאילו זה משהו שאי אפשר לשנות את זה.

זהבה גלאון: אז זו הערה אחת.

<פינחס חליווה: אף אחד לא אמר את זה.

זהבה גלאון: לא, לא, היו כאן.

זהבה גלאון: אני רוצה להגיד עוד הערה.

זהבה גלאון: במדרג הזה בין סגל בכיר לסגל זוטר, זאת אומרת המרצים מהחוץ שאנחנו רוצים לדאוג להם להעסקה ישירה ושלא יפטרו אותם כל תשעה חודשים וכל הסיפור שכבר טחנו אותו עד דק בישיבה כאן.

זהבה גלאון: זאת אומרת אם הייתי עכשיו במצב שאני לצורך העניין או שרת החינוך או שר האוצר או מישהו שיכול לעשות עכשיו שינוי מבני ענק שיש לו השלכות על המרצים מהחוץ ועל המכללות ועל המרצים הזוטרים והכל, ועושים עכשיו שינוי גדול, היינו אומרים הולכים על זה.

זהבה גלאון: אבל אנחנו לא שם.

זהבה גלאון: אנחנו יודעים איך המערכת הזאת עובדת.

זהבה גלאון: אז במדרג הזה, של מי שצריך להסדיר לו כרגע את הבעיות, אז מבחינתנו, אני אומרת מבחינת סדרי עדיפויות.

זהבה גלאון: זה לא אומר שלא יצטרכו.

זהבה גלאון: אם נצליח להגיע להסדר של 10 שעות לסגל הזוטר, זה לא אומר שלא יצטרכו להסדיר אחר כך את תקרת הזכוכית לסגל הבכיר לצורך העניין, שבאמת יוצא תקוע.

זהבה גלאון: אבל אם אני צריכה לעשות סדרי עדיפויות כרגע - מה המצב הכי קשה או מצבם של מי הכי קשה - זה מצבם של המורים מהחוץ, של הסגל הזוטר, שעכשיו רוצים להפוך אותם לעמית הוראה.

זהבה גלאון: איך קוראים לזה?

זהבה גלאון: סגל עמית ולא לעמית הוראה, שזה גם.

זהבה גלאון: הרי גם הגדרה מייצרת מעמד, מייצרת יחס.

זהבה גלאון: עצם העובדה שקובעים להם הגדרה כזו של סגל עמית ולא עמית הוראה, אז מראש זה משפיע גם על שעות ההעסקה, גם על השכר.

זהבה גלאון: זאת אומרת זה מתחיל משם.

זהבה גלאון: זה מתחיל בראש שלכם, בתפיסה שלכם.

זהבה גלאון: איך אמרת - השכלה בזול, או השכלה במכללות בזול, או אני לא יודעת איך.

זהבה גלאון: זה חלק מהראש שלכם.

זהבה גלאון: תשנו את הראש.

זהבה גלאון: נכון, זה ישפיע על המכללות שיצטרכו תקצוב יתר.

זהבה גלאון: אז אם אני צריכה לעשות מדרג, אני לא יודעת, זה על דעתך מה שאני אומרת?

זהבה גלאון: אם צריך לעשות מדרג – את הבעיה של מי צריך לפתור ראשונים.

זהבה גלאון: זה צריך להיות חלק מהסדר כולל, אין ספק.

זהבה גלאון: אני מסכימה איתך, זה מצב לא הגיוני הרי.

<פינחס חליווה: גם ההסכם של הבכיר הוא - - -

זהבה גלאון: אני לא מתווכחת.

<פינחס חליווה: לא, הוא יסתיים - - -

מירב בן ארי: כן, אבל אנחנו עכשיו - - -

<פינחס חליווה: הוא עדיין פתוח.

מירב בן ארי: שנייה, תן לה לסיים.

זהבה גלאון: משפט אחרון ואני מסיימת.

זהבה גלאון: יש כאן עניין של כדור שלג.

זהבה גלאון: אם נצליח לפתור את הבעיה של הסגל הזוטר, הדבר הזה ישליך הלאה.

