הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 37, 2016-01-04 11:00

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני מבקשת לפתוח את דיון הועדה.

יפעת שאשא ביטון: הדיון היום עוסק בנושא של מעונות היום.

יפעת שאשא ביטון: הוא אמנם דיון שתוכנן לפני כחודשיים, שאז התחלנו קצת להעמיק בנושא, והיום הוא מתקיים במסגרת הצעה לסדר היום, על מצבם הקשה של מעונות היום והחינוך בגיל 0-3, כפי שעולה מהדוח של מכון ברוקדייל שפורסם בסוף השבוע האחרון, אבל יש פה טעות, זה פורסם בעצם בספטמבר, פשוט אי אפשר היה לתקן את זה במערכת וכפי שאתם הגשתם את זה בכנסת - - -

<קריאה: הצעה לסדר.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

אורי מקלב: הצעה לסדר תלתה תקוות, היום, - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון, נכון.

אורי מקלב: זה עבר - - -

יפעת שאשא ביטון: בכל אופן, הנושא עבר כפי שהוגש במליאה ולכן זה מופיע כך אז שלא ייווצר בלבול.

<קריאה: של מי הייתה ההצעה?

יפעת שאשא ביטון: של חברת הכנסת רחל עזריה, חברת הכנסת תמר זנדברג וחבר הכנסת אורי מקלב.

יפעת שאשא ביטון: סוגיית מעונות הום היא סוגיה באמת כבדת משקל, אנחנו כבר במשך תקופה ארוכה – אני חושבת שגם ברמה הציבורית, נוגעים בכל העניין של מעונות היום, סוגיית הפיקוח על מעונות היום, ההיצע שיש בשוק ואיזה נתח של אוכלוסייה נדרש בעצם, למצוא מענים במעונות שאינם מפוקחים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שסדר גודל של 20%-23% מכלל הילדים נמצאים במעונות מפוקחים, אנחנו מדברים על כחצי מיליון פעוטות שבעצם נדרשים למסגרת, כל היתר נמצאים במסגרת פרטית או בבתים עם ההורים.

יפעת שאשא ביטון: הרעיון הוא, כפי שאני תמיד מציגה אותו, הוא קודם כל בתפיסה, ואני חושבת שמה שקרה זה שהתפיסה השתנתה.

יפעת שאשא ביטון: אם פעם אנחנו הכנסנו ילדים למעון – לפחות מבחינת משרד הכלכלה, אז זה היה יותר כדי לאפשר או לעודד נשים לצאת לשוק העבודה, והיום אין ספק, אני חושבת, בליבו של איש, שגם מגיל לידה עד שלש זו מערכת חינוכית וכך היא צריכה להתנהל.

יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו תופסים את המערכת של המעונות כמערכת חינוך אז יש הרבה שאלות שאנחנו צריכים לשאול את עצמנו מבחינת האופן שבו הדברים מתנהלים היום.

יפעת שאשא ביטון: גם מן הדוח וגם ממסמך שקיבלנו מן הממ"מ וגם בכלל, מהיכרות עם השטח, אני חושבת שהשאלות המרכזיות שעולות הן בנושא הסגל שנמצא במעונות, מעבר להיצע וכל הדברים הטכניים שציינתי, זה עניין הסגל שנמצא במעונות, הן מבחינת ההכשרה, הן מבחינת המעמד שלו, הן מבחינת השכר שלו, הן מבחינת היחס בין מטפלת או מטפל למספר הפעוטות בקבוצה ואנחנו אמנם נפתח פה את הדיון, אבל אני חושבת שבשלב ראשון, אם אנחנו נעסוק בסוגיית התפיסה של המעונות כחינוך, ובתפיסת הסגל שנמצא במעונות כמחנך, ומשם ננסה לפרק את מה שאנחנו רוצים לבנות כתהליך, אז אנחנו נעשה צעד משמעותי קדימה לשינוי מצבם של המעונות היום.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר במאמר מוסגר, רגע לפני שנפתח את הישיבה באופן רשמי, חבר הכנסת חיים ילין וגם אנכי, הגשנו ביחד וכל אחד בנפרד, הצעת חוק בנושא של פיקוח מעונות היום, שהיא בעצם אמורה לתת מענה גם מבחינת הפיקוח עצמו אבל גם מבחינת ההיצע; הכשרה של יותר מעונות שיהיו מפוקחים ויוכלו בעצם להוות פתרון עבור ההורים, אז שתדעו שגם זה נמצא אי-שם ברקע.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת רחל עזריה, האם רוצה לפתוח?

רחל עזריה: קודם כל תודה רבה על הדיון ותודה רבה על ההירתמות.

רחל עזריה: אני יודעת שהנושא בלבך וכמו שאמרת, זה באמת נושא שהפך להיות על סדר היום הציבורי, ואני חושבת שזה אחד הדברים הכי חיוביים שיכלו לקרות לנושא הזה.

רחל עזריה: לפני שבע שנים, כשנבחרתי להיות חברת מועצת העיר צעירה בעיריית ירושלים, אני ביקשתי את תיק הגיל הרך ולא היה דבר כזה ואמרתי: אני רוצה את גני הילדים, את מעונות היום ואת טיפות החלב, אז שאלו אותי אם אני רוצה גם את השירות הוטרינרי, הם גם קטנים, חמודים, הולכים יחד.

רחל עזריה: אף אחד מעולם לא ביקש טיפות חלב או מעונות יום, זה נושא שבכלל לא היה ועכשיו אנחנו רואים שזה נושא שהוא לגמרי, ככה, נמצא על סדר היום וזה מצוין.

חיים ילין: סליחה.

רחל עזריה: כן.

חיים ילין: מי טיפל?

חיים ילין: תחת מי היו המעונות בירושלים?

רחל עזריה: זה היה - - -

<קריאה: משרד החינוך?

רחל עזריה: השירות הווטרינרי וטיפות החלב היו בבריאות הציבור, הם היו ביחד בבריאות הציבור, מעונות היום היו כאילו ברווחה, כן, נכון, יש לנו פה שותף למועצת העיר ירושלים, חבר הכנסת מקלב.

רחל עזריה: אני רוצה שנייה להסתכל על הנושא הזה של 0-3 מן הזווית של ההורים.

רחל עזריה: נולד תינוק במזל טוב, שמחה גדולה בטח בילד ראשון, יש חרדה מאוד מאוד גדולה סביב הטיפול ברך או הרכה הנולדים, יש כמה חודשים שנשארים בבית, סוף סוף מתאקלמים, מבינים מה צריך לעשות והאמת היא שמן הרגע שהתינוק נולד מבינים שצריך לרשום במסגרת.

רחל עזריה: כי קודם כל אין מספיק מסגרות, בואו נתחיל מזה, אנחנו כולנו יודעים, את לא מתכננת.

רחל עזריה: תמיד היינו צוחקים שבחו"ל רושמים למסגרות לפני שהילד נולד אז הגענו לזה, אנחנו בעצם כולנו, - - -

<קריאה: לא חרדיות.

רחל עזריה: כל המסגרות.

רחל עזריה: מסגרות אפס עד שלש היכולת, פשוט צריך לתפוס מקום, וזה בגלל השינויים בשוק התעסוקה, שיש הרבה יותר אימהות שיוצאות לעבוד, ובאמת, לבד מן המיגזר הערבי, במיגזר החילוני, דתי, חרדי, למעלה מ- 80% מן הנשים עובדות, שזה נתון שמאוד משמח את מדינת ישראל, מאוד משמח את הכלכלה שלנו אבל קודם כל העניין הזה, כאילו צריך לתפוס מקום.

רחל עזריה: אחרי זה, גם אם תופסים מקום יש שתי בעיות.

רחל עזריה: האחת היא עד כמה המקום הוא טוב, ואם הוא במערכת הפרטית אז עד כמה הוא מפוקח, עד כמה אנחנו יודעים שאפשר לסמוך?

רחל עזריה: מי מנהל?

רחל עזריה: למי אפשר לפנות?

רחל עזריה: אם יש בעיה אז מה עושים?

רחל עזריה: איך יודעים גם?

רחל עזריה: אין מידע בשום מקום, זה הכול מפה לאוזן אז זה מגביר את החרדה.

רחל עזריה: ואם המקום הוא כן מפוקח על ידי המדינה אז מאוד קשה למצוא מקום שם, זו משימה כמעט בלתי אפשרית, בטח כשמה לעשות, כשלא כולם יולדים שלושה חודשים לפני ספטמבר ובאמצע השנה גם צריך שתינוקות יכנסו לאותה מסגרת, ופשוט אין את המסגרות.

רחל עזריה: אחר כך עובדים הלאה, זה נורא נורא יקר.

רחל עזריה: תמיד אומרים, הרבה אנשים אומרים: הפער הכי טוב בין ילדים זה שלש שנים, למה הפער הכי טוב בין ילדים הוא שלש שנים?

רחל עזריה: לא כי זה ממש טוב לילדים או שזה מה שטוב למשפחה, אלא פשוט כי זה מה שהמשפחה יכולה להרשות לעצמה כלכלית.

רחל עזריה: ואם היום אנחנו יודעים שגיל הנישואין נדחה והגיל שבו יולדים ילדים נדחה, ובטח כשמעל 80% מן הנשים נמצאות בשוק עבודה, אז יש מעט מאוד שנים ללדת, נשים רוצות ללדת, גם בני זוג, רוצים ללדת ילדים צפופים יותר, כדי להספיק את השלושה או ארבעה, לא משנה, מספר הילדים שרוצים, ובעצם העניין הזה של המחיר הוא בעצם מגדיר את תכנון המשפחה, רק כדי להבין את המרחב הזה.

רחל עזריה: גם כשהילד נכנס למעון יום אז מיד מתחילה השאלה על הפיקוח אבל גם: מי זו המטפלת?

רחל עזריה: עד כמה היא קיבלה הכשרה?

רחל עזריה: עד כמה – אם לה יש שאלה, יש לה למי לפנות?

רחל עזריה: מי המנהלת?

רחל עזריה: האם המנהלת בעצם עובדת גם כמטפלת כדי להשלים את ההכנסה?

רחל עזריה: הרי היא לא באמת יכולה להיות רק מנהלת מעון, כי אין תקן מספק כדי להיות מנהלת מעון.

רחל עזריה: ולאורך השנים היו כמה הזדמנויות, שהורים, גם רואים את זה מדי פעם, שהורים יוצאים נגד המעונות או נגד העובדות או נגד המטפלות, ואני חושבת שככל שהזמן עובר אנחנו מבינים שהמהלך הזה צריך להיות מהלך משותף לכולם.

רחל עזריה: אין אף אחד שהוא נגד אף אחד.

רחל עזריה: בסופו של דבר אלה הילדים שלנו, אנחנו לא יכולים שיהיה מאבק על הנכסים, מאבק על הכסף, כי זה חייב להיות משהו שאנחנו עושים בשיתוף פעולה ולי ברור שבסופו של דבר המדינה תהיה חייבת לקחת אחריות גם על הגיל הזה.

רחל עזריה: כשיצאנו למחאת העגלות – ויושב פה פרופסור טרכטנברג, דיברתי אז בוועדה, ובהתרגשות גדולה, הייתי צריכה לצמצם את הכול לעשר דקות, - - -

מנואל טרכטנברג: כפי שעשית.

רחל עזריה: אני לא יודעת עם עשר אבל, האם אתה זוכר אותי מתאמנת?

מנואל טרכטנברג: זה היה מספיק טראומטי - - -

רחל עזריה: לצמצם את כל הנקודות.

רחל עזריה: אחד הדברים שדיברנו עליהם, דיברנו על אפס עד חמש ואז בסופו של דבר הייתה החלטה, גם האוצר מאוד תמך, שזה יהיה 3-4 חינם, כי הבינו ש 0-3 בכלל לא יודעים איך לטפל ומאיפה להתחיל ומאיפה לבנות ומי אחראי ומי ינהל את כל המהלך הזה.

רחל עזריה: ואחרי ש 3-4 קרה ובאמת הוא מסובסד, עכשיו הגיע הזמן להפנות את המבט ל 0-3, גם על הפיקוח, גם על המחירים, גם על ההיצע, איך אנחנו משנים את כל השיטה וגורמים לכך שכשתינוק נולד, זה לא יהיה אחד מנושאי החרדה שהורים צריכים להתמודד אתו.

רחל עזריה: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת רחל עזריה, רק לחדד פה נקודה, היום אנחנו יודעים שיש שיח על מעבר של האחריות על "לידה עד שלש", ממשרד הכלכלה למשרד החינוך, זה נמצא בוועדה שהאריכו לה את הזמן החשיבה.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שאנחנו נפעיל מספיק לחץ כדי שהם יבינו שאנחנו חיכינו כבר מספיק, והגיע הזמן לפעול ויידעו שאנחנו מאוד תומכים.

מרדכי יוגב: לעדכן במשהו לעניין הזה, מתוך מידע שאולי עוד אנשים יודעים, מכון מנדל - - -

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מוטי יוגב.

מרדכי יוגב: מכון מנדל, בגלל הלומדים שלו, נתבקש בסוף השבוע שעבר – אני לא יודע על ידי איזה גורם, אולי ראש הממשלה או משרד ראש הממשלה - - -

<קריאה: השר, השר.

מרדכי יוגב: לבצע עבודה זריזה בכל ההיבטים הכלכליים והמהותיים של המעבר הזה, ולהביא תוצאות תוך שבוע או שבועיים.

<יצחק קדמן: כבר הספיקו לפנות אליהם.

מרדכי יוגב: כבר כן, הם שינו את כל לוח הזמנים שלהם, - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו הראשונים לשבת פה ולשמוח ואפילו להרים כוסית, אפילו אם זה לא בדיוק נהוג.

מרדכי יוגב: ידעתי על זה במקרה, באקראי, משני סטודנטים שם שנמצאים בשנה השלישית.

<קריאה: מכללת מנדל?

<קריאה: אין שנה שלישית.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, לא, אנחנו לא תופסים את הדברים שלילי, חבר'ה, אנחנו אופטימיים ואנחנו נכוון לשם וכשמכוונים לשם זה גם מצליח.

מרדכי יוגב: תנו - - - לעשות עבודה מקצועית.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך - - -

מנואל טרכטנברג: גבירתי יושבת הראש, אני מאוד שמח על קיום הדיון הזה, אבל אני רוצה להיות מאוד ממוקד.

מנואל טרכטנברג: הדברים נאמרו על ידי רחל.

מנואל טרכטנברג: תראו, העניין של מצבם של המעונות היום זה רק קצה הקרחון.

מנואל טרכטנברג: סוגיות העומק הן שבמדינת ישראל אין מדיניות לגיל הרך, אין גורם ממשלתי אחד שהוא אחראי על הגיל הרך, בפרט מלידה עד שלש, משלש יש את הגנים – שלשמחתי אחרי הועדה כיום המדינה לקחה אחריות, אבל זה רק תחילת הדרך ולא סוף הדרך.

מנואל טרכטנברג: אין ראייה מערכתית, יש מספר משרדי ממשלה שמטפלים בהיבט זה או אחר, אז משרד הבריאות בטיפות חלב, משרד הרווחה ילדים בסיכון, משרד הכלכלה המעונות, משרד החינוך אספקטים אחרים וכו' וכו'.

מנואל טרכטנברג: כל אחד מטפל באספקט וילד נופל בין הכיסאות.

מנואל טרכטנברג: זה המצב לאשורו.

מנואל טרכטנברג: זה אל"ף.

מנואל טרכטנברג: בי"ת, העניין של המעונות גופא.

מנואל טרכטנברג: כולנו מבינים מזה שנים רבות שזו אנומליה היסטורית שזה יושב במשרד התמ"ת, ולא חשוב מה איכות השר או הכוונות הטובות של המנכ"ל, או של אנשים שממונים על זה, והם עושים עבודה נהדרת, אלא שהמנדט ההגדרתי הוא מנדט אחר, לעידן אחר, זה למאה העשרים ולא למאה ה-21.

מנואל טרכטנברג: זה לא עניין של "לאחסן את הילד", שהאימא, בדרך כלל, כי זו הכוונה, לעודד תעסוקה של האימא כדי לאחסן את הילד בדרך לעבודה, אלא כיום אנחנו מבינים ממחקר אקדמי ענף שהשלב הזה הוא השלב הקריטי בהתפתחותו של הילד וזה קובע את הפערים שיהיו או לא יהיו בהמשך בחברה, ולתקן אחר כך זו כמעט משימה בלתי אפשרית.

מנואל טרכטנברג: אז אני רוצה פה להגיד שתי אמירות.

מנואל טרכטנברג: האמירה הראשונה, רבותי, בימים אלה יושב על המדוכה, צוות ממשרד ראש הממשלה, על הנושא של העברת המעונות כן או לא ועל מי האחריות, משרד הכלכלה או משרד החינוך.

מנואל טרכטנברג: נוצר פה חלון הזדמנויות לאוצר, כולנו מבינים למה, אבל ככה זה, אתה יודע, הגורל מזמן לנו הפתעות ויש פה חלון הזדמנות.

מנואל טרכטנברג: עכשיו אני רוצה להגיד לכם, יש מאבק קשה מסביב לעניין הזה, הוא מאבק טריטוריאלי קלאסי, על הצד המכוער שלו, או.

מנואל טרכטנברג: קיי?

מנואל טרכטנברג: אף אחד לא רוצה "לשחרר נכסים" וגם יש מי שחושש לקבל נכסים אבל המאבק הוא – ואני רוצה דווקא להגיד מילה טובה על משרד החינוך.

מנואל טרכטנברג: אנחנו היינו שם במספר פגישות.