זהבה גלאון: הרי אתם מצבכם טוב יותר, בואו ננסח את זה, מכל הסיבות.

זהבה גלאון: הקשר לקובעי מדיניות, היכולת שלכם להשפיע, מאשר המרצים שצריכים לרוץ בין 5 אוניברסיטאות, סליחה, 5 מכללות, לייצר להם עכשיו משרה.

זהבה גלאון: אתם יושבים בכל זאת בתפקידים שלכם.

זהבה גלאון: אני לא מבקשת לזלזל חלילה בדרישה הצודקת, שלא יובן שלא נכון.

זהבה גלאון: אני רק אומרת, במדרג, זאת אומרת אם זה יצליח, המאבק הזה יצליח, זה ישפיע הלאה.

זהבה גלאון: הרי אתה יודע איך זה.

זהבה גלאון: האסקלציה הזאת היא ברורה.

זהבה גלאון: אז אני חושבת שההתאגדות צריכה להיות דרמטית ולוחצת לכיוון פתרון הבעיות של הסגל הזוטר.

זהבה גלאון: ובשורה של רכיבים, אחת בהגדרת השם, שתיים בהגדרת המשרה, ושלוש בהגדרת השכר.

זהבה גלאון: אי אפשר אחרת.

זהבה גלאון: בגדול אני אומרת את זה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אורנה גיגי.

יוסף ג'בארין: אני רק רוצה להוסיף, מירב.

מירב בן ארי: תן לה שנייה כדי אני אשמע גם את האנשים שבאו, כי יש לנו פחות מעשר דקות.

מירב בן ארי: אורנה, בבקשה, מנכ"לית המכללה האקדמית ספיר, ואחרי זה - - -

יוסף ג'בארין: כן, אבל כל מה שרק רציתי לומר, ונראה לי, ואני אשיב למל"ג, באמת לא ניתן לפתור את הבעיה הזאת באופן יסודי מבלי שתהיה הסתכלות מערכתית, כי הפתרון היסודי צריך פשוט להסתכל על כלל העבודה שהם עושים בכל המקומות.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת מרצה שמלמד אולי בחמישה מקומות, בחמש מכללות, פשוט צריך מישהו שיסתכל מבחוץ וייקח את התנאים האלה בחשבון.

יוסף ג'בארין: זה לא רק פר מכללה.

יוסף ג'בארין: מכאן החשיבות שזה תהיה מערכתית של המל"ג.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: בבקשה.

<אורנה גיגי: גברתי, המכללה האקדמית ספיר היא המכללה הציבורית הגדולה בישראל, ולצערי היא מעסיקה מעל ל-600 מרצים בסטאטוס מורה מן החוץ.

<אורנה גיגי: ואני מצהירה ואני אומרת, שהמכללה האקדמית ספיר, יותר מכולם, חושבת שזאת העסקה פוגענית וצריך לפתור את זה.

<אורנה גיגי: צריך שזה ייאמר, ופה האמירה היא אמירה של כל המכללות ואנחנו שותפים לזה שזה צריך להיפתר.

<אורנה גיגי: עכשיו אני רוצה לתת נקודת מבט נוספת, מעבר לנקודת המבט של להסדיר מה קורה עם הסגל הקיים, את נקודת המבט שכאשר אני כמנכ"לית צריכה לגייס מרצה, אני עומדת מול אוניברסיטת בן גוריון, ומציעה בעצם תנאים שהם נמוכים ב-40% מאשר התנאים לסגל הזוטר באוניברסיטת בן גוריון.

<אורנה גיגי: מצב כזה הוא מצב בלתי אפשרי לגיוס מרצים במכללות.

<אורנה גיגי: ולכן אני חושבת שהמתווה שאנחנו צריכים ללכת אליו, הוא מתווה שמשווה בין תנאי ההעסקה בסגל הזוטר, בין אוניברסיטאות לבין מכללות.