מנואל טרכטנברג: משרד החינוך לוקח את הסוגיה הזו ברצינות אדירה וכבר עושים עבודת צוות שם.

מנואל טרכטנברג: מאוד מעמיקה.

מנואל טרכטנברג: וגם יש חששות, כי הם מבינים את גודל האחריות, זה בא משם, הם מבינים שכדי שזה יצליח יהיה צורך גם במשאבים, אבל הם עושים את העבודה.

מנואל טרכטנברג: אבל יש כמובן גורמים שלא מעוניינים במעבר הזה ואני אומר לכם, אם זה לא יקרה בחודש הקרוב ואפילו בשבועות הקרובים, אז זו בכייה לדורות כי זה לא יקרה.

מנואל טרכטנברג: מכיוון - - - הפוליטית, ברגע שיתמנה שר כלכלה נגמר הסיפור.

מנואל טרכטנברג: אין שר כלכלה שישחרר את זה.

יפעת שאשא ביטון: אולי יפתיעו אותנו.

מנואל טרכטנברג: אז אני אומר, אז לכן עכשיו אני רוצה להגיד לכם משהו.

מנואל טרכטנברג: יש צוות אבל הצוות הזה חייב להיות מושפע מן הקולות שעולים מן השטח ולכן, כל מי שיש לו, כל מי שעיניו בראשו, כל מי שהנושא הזה חשוב לו, חייב להשמיע קול בקול רם, וזה הרגע לעשות את זה.

מנואל טרכטנברג: זו אמירה אחת.

מנואל טרכטנברג: אמירה שנייה, אנחנו הגשנו הצעת חוק זה מתקרב כבר למספר חודשים, להקמת – כשאני אומר אנחנו זה מספר חברי כנסת אבל המובילים ביניהם הם אלי אללוף ואנוכי, להקמת הרשות לגיל הרך, גוף שיופקד כל כולו, על כל ההיבטים שנוגעים לגיל הרך מלידה ועד שש.

מנואל טרכטנברג: הגוף הזה אמור להיות במשרד החינוך, תחת משרד החינוך, עם סמכויות וכו' וכו', בתהליך הדרגתי, אנחנו לא מאיימים על אף אחד, הדיון הזה, הדיון על הצעת החוק יגיע לוועדת השרים לענייני חקיקה, כנראה בשבוע הבא או בעוד שבועיים.

מנואל טרכטנברג: זה נדחה מספר פעמים תוך משא ומתן ודיבור עם האוצר ועם כל הגורמים.

מנואל טרכטנברג: יש רצון טוב, יש הבנה שזה צריך לקרות.

מנואל טרכטנברג: מכיוון שעוד פעם, אם כל מה שיקרה זה שהמעונות יעברו למשרד החינוך זה צעד בכיוון הנכון, אבל שוב פעם, זה נושא שיפול בין הכיסאות ואני חושש מאוד שמבחינת התיקצוב, אתה צודק, שיהיה trade of בין לצמצם כיתות בתיכון לבין עוד סייעת למעונות, אז תהיה בעיה פה.

מנואל טרכטנברג: לכן זה נושא שצריך לעמוד בפני עצמו בתיכנון רב-שנתי, עם כל הכלים לכך.

מנואל טרכטנברג: אז אני שוב פעם קורא לכולם לתמוך ולהשמיע קול, הקולות שלכן כן מהדהדים בתוך המשכן הזה, ובסוף הנושא הזה יבוא לפה לדיון.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה לברך את הצעת החוק שאתם הגשתם, זה באמת, כל דבר כזה הוא בכיוון, זה גם יציף את הנושא על סדר היום הציבורי ויש חשיבות אדירה להצפת הנושא ולהחזקתו שם.

מנואל טרכטנברג: לסיכום, אנא מכם, כולכם, תשמיעו קול ושתפו פעולה, זה מאבק, זו שעת כושר, זה חלון הזדמנות ואנחנו חייבים לנצח בעניין.

מנואל טרכטנברג: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת טרכטנברג.

אורי מקלב: אני רשום אחרי כן?

יפעת שאשא ביטון: כן, אתה רשום, אני אתן לחברת הכנסת עליזה לביא כי היא צריכה לצאת, הבטיחה משפט.

עליזה לביא: כן, משפט אחד.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

עליזה לביא: קודם כל אחד מכל שלושה ילדים יהיה לו מקום במעון, עד שלא נשנה את הנתונים.

עליזה לביא: אנחנו, הרבה מאוד דיונים קיימנו, גם בכנסות הקודמות.

עליזה לביא: הקולות נשמעים ואני מאוד שמחה שיש פה חברי כנסת גברים כי לא הורגלנו בזה בדיונים הקודמים, ואני חושבת שההבנה שזו לא בעיה של נשים, למרות שהתרגלנו להבין שהסוגיה הזאת היא בעיה של נשים, שנובעת ממדיניות של מדינה, כי כל עוד פערי השכר הם 33% בין גברים לבין נשים במדינת ישראל, אז עדיפה ברירת המחדל שהסוגיה הזו היא סוגיה של נשים, גם כאן בבית וגם בבית.

עליזה לביא: וזה שהנושא הזה עולה על סדר היום ויש גם הבנה בקרב חברי הכנסת, וגם המקום והזמן שבו שר הכלכלה לשעבר הוא שר החינוך היום, ובדיונים הקודמים הוא כל הזמן חזר ואמר: אני חושב ואני רוצה להעביר את זה למשרד החינוך.

עליזה לביא: והיו הבנות שמעבירים את זה למשרד החינוך.

עליזה לביא: היום, שר הכלכלה, שמכיר את אי-היכולות של משרד הכלכלה הוא שר החינוך, והתנאים שקיימים היום והעובדה ששר הכלכלה עדיין לא התמנה, זו באמת שעת רצון, כי אינספור דיונים, רק תסתכלו בדברי ימי הכנסת, כמה דיונים היו על הסוגיה הזו של מעונות במדינת ישראל.

עליזה לביא: על כל המינעד שדיברתם, אין לי זמן לפרט, פירטו את זה טוב חבריי לפניי.

עליזה לביא: והחודש הזה, עד שיתמנה שר כלכלה, צריך להיות פה – ואני ממשיכה את הדברים שלךָ, שיתוף פעולה בין כל חברי הכנסת לבין ארגוני הנשים, שזה המקום לברך אותם על העבודה הממושכת גם בתקופות שלא הייתה אוזן קשבת, וגם כמובן כל הפעילים והפעילות.

עליזה לביא: זה חודש שאם אנחנו עוברים אותו בלי שיש התקדמות אז אנחנו ברגרסיה לאחור.

עליזה לביא: ואם אמרנו שילדים הם שמחה ושר האוצר הכריז שילדים זה שמחה גם אם לא על כל באי הבית - - -

<קריאה: ברכה.

עליזה לביא: ברכה.

עליזה לביא: ואני רוצה לקחת את זה ולהגיד שזו ברכה לכל חלקי הבית, ולא נספור לאיזו סיעה יש הכי הרבה ילדים, כי הסיעה שלו תפסיד אבל, בואו נבין שזה חודש שאפשר לקחת בו צעדים קדימה, ואם את החודש הזה נפספס אז אנחנו לא נתקדם גם בכנסת הזאת.

יפעת שאשא ביטון: אני ברשותכם, תודה רבה חברת הכנסת עליזה לביא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא פסימיים, אנחנו תמיד נישאר עם תקווה, זה לא שאם חלילה לא נתקדם בחודש הזה אנחנו - - -

עליזה לביא: אבל יש שעת רצון.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו תמיד נשארים עם התקווה.

רחל עזריה: זה לא כל העניין, אני מבקשת שהדיון יהיה לא רק על העברת המעונות היום, גם אם הם יועברו - - -

יפעת שאשא ביטון: מיד ממקדת את זה, חברת הכנסת רחל.

רחל עזריה: הבעיה - - -

עליזה לביא: ביקשו ממני קַצָר.

עליזה לביא: ברור שצריך תקציב וצריך פה הכשרות וצריך פה מעקב וצריך פה אנשי מקצוע - - -

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת.

עליזה לביא: לא רק למטפלות ומה הכישורים.

יפעת שאשא ביטון: או.

יפעת שאשא ביטון: קיי.

יפעת שאשא ביטון: וזה בדיוק הנושא שאנחנו רוצים לחזור אליו.

יפעת שאשא ביטון: אני ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אנצל את זה שמי שמקבל את רשות הדיבור עכשיו הוא חבר הכנסת אורי מקלב, שגם שותף בעצם להצעה לסדר, להחזיר חזרה את הדיון מן הסוגיה הרחבה והחשובה והמורכבת הזו, של כל הנושא של הגיל הרך והטיפול בו במדינת ישראל, והוא באמת שייך לגורמים שונים – חזרה אל מעונות היום והמצב של מעונות היום במציאות הנוכחית, וכמובן מה שהגדרנו, אנחנו רוצים לטפל בכל סוגיית כוח האדם שהיא בעצמה מורכבת ודורשת התייחסות.

<יצחק קדמן: אגב זה מסגרות לגיל הרך, לאו דווקא כי יש פה - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון

<יצחק קדמן: ורשת גנונים ונעמ"ת - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו קוראים לכל "מעון", אתה צודק.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת אורי מקלב.

אורי מקלב: תודה רבה לך גבירתי היושבת בראש.

אורי מקלב: אני באמת - - - שאת מנחה את הדיון, לדון בגופם של דברים בתוך המעונות, אבל אי אפשר בלי מילה אחת או במשפט אחד כן להתייחס למה שאמרו קודמיי, וזה בעצם גם מביא אותנו לקיום הדיון הזה ולא להסתפק בדברי השר המגשר, שהוא הציע למליאה להסתפק בדברי התשובה.

אורי מקלב: אנחנו כן חשבנו שצריך לקיים דיון ובוודאי בוועדה הזו שהיא יש לה את היכולת, וכאן המקום והבית, השולחן שצריך לדון באופן פרטני ויש עוד סיבה.

אורי מקלב: זה דבר אחד.

אורי מקלב: יש שתי סיבות.

אורי מקלב: אני חושב שכן צריך לעשות את זה.

אורי מקלב: ראשית, אנחנו עומדים כאן היום על ציר זמן של החלטה באמת מאוד אקוטית, של הממשלה או דרך הועדה והמלצה, איפה מקומם של המעונות היום, והמשפחתונים במדינת ישראל.

אורי מקלב: והדבר השני שאני רוצה להגיד להם הוא שאני רואה כאן את האנשים ואני, נראה לי, הכי ותיק מבין חברי הכנסת, חברות כנסת או חברי כנסת, ואני לא חושב שיש איזה דיון או נושא כמו מעונות, שכל כך הרבה ועדות לאורך כל הקדנציות דנות בעניין הזה, ולכאורה זה היה צריך לייאש אותנו, שהדברים לא זזים ולא רק שלא מתקדמים אלא נסוגים אחורנית כמעט בכל פרמטר אנחנו נמצאים בנסיגה אחורנית.

אורי מקלב: אני רואה את האימהות החדשות ואת התינוקות החדשים וכל אלה מחכים למעון ומחר יצטרכו להזיז את המעון, אז זה נותן את הכוח ואת היכולת וגם את הרגשת השליחות, שצריך, וגם דור התינוקות שכל פעם ברוך השם, כל חודש מתווספים כאלה עוד, וכל ההורים האלה החדשים שחלק כבר לא נמצאים אולי בגנים, אבל נמצאים פה שוב וצריכים לבוא ולדון פה.

אורי מקלב: בנושא הזה, שזה כאן, אני חושב שתהיה אמירה בסוף, של הועדה לזכויות הילד, אני חושב, זה ודאי, חברי הכנסת דרך הועדה, אני לא יודע איפה ישמעו אותנו בוועדה הזו אבל זו הדרך שלנו להעביר את המסר, מסרים של ההורים, מסרים של הצוותים, מסרים של הבעלויות, שכָּשַל כוח הסבל מכל ההתמודדויות שיש בכול, מה ההורים צריכים לעבור בדרכם למעונות, מה הצוותים, ראינו ורק ניקח את הדבר הזה ונפרוט אותו.

אורי מקלב: קשיים גדולים מאוד ברישום, קשיים מאוד גדולים ברישום, הלוך וחזור, הלוך ושוב, מדברים על המציאות שלפעמים גם האישה, ועל פי רוב ההתחלה היא עם אישה אחרי לידה, או שיש ילד אחד במעון, ילד כבר נמצא במעון ובגלל שהאימא ילדה עוד ילד אז איזה קשיים יש עם הילד הקיים, עם הילד הקיים שלא מקבלים דרגה, אני אתן דוגמה, לא מקבלים דרגה, אין דרגה, אנשים, אנחנו נכנסים היום כבר לחודש ינואר, אנשים מתחילת השנה משלמים דרגה גבוהה, 1,800 שקל בגלל שהאישה ילדה והילד ממשיך במעון - - -

<קריאה: במשפחתונים.

אורי מקלב: הילד ממשיך במעון אז ממשיכים, אתם מבינים, זה כמעט כל המשכורת של האישה.

אורי מקלב: מהי השאננות הזו מול ההורים שצריכים לשלם את זה?

אורי מקלב: מאיפה הם צריכים לחיות?

אורי מקלב: מתי היא תקבל את הדרגה?

אורי מקלב: מתי היא תקבל את הדרגה גבירתי יושבת הראש?

אורי מקלב: כשהאישה תחזור מחופשת לידה - - -

יפעת שאשא ביטון: בדרגות אני דווקא בקיאה.

אורי מקלב: מה?

יפעת שאשא ביטון: בדרגות אני בקיאה.

יפעת שאשא ביטון: ברוך השם מן המקום שאני באה, - - -

<קריאה: קריית שמונה.

יפעת שאשא ביטון: כן, נושא הדרגות הוא אקוטי.

אורי מקלב: חלק מן הוועדות כאן בכנסת דנו בכך שבחודש ינואר לא עוד נקבעו בכלל דרגות לאנשים.

אורי מקלב: עם כניסתו של אותו מוקד, אנחנו מדברים גם היום על ציר הזמן שהמוקד כבר קיים כמה שנים אבל בגלל הדרישות, דרישה שלא תיקבע דרגה לאם כל זמן שהיא לא תחזור מחופשת לידה, ותעבוד חודש, ותקבל תלוש משכורת, רק אז תיקבע לה הדרגה, אלה דברים שהם בלתי סבירים.

אורי מקלב: ואני לא מדבר אתכם על כך שהאישה צריכה לחזור ואני לא מדבר אתכם למשל, גבירתי יושבת הראש, אישה שחוזרת ב-14 לחודש, מה דורשים ממנה כדי לקבל דרגה באותו החודש?

אורי מקלב: לא תופתעי, שתעבוד את כל מכסת השעות של חודש מלא בחמישה עשר היום שנשארו לה.

אורי מקלב: תגידי, האם זו לא התעללות?

אורי מקלב: איך יכולה לצאת לאישה כזאת ממשרד ממשלתי שאמון לתת את המענה להורים להקל עליהם לצאת לעבודה?

אורי מקלב: לסיים את כל העבודה.

אורי מקלב: ואם לחילופין נגמרה חופשת לידה ב-16 לחודש?

אורי מקלב: היא לא תקבל על אותו חודש, היא חוזרת לאותם שבועיים שנשארו והיא לא תקבל דרגה, משום שכבר גם הם מבינים שהיא לא תוכל למלא.

אורי מקלב: אין עוד דרך להתמודד?

אורי מקלב: אתם יודעים מה זה להביא אישור מעסיק שכל רגע מבקשים מן האם להביא אישור מעסיק?

אורי מקלב: מה קורה בבנק?

אורי מקלב: להביא אישור מעסיק, אישור מעסיק לחֲשָב.

אורי מקלב: עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם ועוד פעם ובסופו של דבר המעסיק היה איזה גרפיקאי והוא כתב, וכל פעם ביקשו משהו אחר, אבל באישור האחרון שכבר בא אז לא היה כתוב גרפיקאי, או שהוא הביא אישור לימודים, מיחזור, אני יודע מה, אין חותמת גומי.

אורי מקלב: בפעם השנייה שחזר, והייתה חותמת גומי, משרד הרווחה - - -

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב, אנחנו מכירים, אני חושבת שכל מי שיושב פה סביב השולחן מכיר את הסוגיה הזו.

אורי מקלב: להעציב את האוירה כאן אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: זו סוגיה לטיפול ואני מסכימה אתך ואגב אנחנו נוגעים גם בזה בפני עצמה.

<יערה שילה: בקואליציה - - - על הדרגות, יש לנו 120, - - -

יפעת שאשא ביטון: סיפור בפני עצמו, אתה צודק, אפשר לדבר רק על זה דיון שלם.

מנואל טרכטנברג: אפשר פה, - - -

יפעת שאשא ביטון: דיון שלם.

אורי מקלב: ממה נובע?

אורי מקלב: - - - הרבה יותר קל.

<קריאה: שם מחשבים - - -

מנואל טרכטנברג: והמעונות נחשבים - - -

אורי מקלב: אישור לימודים הוא הביא בסוף עם חותמת מלאה, אחרי אישור הלימודים מחזירים לו את זה, הוא הביא כבר אבל לא, לא היה סיכום שבועי, אין סיכום שבועי של השעות יש רק את שעות הלימודים באופן יומי אבל לא שבועי, מביא את האישור השבועי, חותמת, החתים, החזירו לא, אבל לא הייתה חותמת גומי על הסיכום השבועי.