<אורנה גיגי: אבל לצד השוואה כזאת חייב לבוא - המכללות מתוקצבות באופן חסר בצורה משמעותית - וזה חייב לבוא לצד שיפוי מלא ולא שיפוי חלקי.

<אורנה גיגי: אחרת הסדרה כזאת, בלי פיצוי באופן מלא, לא תאפשר למכללות לפעול וזה חשוב שזה ייאמר.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חברת הכנסת מיכל בירן, את רוצה להתייחס?

<מיכל אבן: ממש מילה.

<מיכל אבן: אני מודה שלא התעמקתי בזה.

<מיכל אבן: אני מברכת על הדיון.

<מיכל אבן: יצא לי להיות סגל זוטר, אמנם לא במכללה אבל באוניברסיטת תל אביב.

<מיכל אבן: אני מכירה את ה - - -

<אורנה גיגי: שפר מזלך.

<מיכל אבן: כן, וגם זה היה ממש - - -

<יורם רז: כל חברת כנסת צריך לעבור את הסוציאליזציה הזאת.

מירב בן ארי: אני הייתי בבינתחומי, אז אני לא מדברת.

<אורנה גיגי: מצבך הכי טוב.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לכם שאפילו נסיעות לא שילמו לי.

מירב בן ארי: מצבי ממש לא היה טוב.

מירב בן ארי: אבל בואו נתקדם.

<מיכל אבן: בקיצור, אני בעיקר זוכרת את החוויה של לעשות כשיש לי חמישה בוסים ושמונה רבעים משרה.

<מיכל אבן: אני זוכרת את החוויה.

<מיכל אבן: אני לרשות

<מיכל אבן: כם במה שצריך.

<מיכל אבן: אתעמק בזה לקראת הדיונים הבאים.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת שמולי, הערה שלך, בבקשה.

איציק שמולי: אני רוצה בבקשה לשאול את נציג האוצר, כמה כסף מתוקצב בתכנית החומש לטובת טיפול בתופעה הזאת.

מירב בן ארי: האם יש בכלל תקציב לתופעה?

<משה בכר: אני משה בכר, אני מרכז בכיר באגף הממונה על השכר.

<משה בכר: לא הבנתי לאיזו תופעה אתה מתייחס.

מירב בן ארי: כן, אבל הוא באגף של הממונה על השכר.

מירב בן ארי: אין כאן נציג של האוצר, של אגף תקציבים.

<משה בכר: אלף זה נכון וב' אני רוצה להגיד משהו.

<משה בכר: כעיקרון, צריך להבין שמי שאחראי על התכנון של מערכת ההשכלה השלישונית בישראל זה הות"ת, ובתוך כך הם מעמידים איזה שהם סדרי עדיפויות בתוך התקציב.

<משה בכר: הרי ברור שהתקציב הוא לא אין סופי.

<משה בכר: הוא צריך להעמיד במגבלת של משאבים מוגבלים.

<משה בכר: אגב, המשאבים להשכלה הגבוהה בישראל הם רבים, כמו שידוע.

<משה בכר: הייתם לא מזמן בדיונים על התקציב של ההשכלה הגבוהה.

<משה בכר: לא מזמן עבר התקציב, אז אתם מכירים את זה היטב, אבל בתוך כך צריך גם להעמיד סדרי עדיפויות.

<משה בכר: מי שעושה את זה זה הות"ת.

<משה בכר: הוא עושה את זה מתוך ראייה מערכתית, מקצועית.

<משה בכר: הוא עושה את עבודתו נאמנה.

<משה בכר: מי שיושב בות"ת ובמל"ג זה אנשים מקצועיים והם מתווים את המדיניות.

איציק שמולי: משה, אני רוצה לתקן אותך.

איציק שמולי: אני הייתי בחדר, באותו חדר שבו ראיתי איך גם אגף תקציבים הוא זה שקובע את המדיניות ולא רק הות"ת.