אורי מקלב: ככה זה עובד, אבל - - - גם דוח - - - מדבר על החוסר במעונות.

אורי מקלב: אני חושב שחלק מן הסיבה המרכזית, - - - חוסר מעונות.

אורי מקלב: חוסר מעונות גורם לנו גם קשיים שכל רק ילד אחד מתוך ארבעה ילדים, יש הרבה אזורים בארץ, שמתוך ארבעה ילדים שנרשמים רק ילד אחד מתקבל למעון וזה אומר על חוסר גדול במעונות, זה לא עוזר - - -

יפעת שאשא ביטון: זה 1:5 כמעט, 23% אחוזים שיש להם מענה.

יפעת שאשא ביטון: מתימטיקה פשוטה.

אורי מקלב: אנחנו מצד אחד מלינים שלא עומדים ביעד של התקנים, התקנים, אנחנו רוצים כיתות יותר מרווחות, אז מה אנחנו נעשה, מצד אחד אנחנו רוצים ממשרד הכלכלה שיצמצם ויהיו כיתות יותר מורחבות אבל, אנחנו לא יכולים לעמוד בזה מכיוון שיש דרישה גדולה מאוד, אם אנחנו רוצים, אם אישה צריכה לחזור הביתה או לא, אנחנו מקבלים את המענה הזה של חוסר.

אורי מקלב: המחירים הם יקרים וזה חלק מזה, המחירים הם יקרים.

אורי מקלב: זה בגלל הקשיים שעומדים, גם בגלל קשיים, התעריף שנקבע מראש הוא תעריף גבוה מאוד.

אורי מקלב: הקושי ברישוי של מעונות הוא גם חלק של אנשים פרטיים.

אורי מקלב: הגופים לא רוצים לפתוח מעונות או להרחיב אותם כי זה מאוד קשה להם.

אורי מקלב: הדרישות שאנחנו דורשים, הבירוקרטים, לא הדברים הבטיחותיים, אבל אם מכינים חדר תינוקות וכבר אחרי שהכינו אותו בסוף בא מפקח ואומר: טוב, את האסלות צריך להחליף לאסלות נמוכות, אז הוא אומר: אבל זה חדר תינוקות, זה עד גיל שנה, אז למה צריך אסלות, מה האסלה הזו, שהיא בנויה בחדר בטחון שיש, חדר שהיה, למה זה חשוב?

אורי מקלב: - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, אנחנו לא, אני דווקא בנושא של הפיקוח לא הייתי - - -

אורי מקלב: אבל זה צריך להיות סביר, אבל סטנדרטים הגיוניים - - -

יפעת שאשא ביטון: זה יותר - - -

אורי מקלב: בחדר תינוקות, את תבואי עכשיו ותראי, ותפסלו מעון או תפסלו אישור בגלל שההחלפה הזו, למה צריך את זה הרי מדובר בילדים, זה חדר שבנוי עד גיל שנה, אני מביא לך דוגמה קטנה של דברים, אלה קשיים מאוד גדולים, דרישות שמשתנות אחרי שמבצעים, אין אחידות, אין דרישה מראש, הקשיים האלה אבל זה הדברים האמיתיים שהם גם עולים, מעבר לעלויות של הקמת מעון, הרי שיתוף הפעולה בין משרד הכלכלה לרשויות לא מספיק הדוק, היה צריך כאן לעשות עבודה של סינכרון בין משרדים ממשלתיים – ובזה אני אסיים – בין משרד הכלכלה לרשויות המקומיות איך לקדם את זה, מי שמזרז את זה, זה הבעלויות או כאלה יזמים וזה לא מספק.

אורי מקלב: המשרד הממשלתי צריך להיות מול הרשויות ולמצוא את הפתרונות.

אורי מקלב: יזם – לא מכירים אותו, מי יש לו את הכוח?

אורי מקלב: כשרוצים מול רשויות מקומיות אז זה צריך להיות הדירבון ובאמת, היזמות לפתוח עוד מעונות צריכה להיות של המשרדים ביחד, של המשרד מול הרשויות, כדי למצוא מקומות מתאימים, כדי להוזיל את העלויות.

אורי מקלב: אני, - - -

יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: בשונה מהרבה חוקים, בחוק הזה יש מטרה מאוד תכליתית, התכלית של החוק הזה מדבר דווקא על אימהות, כדי לאפשר לצאת לעבודה, כדי להקל עליהן, זו התכלית של החוק הזה.

אורי מקלב: הוא לא, כל חוק שיש אנחנו נותנים שירותים אבל זה כאן החוק הוא בתכלית שלו, וכאן, דווקא בזה יש לנו כשל אמיתי אמיתי לאורך כל הדרך.

אורי מקלב: זו קוביה שאיך שלא הופכים אותה, מכל צד שהוא ומכל פרמטר שהוא אנחנו מקבלים שאנחנו לא מצליחים לחבר אותה.

אורי מקלב: אין דבר אחד שהוא באמת מתנהל כראוי לכן, אני חושב שהבית הטבעי היה צריך להיות משרד הכלכלה, משום החלק החינוכי הוא חלק נכון - - -

יפעת שאשא ביטון: מה, הבית הטבעי הוא משרד הכלכלה?

אורי מקלב: משרד הכלכלה, מכיוון שהבית הטבעי היה צריך להיות משרד הכלכלה, אם היו יודעים להתנהל כמקום שנותן שירות לאימהות.

<קריאה: למה?

יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא נותנת שירות לאימהות - - -

<קריאה: שניה, למה?

יפעת שאשא ביטון: אלא נותנת שירות חינוכי לילד.

אורי מקלב: זה הבית האמתי עד גיל שלש, החלק הפדגוגי הוא חלק חשוב, והחלק החינוכי הוא חלק חשוב - - -

יפעת שאשא ביטון: ההתפתחות הרגשית היא חלק חשוב, יש פה הרבה דברים שמה לעשות, בלי - - מקצועית הם לא ניתנים.

אורי מקלב: אבל צריך להיות - - - צריכה להיות מסגרת, זה היה צריך להיות מראש על משרד הכלכלה, על כל השירות שהם צריכים לתת לאימהות, אז היינו צריכים להוסיף את כל הדברים האלה, אבל מכיוון שהם לא נותנים את השירות הזה, גם בחלק האדמיניסטרטיבי והבסיסי, יש כשל קולוסלי ממש מובהק, אין לנו ברירה, אני לא חושב שטוב משרד החינוך, משרד החינוך לכתחילה לא הייתי הולך עליו כי נושא של משפחתונים אנחנו יודעים שמשרד הכלכלה יצטרך ללכת על זה אבל, הם הקדיחו את תבשילם, ברגע שהקדיחו את התבשיל אז אין לנו ברירה היום.

אורי מקלב: זה יעלה לנו הרבה כסף, זו שאלה של הרבה כסף, זה לאו דווקא, זה נכון שהיא שאלה של שרים, אותם שרים, אף אחד לא רוצה להיפרד מתוך "שטח" שיש לו ועכשיו זה ציר זמן, זה חלון הזדמנויות, שאין שר שיכול לעמוד על כך, יש שר חינוך שהיה ממשרד הכלכלה והוא עצמו הצהיר והוא אמר את זה, אני מצטט "מרכיב משמעותי בשיקול התעסוקתי של ההורים וכי משרד החינוך כלל אינו נותן את הדעת על שיקול תעסוקתי זה".

אורי מקלב: וגם בחלק הזה משרד החינוך לא מעניין אותו ואנחנו רוצים לאמץ את השיקול התעסוקתי כדי שיהיה קל להורים, שיוכלו, שייתן מענה לדרישות שלהם, אבל מכיוון שבזה נכשלנו וזה הפוך, זו רתיעה, חלק מן הסיבות - - - בגלל שאין סידור לילדים, בגלל שלא מצאו סידור מתאים, אני גם היום תומך נלהב בהעברה למשרד החינוך, יכול להיות שזה בגלל - - -

<יצחק קדמן: היית מתחיל עם זה.

יפעת שאשא ביטון: כן, זה מה שחשוב.

יפעת שאשא ביטון: חברים, - - -

אורי מקלב: ולכן אני מסביר - - -

יפעת שאשא ביטון: במשרד הכלכלה התפיסה היא בייביסיטר, לא משנה כמה מקצועיות תנסה להכניס פנימה.

אורי מקלב: אני אומר, על ציר הזמן הזה, עכשיו, על ציר הזמן הזה, אנחנו צריכים לשנס מתנים, לא לתת לזה כדי לתת לזה לחץ ציבורי.

אורי מקלב: לחץ שלנו - - -

יפעת שאשא ביטון: או.

יפעת שאשא ביטון: קיי.

יפעת שאשא ביטון: , חבר הכנסת מקלב, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת חיים ילין, תרשה לי, האם אתה רוצה לדבר או שלא אכפת לך שנשמע לרגע איש מקצוע?

חיים ילין: איך שאת רוצה, אני - - - צריך ללכת.

יפעת שאשא ביטון: או.

יפעת שאשא ביטון: קיי.

יפעת שאשא ביטון: יש לי פה את ליאת סיקרון.

יפעת שאשא ביטון: ליאת, בבקשה ולאחר מכן חבר הכנסת חיים ילין.

<ליאת סיקרון: יש לנו קצת - - -

יפעת שאשא ביטון: המחשב הזה, אז חבר הכנסת חיים ילין, אי אפשר לוותר עליך, אתה רואה?

<קריאה: מכון ברוקדייל, שיציגו את - - -

<ליאת סיקרון: אנחנו נציג.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל הנה, המחשב קרס אז חבר הכנסת חיים ילין יאמר את דברו ואחר כך אנחנו נראה את המצגת.

חיים ילין: תודה כבוד יושבת הראש.

חיים ילין: אני די שמח - - -

יפעת שאשא ביטון: רק בבקשה, בשקט, בבקשה.

חיים ילין: אני די שמח שיש יותר גברים מנשים.

חיים ילין: זו מחמאה.

חיים ילין: לכולנו, דרך אגב.

חיים ילין: ביום שאנחנו כגברים נהיה יותר רוב בוועדות של הנשים והנשים יהיו רוב אז - - -

רחל עזריה: אין ועדות של נשים.

חיים ילין: אין?

רחל עזריה: ההורות היא הורות שוויונית.

חיים ילין: לא, אבל אני לא מדבר בנושא הועדות האחרות.

חיים ילין: אני רוצה קודם כל לדבר על התפיסה.

חיים ילין: התפיסה היא שב- 1960 כשנחקק החוק הוא דיבר על שמרטפות, בעצם לשמור על התינוקות כדי שאימהות יצאו לעבודה.

חיים ילין: עכשיו, אני לא בא בביקורת, לא על משרד הכלכלה ולא על משרד החינוך, אלה עובדות.

חיים ילין: רק שאנחנו ב 2015, 2016 עכשיו, אנחנו מנסים להסביר שזה חשוב שאימהות יצאו לעבודה וגם אבות יצאו לעבודה, אלא שהתפיסה צריכה להיות תפיסה חינוכית.

חיים ילין: שעד היום היא לא הייתה קיימת.

חיים ילין: או שניסו להחיל אותה, אני רוצה ללכת על הצד החיובי ולא לפגוע באף אחד שניסה לעשות ולקדם את הנושא של הגיל הרך.

חיים ילין: בתפיסה אנחנו חייבים – גם בדיון הקודם שֶמָנוֹ היה פה יחד אתנו, גם דיברנו על תפיסה הוליסטית, לראות איך אנחנו מגיל לידה עד גיל שש, והיה ויכוח, דרך אגב, חלק מהוויכוחים היה אם זה מגיל לידה עד גיל תשע - - -

מנואל טרכטנברג: נכון.

חיים ילין: זאת אומרת גם על זה היו ויכוחים.

חיים ילין: כן, יש אסכולה, - - -

<קריאה: עד שמונה.

חיים ילין: עד שמונה, בסדר, לפני גיל תשע, בסדר?

חיים ילין: "מחר יום הולדת" אבל, אני לא רוצה להיכנס לתפיסה הזאת שאני מעריך שאנשים בעלי מקצוע יכולים לעשות את זה, כי אני מסתכל על מה במדינת ישראל, שהיא לא מונעת, היא לא מונעת את המשברים אלא היא מטפלת במשברים, איך אנחנו יכולים לנסות לתפוס בצורה אסטרטגית את המעבר ממשרד הכלכלה למשרד החינוך.

חיים ילין: למה הוא חשוב?

חיים ילין: יש חשיבות למשרד החינוך, למילה חינוך.

חיים ילין: יש חשיבות מאוד גדולה, גם בתפיסה של כולם, להבין שיש פה רצף חינוכי מגיל לידה עד גיל סוף הגן, לפחות בתפיסה שאנחנו מדברים עליה.

חיים ילין: אז זו התפיסה.

חיים ילין: השינוי יכול לחול רק אם זה יעבור.

חיים ילין: מתוך היכרותי את מדינת ישראל ואת שיטות הניהול, אם לא עושים עקירה מן השורש ומעבירים – לא יקרה.

חיים ילין: אנשים טובים, שרים טובים, פקידוּת מעולה, ניסתה לעשות את השינוי ולא הצליחה, היא גם לא תעשה את זה כי השורשים שם בתפיסה הזאת של שמטרפון לשמור על הילדים, היא משהו שקשה מאוד לשינוי כשזה נמצא באותו משרד, זו פרדיגמה שהיא לא נתפסת.

חיים ילין: לכן צריך לעבור.

חיים ילין: בתוך משרד החינוך יש גם שלש סוגיות נוספות.

חיים ילין: איכות כוח אדם, איזה סוג כוח אדם יהיה, בסוף לא יכול להיות שגם נעבור ולא תהיה המדרגה שאנחנו דורשים מבחינת גננות, סייעות, מטפלות וגם תקנים.

חיים ילין: אני תמיד אמרתי, אתם קוראים בעיתונות, מתי ילד נשאר בגן או במעון יום כששכחו אותו, לא כשאין, אלא כשיש יותר מדי מטפלות.

חיים ילין: זה בחינה.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: כי התינוק נופל בין הכיסאות.

חיים ילין: כשיש בן אדם אחד ילד לא יישאר אף פעם, הוא לא יישאר לעולם, ותאמינו לי זה סיוט של ראש רשות, סיוט אחד גדול.

חיים ילין: לכן תקינה היא גם חשובה ואיכות התקינה עוד יותר חשובה.

חיים ילין: הנושא השלישי הוא הרשמה.

חיים ילין: שאלתי את חבר הכנסת אורי מה יותר קל: לרשום ילד במעונות יום או להוציא היתר מניעה או טופס 4?

חיים ילין: לא בטוח, לא בטוח, אני אומר את זה בשיא הרצינות אבל גם, לא יהיה מעון יום אם אין טופס 4, אז אני כבר לא יודע מה קודם למה.

חיים ילין: אני לא יודע מה קודם.

<קריאה: למעון יום יש דד ליין.

<קריאה: הרבה יותר דחוף.

<קריאה: טופס 4 הרבה פחות, ייקח עוד חודש חודשיים לא יקרה כלום.

חיים ילין: נכון.

חיים ילין: חכו, ואם כבר יש ויש בינוי, אז מי נותן את סמל המוסד?

חיים ילין: עכשיו, אחת הבעיות היא הכסת"ח, שידועה במדינת ישראל, כל פעם שיש תאונה – ויש תאונות לפעמים, קורות תאונות, רק אם זה נובע מזה שהדלת של המטבח נפתחה כי לא היה סוגר, אז מאותו יום יוצא נוהל, כולם צריכים לעשות את הדבר הזה אחרת אוי ואבוי לנו.

חיים ילין: אז זה נושא ההרשמה.

חיים ילין: הנושא האחרון הוא הנושא של הבינוי.

חיים ילין: תראו, לא סתם הצליחו לבנות כמויות אדירות של גנים, לגילאים 3-4, מעל אלפיים כיתות ניבנו בפחות משנתיים.

חיים ילין: זה נתון מדהים ולמה, אני אסביר לכם למה, כי כל רשות יש לה מה שנקרא "משבצת חומה", משבצת החומה הזאת הייתה תפוסה בחלק מן המקומות גם על ידי משרד הכלכלה, זאת אומרת, שם היו צריכים להיבנות מעונות יום, אבל משרד החינוך הוא יודע, הוא לא צריך matching – משרד החינוך, הוא גם לא צריך את משרד המשפטים בתוך משרד הכלכלה, שזה אחד הדברים הכי גרועים שיש, שר החינוך יודע לשים כסף ולרוץ - - -

יפעת שאשא ביטון: בסוף מפרקים, נו, זה הכי יפה.

חיים ילין: אז אני אומר, הם רצו את כל המשבצות החומות שהיו פנויות ועכשיו אי אפשר לבנות גם מעונות יום, תשכחו מזה, כי עכשיו גם רוצים לעשות, לכו לגבעתיים ורמת גן, אני הצעתי שבכל הבניינים שיבנו – כמו באשר שבע, יתחילו לבנות בקומת הקרקע מעונות יום וגנים.

<משה סוויסה: זה נתקבל בעירית תל אביב.

חיים ילין: כן, כן, אני לא סתם אומר את זה.

<משה סוויסה: בעיריית תל אביב זה התקבל.

חיים ילין: אני לא סתם אומר את זה.

חיים ילין: צריך ללמוד לראות איך אנחנו, מצד אחד, אנשים רוצים לחיות באיזורים מסויימים וגם מפתחים את התפיסה האורבנית שלנו.

חיים ילין: זה חלק מן הסיפור.

חיים ילין: בסוף זה יעבור למשרד החינוך, לא תהיה התאמה בבינוי, לא תהיה התאמה בכוח האדם, בתקינה, מה יגידו?