איציק שמולי: אז בגלל ה - - -

מירב בן ארי: אתה יכול לקחת את הדוגמא של נקודת זיכוי שעכשיו ירדה לכל האקדמאים והמלצת האוצר, לא בהמלצת המל"ג.

מירב בן ארי: סתם כדוגמא כשאנחנו פה אומרים משהו - - -

<מיכל אבן: בזמן שבזבזו חמישה מיליארד על הורדת מע"מ שאף אחד לא הרגיש.

מירב בן ארי: עזוב, זה לא רלבנטי.

מירב בן ארי: בסופו של דבר הם לא מחליטים לבד, גם משרד האוצר.

מירב בן ארי: ראינו את זה עכשיו בדיוני התקציב.

מירב בן ארי: אני הייתי שם גם במקרה.

מירב בן ארי: התקציב שלהם אמנם הוא קרוב ל-400 מיליון שקלים וגם יש לי תלונות על איך שהם מחלקים את התקציב, זה אין שאלה, אבל עדיין, אל תוציא את משרד האוצר מקביעת המדיניות, ועדיף שאני לא ארחיב בעניין, כי יש בדיוק עכשיו משהו שגם הוא קשור לסטודנטים ומי שהחליט שם זה האוצר.

מירב בן ארי: ואם אני יכולה להגיד לך שאני מפולגת עם שר האוצר, שיש לי מלחמה על העניין הזה, אז בוא.

מירב בן ארי: עדיף שאני לא אתחיל לדבר על זה, אבל באמת שהאוצר, כמו שחבר הכנסת שמולי אמר, הוא חלק בלתי נפרד מקביעת ה - - -

<משה בכר: לא אמרתי שזה נפרד, אמרתי - - -

איציק שמולי: לא, אמרת כאילו האוצר מעביר כסף לות"ת והות"ת קובע את המדיניות.

איציק שמולי: אז אני אמרתי לך שאני ישבתי בחדר, לא שליח ולא מלאך ואני ראיתי איך מי שקובע מה יעשו בשימושים של תכנית החומש של מערכת ההשכלה הגבוהה, זה הות"ת יחד עם אגף תקציבים.

<משה בכר: בסדר, ברור שזה גם יחד, אבל יש - - -

מירב בן ארי: עזוב, זה ממש.

מירב בן ארי: חבר הכנסת שמולי תיקן אותך ובצדק, כי זה באמת באמת - - -

<משה בכר: אבל יש גורם מקצועי במדינת ישראל שנקרא הות"ת/מל"ג, שיש לו את הראייה גם המקצועית, גם האקדמית.

<אורנה גיגי: אז אולי הוא יכול להשיב כאן.

מירב בן ארי: לא, לא, אל תדאגי, הם לא ישיבו פה, כי כל פעם שהם משיבים פה לא יוצא לנו מזה כלום.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: מיכל אבן.

מירב בן ארי: תפקידך?

<מיכל אבן: אני יושבת ראש הסגל הזוטר באוניברסיטת חיפה.

מירב בן ארי: או, את זה עוד לא שמענו.

<מיכל אבן: כן, יכולים לשאול גם למה שנשמע, כי זו אוניברסיטה וזה דיון על מכללות.

מירב בן ארי: לא, אין לנו שאלה כזאת.

<מיכל אבן: אז למה אני נדחפת.

<מיכל אבן: אז למי שאולי שאל, אני אגיד שאנחנו מבינים.

<מיכל אבן: אני יושבת פה לצד מוטי, כי אנחנו מבינים שזו בעיה אחת ומאבק אחד משותף ורואים את המערכת כמערכת אחת.

<מיכל אבן: דיברו קודם, חברת הכנסת ברקו דיברה על זה שיש אוניברסיטאות ויש מכללות.

<מיכל אבן: אני רוצה להוסיף שיש סגל בכיר ויש סגל זוטר.

<מיכל אבן: אני אקלקל לכם אולי את החגיגה, לחברים מהמכללות, שגם אם ישוו להם את התנאים לעמית הוראה באוניברסיטה - - -

מירב בן ארי: גם לא משהו.

<מיכל אבן: אז פה יתחילו הבעיות שלהם כעובדים.

<מיכל אבן: הם יעלו מעבדים לעובדים ואז תתחלנה הבעיות.

<מיכל אבן: זאת אומרת הם לא יהיו אנשים שעובדים 12 חודשים ומרוויחים משכורות רק על 8 חודשים, אבל לא הרבה ישתנה.

<מיכל אבן: אין סוג א' וסוג ב'.

<מיכל אבן: אנחנו לא סוג א'.

<מיכל אבן: סגל זוטר באוניברסיטאות, ובוודאי במכללות, האוניברסיטאות מתעקשות לראות בנו סגל ארעי, זמני.

<מיכל אבן: אתה 20 שנה, אני 15 שנה סגל זוטר, אני ארעית כל שנה מחדש.

<מיכל אבן: אז אני חושבת, וזה גם נאמר ואני מאד מתחברת לזה.

<מיכל אבן: לא צריך להתווכח מה יהיו תנאי הכניסה ממורה מן החוץ לעמית הוראה.

<מיכל אבן: לא צריך להיות מורה מן החוץ.

<מיכל אבן: הדבר הזה צריך להיעלם - שאני עובד X ומשכר X פחות משהו ואין לי ותק.

<מיכל אבן: גם אם יצאתי לפנסיה מהאוניברסיטה, אין לו ותק.

<מיכל אבן: האנשים האלה מקבלים פנסיה רק משנת 2008 בזכות ה - - -

<יורם רז: גם אם הוא מלמד 4 שעות בשבוע?

<מיכל אבן: גם אם הוא מלמד, אני לא אקצין את זה, אבל גם אם הוא מלמד שעה.

<מיכל אבן: אני חייבת להגיד, אני לא מבינה את האמירות האלה של לא יעלה על הדעת שגדעון אוברזון יהיה עמית הוראה.

<מיכל אבן: איפה העולם מאבד את מראה הצדק בזה?

<מיכל אבן: יש עבודה שנקראת הוראה, אנחנו רוצים שיהיה עליה תגמול ראוי.

<מיכל אבן: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אני גם מאד שמחה שדיברת כי העלית כאן נקודה שלא שמענו.

מירב בן ארי: ממש נקודה אחרונה על משהו שלא שמענו?

מירב בן ארי: את נחמה?

<נחמה רבנר: שלא שמענו.

מירב בן ארי: סליחה, נכון, ארגון הסגל האקדמי בהכשרת המורים, הסתדרות המורים.

<נחמה רבנר: המכללות להכשרת מורים.

<נחמה רבנר: קודם כל אנחנו מלווים את הדיונים האלה בכל הישיבות, מפני שנפלה פה החלטה בוועדת החינוך על ידי חבר הכנסת מצנע בזמנו, להעביר את המכללות להכשרת מורים לות"ת.

<נחמה רבנר: לתקצוב הות"ת.

מירב בן ארי: כן, איפה זה עומד?

<נחמה רבנר: איפה זה עומד?

<נחמה רבנר: כמו שאמר חבר הכנסת שמולי, בוקה ומבולקה ומהומה ומבולקה.

<נחמה רבנר: אין הסדר.

<נחמה רבנר: אנחנו רואים את המעמד של הסגלים במכללות.

<נחמה רבנר: אנחנו חוששים למעמד של הסגל שלנו.

מירב בן ארי: רגע, כתוב פה שב-4 בדצמבר אושר בישיבת ות"ת מתווה העסקה חדש.

מירב בן ארי: המתווה יאפשר העברת מורים מן החוץ להעסקה במסלול חדש של סגל עמית.

מירב בן ארי: זה קרה?

<נחמה רבנר: אין לנו מורים מן החוץ.

מירב בן ארי: אני מדברת רק על מורים עכשיו.

<דנה אהרון: לא, לא, זה סגל עמית.

מירב בן ארי: אני דיברתי רק-.