חיים ילין: משרד החינוך נכשל.

חיים ילין: לכן זה חשוב לעשות את כל ההתאמות וזה חשוב מאוד, אני אומר, שהממשלה תעביר את החקיקה שלכם בשביל להסתכל בפעם הראשונה, לא להביא את ה'סופר טנקר' לכבות את השריפה, אלא למנוע בפעם הראשונה את השריפה ולהסתכל, בסוף זה הדבר היקר לנו מכול, אין דבר יותר יקר מן הילדים, הקטנים והרכים האלה, שהם חסרי אונים לחלוטין, הם כולם תלויים בנו, המבוגרים ואנחנו, בגלל הפוליטיקה, בגלל הפוליטיקה – ועדיין אין שר כלכלה, אנחנו יכולים להפיל בעצמנו את הערכים ואת האידיאולוגיה שלנו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת חיים ילין, המצגת מוכנה?

<ליאת סיקרון: אנחנו יכולות להתחיל.

יפעת שאשא ביטון: אז קדימה, ליאת.

<ליאת סיקרון: שלום.

<ליאת סיקרון: שמי ליאת סיקרון ודליה בן רבי, אנחנו חוקרות במכון ברוקדייל ואנחנו שמחות להשתתף בדיון החשוב הזה.

<ליאת סיקרון: הדוח שאנחנו דנים בממצאיו היום נכתב לצורך עבודתה של הועדה לגיל הרך, שמוביל ג'וינט אשלים, שזו עמותה משותפת לג'וינט ישראל ולמשרדי הממשלה.

<ליאת סיקרון: ועדה שכוללת נציגים ממשרדי ממשלה ומארגונים רלבנטיים אחרים, והמטרה שלה היא לפתח עקרונות ודרכי עבודה בינ-מקצועיות ותכניות התערבות אפקטיביות, לקידום של הטיפול בילדים בגיל הרך בישראל.

<ליאת סיקרון: המטרה של הדוח הייתה לענות על צורך במידע מרוכז בנושאים שקשורים בגיל הינקות, גילאי לידה עד שלוש, ובסיס לגיבוש קווים מנחים לפעולה בתחום הזה.

<ליאת סיקרון: הדוח בעצם בחן מגוון רחב של נושאים שקשורים לגיל לידה עד שלש, אנחנו בחנו את הנושא של אתגרים בהורות, סוגיות שהעלתה חברת הכנסת עזריה, כל הנושא של הסתגלות להורות עם ילד ראשון, שילוב הורות ותעסוקה, נגישות במידע, אנחנו התייחסנו למערך השירותים – בריאות, רווחה, חינוך והשגחה ביחס לכל אחד מן השירותים.

<ליאת סיקרון: אנחנו בדקנו את זמינות השירותים, דפוסי השימוש, אתגרים באספקה של השירותים וסוגיות באיכות של השירותים, כשבכל נושא גם קיימת התייחסות לתת-קבוצות באוכלוסייה, החברה הערבית, החברה החרדית וכמו כן, הדוח בעצם מתייחס לסוגיות בפיתוח של מדיניות כוללת לגיל הינקות.

<ליאת סיקרון: בכתיבת הדוח אנחנו בעצם הסתמכנו על מקורות מידע מגוונים, בחנו סקירת ספרות מן העולם, מחקרים מן הארץ, ריכזנו נתונים קיימים ממשרדי ממשלה, מן הכנסת, מן הלמ"ס, ראיונות עם מומחים מן האקדמיה ועם אנשי מקצוע בכירים, גם קבוצות מיקוד עם אנשי מקצוע בשטח ועם הורים מקבוצות אוכלוסייה מגוונות.

<ליאת סיקרון: מאז תחילת הדוח אנחנו מממשיכים לקבל נתונים ולעדכן.

<ליאת סיקרון: דליה, האם את רוצה להמשיך?

חיים ילין: אבל היא הייתה פה המצגת, כשבאנו היא הייתה.

<דליה בן רבי: הטכנולוגיה לא תמיד הולכת בד בבד.

<דליה בן רבי: אז אני באמת בקיצור אספר.

<דליה בן רבי: הדוח הזה, כמו שליאת הסבירה, היה דוח מאוד מקיף, על הרבה מאוד נושאים שקשורים לגיל הינקות ואחד הנושאים שעלה כנושא מאוד מאוד מורכב וחשוב, הוא זה של המסגרות שמעניקות השגחה, טיפול וחינוך לילדים עד גיל שלש.

<דליה בן רבי: וכמו שהוזכר פה, הספרות המחקרית מצביעה על כך שטיפול במסגרות איכותיות הוא בעל יתרונות לכל הילדים, במיוחד לילדים שבאים מבתים עם משאבים דלים, בתחום של צמצום פערים, בתחום הקוגניטיבי, האקדמי, ההתנהגותי.

<דליה בן רבי: אני אתאר בקיצור את הסוגיות שעלו מן הדוח בעקבות הסקירה של המסמכים, של הנתונים ושל הראיונות עם ההורים, עם אנשי המקצוע ועם המומחים מן האקדמיה, וחלק מהם כבר עלו פה.

<דליה בן רבי: אז באמת, רק קצת לשים את המונחים על השולחן, אנחנו מדברים על כך שילדים שהם מגיל לידה או מגיל מספר חודשים יכולים להיות בהסדרים בתשלום או בהסדרים במשפחה, שזה באמת עניין של החלטה של המשפחה ולפעמים של האילוצים של המשפחה, תלוי בתנאי התעסוקה של ההורים, אולי בעיקר של האם, בנגישות של המסגרות, ביכולת, בתמיכה משפחתית שקיימת ובאמת, חלק מן הילדים נמצאים במשפחה וחלק נמצאים בהסדרים בתשלום, שגם הם מחולקים כמו שנאמר פה, 'בגדול', למסגרות שהן עם סמל של משרד הכלכלה, - - -

יפעת שאשא ביטון: מפוקחות ולא מפוקחות.

<דליה בן רבי: עם פיקוח יותר נרחב והן מסגרות מפוקחות וגם להסדרים פרטיים שחלקם מאוגדים בארגון הגנים הפרטיים, ששם יש קצת יותר בקרה, אבל רבים לא מאוגדים בעצם בשום גוף ובעצם אין ממש מידע, לא על האיכות שלהם ולא על התנאים שקיימים בהם.

<דליה בן רבי: חייבים לציין כמובן שיש הבדלים בין האוכלוסיות בהקשר הזה, ודווקא ככל שהאוכלוסיות יותר עניות ועם פחות משאבים כך יש יותר מסגרות שהן פרטיות ובאיכות נמוכה.

<דליה בן רבי: כמובן שיש גם מסגרות פרטיות באיכות גבוהה אבל הדאגה שלנו היא כמובן למסגרות שנמצאות במקומות שבהם להורים אין אפשרויות לשלוח את הילדים למסגרת טובה.

<דליה בן רבי: ושוב, כמו שכבר הוזכר פה, פחות מרבע הילדים במסגרות עם סמל של משרד הכלכלה, כ- 17% במסגרות פרטיות ו-60% במסגרות של מה שבעצם הוא לא מסגרות, אלא הורים ומטפלות פרטיות, שבעצם אין הרבה מידע על הנושא הזה.

<דליה בן רבי: לא ניכנס למספרים, רק נגיד שבעצם בין השנים 2010-2015 היה גידול מאוד משמעותי במספר המעונות ובמספר המשפחתונים –אלה הנתונים שמספר הכלכלה מספק, 29% ו-18% אבל למרות הגידול הביקוש עדיין עולה על ההיצע וכמו שנאמר פה, על כל ילד שנכנס למעון יש מספר ילדים שהם קטינים ובוודאי שיש ילדים שמגיעים גם למסגרות שהן לא - - - .

<דליה בן רבי: הנושא של האיכות באמת נחשב כנושא מאוד משמעותי עם כל הדברים שדיברנו עליהם, על היתרונות של מסגרות, בהנחה שהמסגרות הן איכותיות.

<דליה בן רבי: הספרות המקצועית באמת מדברת על כמה מאפיינים שהם היחס של מספר ילדים למטפלת, גודל הקבוצה, הנושא של מאפייני כוח האדם – גם ההשכלה וההכשרה לפני הכניסה וגם ההדרכה והליווי במהלך העבודה, שהן מאוד חשובות לאנשי חינוך בכלל, ולמטפלות בפרט, הנושא של תנאי העסקה והיציבות התעסוקתית של המטפלת ובסופו של דבר, הדבר המשמעותי ביותר, האיכות של המסגרת והאיכות של האינטראקציה של הצוות עם הילדים.

<דליה בן רבי: שהוא כמובן גם מושפע מכל הגורמים האלה.

חיים ילין: לאורך כל הדרך, גם בי"ב.

<דליה בן רבי: ודאי, - - -

חיים ילין: לאורך כל הדרך זה הדבר הכי חשוב שיש.