מירב בן ארי: תקשיבו, אני יודעת לקרוא.

מירב בן ארי: מסלול העסקה חדש למורים מן החוץ במכללות המתוקצבות.

מירב בן ארי: זו את.

<נחמה רבנר: לא, לא.

מירב בן ארי: אה, אוקיי, סליחה.

<נחמה רבנר: אנחנו מכללות להוראה.

מירב בן ארי: על המכללות להוראה את מדברת.

מירב בן ארי: בסדר.

מירב בן ארי: זה כאילו שרשרת המזון - - - - - -

<קריאה: שהם בכלל מתחת לקרקע.

<נחמה רבנר: אנחנו מכללות אקדמאיות עניין.

<נחמה רבנר: אנחנו תחת המל"ג.

<נחמה רבנר: כל תכניות הלימודים שלנו והמרצים מאושרים על ידי המל"ג.

<נחמה רבנר: אנחנו מכללות.

<נחמה רבנר: אני מצטערת שאין פה - - -

מירב בן ארי: כמו לוינסקי.

<נחמה רבנר: כמו לוינסקי ואורנים וקיבוצים ועוד ועוד, וגם קטנות יותר, ערביות ודתיות.

<נחמה רבנר: ואין כאן אף נציג של רמ"ה, אבל הרעיון הוא שתוך 6-7-8 שנים, יעבירו - - -

מירב בן ארי: רמ"ה זה של משרד החינוך.

<נחמה רבנר: ראשי מכללות לחינוך, אקדמיות.

<יהודית גידלי: רק לידיעתך הם הוזמנו.

מירב בן ארי: כן, הם לא הגיעו.

<נחמה רבנר: אני יודעת, אני יודעת.

מירב בן ארי: אבל את עושה את מלאכתך נאמנה.

<נחמה רבנר: אני רק אומרת כזה דבר, נפלה החלטה להעביר את המכללות לתקצוב הות"ת.

<נחמה רבנר: אנחנו מברכים על זה כאיגוד מקצועי.

<נחמה רבנר: אנחנו איגוד מקצועי.

<נחמה רבנר: הסתדרות המורים מייצגת את כלל המרצים של המכללות, אבל אנחנו חרדים, לאור תמונת המצב - - -

מירב בן ארי: מי יושב אתכם מהמל"ג?

<נחמה רבנר: הייתה לנו פגישה - - -

מירב בן ארי: אני אתן גם לך לומר, אל תדאגי.

<נחמה רבנר: היו לנו כמה פגישות עם גדי פרנק מנכ"ל הות"ת ודנה גם הייתה.

<נחמה רבנר: השורה התחתונה זה שאנחנו צריכים לבנות יחד הסכם קיבוצי חדש.

מירב בן ארי: אז יש לכם שותף שם?

<נחמה רבנר: לא.

<נחמה רבנר: יש לנו שיחה.

<נחמה רבנר: דיבור.

<נחמה רבנר: אבל המכללות נכון להיום עושות שבת לעצמן, הן מעבירות על דעת עצמן – הגדולות – בית ברל, סמינר הקיבוצים, אורנים ולוינסקי – מעבירות על דעת עצמן את המרצים לתנאי ות"ת.

<נחמה רבנר: שתי מכללות אמורות, בית ברל עברה וסמינר הקיבוצים עדיין לא.

<נחמה רבנר: הן אמורות לעבור לות"ת ללא כל - - -

מירב בן ארי: לא, סמינר הקיבוצים אמור לעבור לות"ת בלי קשר.

מירב בן ארי: את זה אני יודעת.

<נחמה רבנר: גם בית ברל, אבל אין שום התייחסות.

<יצחק רסלר: הם הפכו להיות כולם עובדי קבלן.

מירב בן ארי: נכון, נכון, אתה צודק, אבל המעבר שלהם לות"ת הוא הרבה יותר מורכב.

<נחמה רבנר: הדיון על זה צריך להיות דיון מיוחד, אבל מה שאני מבקשת, מה שחשוב לנו לצאת מהוועדה הזאת, זה שאולי יעשו פסק זמן או יעצרו את הריצה הזאת לות"ת של המכללות להכשרת מורים, עד אחרי שיבינו ותהיה לנו איזו שהיא תמונת מצב נכונה להעברת אלפי מרצים לתנאים האלה שאנחנו משלמים פה.

<נחמה רבנר: זאת אומרת אתם פשוט מוסיפים עוד אלפי מרצים, 5,000 מרצים לתוך העולם הזה, ללא ביטחון תעסוקתי ולעולם האכזר, הייתי אומרת, או סוג ב', או כל מה שאמרו פה.

מירב בן ארי: תודה.

<נחמה רבנר: אני מבקשת להוציא מכאן איזו שהיא עצירה של הריצה הזאת לות"ת.

<נחמה רבנר: אנחנו נשב עם הות"ת, אנחנו נבנה הסכם קיבוצי שייקח בחשבון את כל הבעיות הקשות שעלו פה ואולי נצליח לעשות משהו יותר נכון.

<נחמה רבנר: יותר נכון, בלי ל - - -

איציק שמולי: אגב, יושבת הראש, את יודעת כמה החרם הוא גדול?

איציק שמולי: אחד מתנאי הסף, חוץ ממספר הסטודנטים למעבר מכללה לחינוך לתקצוב ות"ת, זה שהיא תקלוט סגל מספיק טוב מבחינת התואר - - -

מירב בן ארי: מה זה סגל מספיק טוב?

איציק שמולי: דוקטור ומעלה.

<נחמה רבנר: אנחנו דוקטורים ומעלה.

איציק שמולי: עכשיו, דוקטורים ומעלה לא יבואו ללמד במוסדות שמשלמים להם, סליחה, בלי לפגוע, כמו למורים בתיכון או בכיתת בית ספר יסודי.

מירב בן ארי: נכון, אתה צודק.

<נחמה רבנר: לא, לא, יש כבר הסכם שכר קיבוצי חדש.

מירב בן ארי: רגע, רגע.

מירב בן ארי: אוקיי, בסדר, נחמה, תודה רבה.

<נחמה רבנר: תודה לכם.

מירב בן ארי: אתה ביקשת הערה אחרונה, כי אני חייבת לעבור לדיון הבא ולסכם.

<איתי סבירסקי: כן, כן, להתייחס רק במילה לטענה שצריך אולי לפתור קודם את מכלול האפליה בין האוניברסיטאות למכללות ורק אז לפעול לטובת הסגל הזוטר.

<איתי סבירסקי: אין מחלוקת על זה שהסגל הזוטר עושים במכללות ובאוניברסיטאות בדיוק אותו דבר.

<איתי סבירסקי: בדיוק-בדיוק אותו דבר ולכן הם צריכים לקבל תנאי העסקה זהים.

<איתי סבירסקי: כלומר, אני לא אומר שהסגל הבכיר עושה משהו אחר, אבל זו טענה שאני חושב שהיא קצת יותר מורכבת.

<איתי סבירסקי: אין כאן את כל האנשים שצריכים לדון בה.

<איתי סבירסקי: המכללות עושות מחקר בדיוק באותו צורה, או טיפה אחרת.

<איתי סבירסקי: אני לא יודע, לא מבין בזה מספיק.

<איתי סבירסקי: לגבי הסגל הזוטר, אין ספק שהם עושים בדיוק את אותו דבר.

מירב בן ארי: אוקיי, אני רוצה לסכם.

מירב בן ארי: קודם כל אני לא אמשיך ואומר את כל הדברים הגבוהים.

מירב בן ארי: אני מניחה שיהודית תוכל לכתוב על זה היטב, על ועדת החינוך, על מה דעתה על כל העניין הזה, ההסכם הפוגעני.

מירב בן ארי: אני אקצר לכם, כי אני בן אדם מאד מאד פרגמאטי.

מירב בן ארי: את תרשמי איך אנחנו מביעים, את יודעת, מורת רוח על ההתנהלות, על המל"ג.

מירב בן ארי: זה כבר לא נעים, את יודעת.

מירב בן ארי: נראה לי שאת יכולה לכתוב מוועדות קודמות.

מירב בן ארי: אני אתן את ההחלטה שלי.

מירב בן ארי: יש כאן בוועדת החינוך, את יכולה להעביר את זה ותיכף את תראי גם למי תעבירי את זה, תקנות שאנחנו צריכים לאשר בנושא חוק חובת המכרזים.

מירב בן ארי: בימים אלה הוועדה צריכה לאשר.

מירב בן ארי: אנחנו לא נאשר את התקנות האלה.

<דנה אהרון: למל"ג?

מירב בן ארי: כן, למל"ג.

מירב בן ארי: במיוחד.

מירב בן ארי: את יכולה להגיד את זה לגדי, בסדר?

מירב בן ארי: תיכף אני אגיד לך מה.

מירב בן ארי: חברה, לא להפריע לי בבקשה.

מירב בן ארי: אני לא הפרעתי לכם.

מירב בן ארי: הקשבתי לכולכם, אפילו לא הסתכלתי בנייד שלי לשנייה, רק הקשבתי לכם.

מירב בן ארי: אין לי הרבה שוטים כוועדת חינוך ובדרך כלל אנחנו מדברים.

מירב בן ארי: זה שוט.

מירב בן ארי: הוועדה הזאת צריכה לאשר בימים הקרובים את חוק חובת המכרזים.

מירב בן ארי: ללא אישור שלנו לא תוכלו להמשיך הלאה בתכניותיכם.

מירב בן ארי: ולכן, את יכולה להעביר לגדי פרנק שוועדת החינוך לא תאשר עד שאתם לא תביאו לכאן את אותה תכנית שאתם מתכוונים לעשות אל מול המכללות.

מירב בן ארי: עכשיו אני רוצה להבהיר משהו אחד - לא מספיק לי רק העניין של החוק.

מירב בן ארי: אני רוצה את חוות הדעת של יושבת הראש של הות"ת החדשה, פרופסור יפה זילברשץ, אני רוצה חוות דעת מנומקת של יושבת ראש הות"ת לעניין העסקה פוגענית של הסגל הזוטר, תוך 21 יום לוועדה.

מירב בן ארי: אני אומרת לך, עוד אני הגרסה המרוככת, של מרגי.

מירב בן ארי: אם אתם לא תביאו תוך 21 יום חוות דעת של פרופסור יפה זילברשץ לעניין ההעסקה הזאת.

מירב בן ארי: אנחנו רוצים חוות דעת תוך 21 יום ואם אנחנו לא נהיה מרוצים, אמרה חברת הכנסת גלאון ובצדק, היא מחויבת להגיע לכאן, להתכבד ולפנינו פה, בפני כל החבורה המכובדת הזאת, את עמדתה בנושא.

מירב בן ארי: אבל הנה אני אומרת לך, אנחנו לא נהיה חותמת גומי של המל"ג.

מירב בן ארי: כמו שאת רואה יש כאן חברי כנסת, אני תשעה חודשים פה, אבל יש כאן חברי כנסת ותיקים שכל הזמן אני שומעת את מורת הרוח שלהם.

מירב בן ארי: אני לא מוכנה לזה יותר.

מירב בן ארי: אתם תבואו לפה עם חוות דעת ותיקחו בחשבון שאם אין לכם סידור, אנחנו לא נאשר את התקנות ואתם צריכים את התקנות האלה.

מירב בן ארי: וכמובן אנחנו נכתוב מה דעתנו ואת הדברים שנאמרו על ידי חברי הכנסת בנושא של התנהלות המל"ג בסוגיה הזאת.

מירב בן ארי: אני מאד מודה לכולכם שהגעתם לפה.

מירב בן ארי: אנחנו מבטיחים להמשיך לדון בזה.

מירב בן ארי: תודה רבה.