<דליה בן רבי: צודק, זה כמובן מושפע מתנאי ההכשרה ומן התנאים של המטפלת, מטפלת שנמצאת עם הרבה מאוד ילדים והשכר שלה נמוך, תנאי ההעסקה שלה גרועים, מאוד מתקשה לספק אינטראקציה איכותית.

<דליה בן רבי: כמה דברים על הנושא של התקנים, אז באמת אחד הדברים שבוודאי כולם יודעים, מסמך הסטנדרטים שנכתב בעקבות ועדת רוזנטל, הגדיר תקן רצוי, סטנדרט רצוי של מספר ילדים למטפלת, זה התקן של משרד הכלכלה שבעצם השתפר בעקבות ועדת הסטנדרטים, הוא עדיין כפול בערך ממה שהמליצה ועדת הסטנדרטים.

<דליה בן רבי: בעבר היו גם הרבה דיווחים על חריגות אפילו מן התקן הזה, אפילו במסמכים של הכנסת ובנתונים של משרד הכלכלה עצמו.

<דליה בן רבי: משרד הכלכלה מדווח בשנים האחרונות שיש הרבה פיקוח בנושא הזה ויש גם מערכת ממוחשבת שמתריעה על חריגות מן התקן, ופיקוח שנעשה ופה אנחנו כמובן מדברים - -

יפעת שאשא ביטון: חברים, מה הרעש?

יפעת שאשא ביטון: מה הרעש?

יפעת שאשא ביטון: מה המהומה?

<קריאה: נתונים שהתקבלו אתמול.

<קריאה: זה מזעזע.

<קריאה: האם אלה נתונים מן השטח או מוועדת הסטנדרטים?

<דליה בן רבי: אלה מהסטנדרטים.

<דליה בן רבי: נתונים מן השטח אולי משרד הכלכלה יוכל להעביר את זה - - -

<קריאה: זה עדיין חריגות.

יפעת שאשא ביטון: חברים, חברים, אי אפשר לנהל דיון ככה, אם יש לכם השגות, התייחסויות, תקבלו לדבר.

<דליה בן רבי: חשוב לציין כמובן שמדובר על המסגרות המפוקחות שבהן המצב הוא טוב.

<דליה בן רבי: יש, כמובן, בשיחות שעשינו עם אנשי מקצוע דווח על מסגרות פרטיות, במיוחד למשל, במיגזר החרדי, ששם יכולים להיות עשרים תינוקות למטפלת וכו'.

<דליה בן רבי: כמובן שככל שלהורים יש פחות משאבים - - -

<קריאה: זה בפרטיות?

יפעת שאשא ביטון: כן.

<קריאה: בחינוך החרדי זה לא כך.

יפעת שאשא ביטון: כן, בלא מפוקחות.

<קריאה: גם החרדים עובדים.

מנואל טרכטנברג: דווקא בתקופה של היובש, שבדרך כלל זה 16, 24, התקינה עולה.

מנואל טרכטנברג: זאת אומרת, לא נשארים עם התקינה, כאילו לא בודקים - - -

יפעת שאשא ביטון: פה זה 1:6 ושם זה - - -

מנואל טרכטנברג: וקופץ ל 1:9 כאשר את צריכה פה, זו תקופת היובש, לגמור את הילדים.

מנואל טרכטנברג: שזה מבחינת עבודה, זה לא פחות - - -

<דליה בן רבי: זה פי שתיים.

מנואל טרכטנברג: נכון.

<ענת שחף: לא רק זה, 1:11 ילדים בני שנתיים ובגנים היום זה כבר 1:10.

מנואל טרכטנברג: כן, כן, - - -

יפעת שאשא ביטון: או.

יפעת שאשא ביטון: קיי., או.

יפעת שאשא ביטון: קיי.

יפעת שאשא ביטון: - - - דורשת התייחסות.

<דליה בן רבי: אפילו במבחן הסטנדרטים שהוא בעצם חובר על ידי אנשי מקצוע התקינה עולה ככל ש - - -

יפעת שאשא ביטון: ככל שהגיל עולה.

<דליה בן רבי: ככל שהגיל עולה וזו סוגיה שאפשר לדון בה, אולי פה אנשים שיוכלו להגיב על זה.

<דליה בן רבי: עוד נושא הוא הכשרה והליווי המקצועי של המטפלות - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נוגעים בזה שוב - - -

<דליה בן רבי: הוא כמובן נושא מאוד מאוד חשוב בכלל לאנשי מקצוע ולאנשי מקצוע בתחום החינוך, אבל בוודאי למטפלות שעובדות, באמת, כל אנשי המקצוע שדיברנו אתם דיברו על עד כמה - - -

יפעת שאשא ביטון: אגב, רק ברשותך, כי זה חלק מן הדיון, את אומרת "זה מקובל על אנשי החינוך" אבל פה ה'באג' הוא שאנחנו עדיין לא תופסים את המטפלות כנשות חינוך ומחנכות וזה מה שאנחנו צריכים לשנות.

<דליה בן רבי: כן, אני תיכף אדבר על הנושא הזה באמת - - -

<ליאת סיקרון: כל אנשי המקצוע, כן.

<דליה בן רבי: כן, בהחלט, כל האנשים שדיברנו איתם בשטח ואנשי המקצוע דיברו על כמה התפקיד של המטפלת הוא תובעני, כמה הוא קשה גם מבחינת מספר הילדים, גם מבחינת זה שזה באמת גם טיפול פיזי וגם דרישה לאינטראקציה ויחס והורים ורגשית וכו'.

<דליה בן רבי: משרד הכלכלה יש לו כמובן תנאים מחייבים להשכלה והכשרה של מטפלות, תנאי סף שהם שתים עשרה שנות לימוד, קורסים של משרד הכלכלה, קורס סוג 1 וקורס סוג 2, כולל התנסות מעשית, דברים שגם התרחבו בעקבות מסמך הסטנדרטים.

<דליה בן רבי: יש גם הדרכה וליווי על ידי מדריכות חינוכיות בעלות מומחיות בגיל הרך.

<דליה בן רבי: כיום מתקיים פיילוט בשיתוף של ג'וינט ישראל ואוניברסיטאות, יחד עם משרד הכלכלה, של כתיבה ויישום של סטנדרט הדרכה ופיקוח במעונות מוכרים, אבל מדברים הרבה מאוד על האתגרים בהנגשה של ההכשרה, זאת אומרת, גם במקום שההכשרה קיימת, עדיין נושא אחד דובר – התחלופה הרבה של המטפלות.

<דליה בן רבי: זה בכלל נושא מאוד קריטי במערכת, הרבה מאוד מטפלות עוזבות, שוב, בגלל שכר, בגלל תנאים, קצת זוויות שונות, ולכן, דובר על הרבה מאוד מקרים שבהם מטפלות בעצם מתקבלות בלי הכשרה מוקדמת, מחוסר ברירה, כמו שדובר פה, מנהלת מעון - - - ואין לה מטפלת אז היא מקבלת את מי שתהיה או מטפלות שעוזבות לפני שקיבלו הכשרה.

<דליה בן רבי: הנושא השני שדובר עליו הוא עד כמה ההדרכה השופטת והליווי השוטף מגיעים למטפלות יותר ותיקות, שבאמת צריכות להתעדכן.

<דליה בן רבי: כל הזמן יש נושאים חדשים, דובר אפילו על נושאים כמו למשל, אלרגיות של ילדים, שהיום הוא נושא שמאוד עולה וצריך לקבל על זה הכשרה.

<דליה בן רבי: איתור ילדים בסיכון, כל מיני נושאים שצריך להתעדכן וגם למנוע שחיקה, הדרכה שוטפת זה דבר שידוע כמשהו שעוזר למניעת שחיקה ואלה נושאים שכנראה לא מספיק קיימים, גם מחוסר כוח אדם.

<דליה בן רבי: זה הסיכום בעצם, כמו הדברים שכבר עלו פה, מחסור במסגרות בכלל ובפרט במסגרות מפוקחות, בפרט חסר באזורים מסויימים, לא נכנסנו לזה אבל כמובן שזה חסר יותר באזורים מסויימים.

<דליה בן רבי: החלת סטנדרטים, איך מחילים סטנדרטים של איכות גם למסגרות פרטיות, שזו כמות עצומה של מסגרות, שבעצם רמת הפיקוח שם היא מאוד מאוד נמוכה או בכלל לא קיימת.

<דליה בן רבי: התמודדות עם האתגרים באספקת השירות לקבוצות אוכלוסייה שהזכרנו, האוכלוסייה הערבית, האוכלוסייה החרדית ועוד אוכלוסיות שיש שם סוגיות ייחודיות.

<דליה בן רבי: לא הזכרנו גם את הנושא, למשל, של המשפחתונים.

<דליה בן רבי: באוכלוסייה הערבית יש הרבה מאוד משפחתונים שזה אתגרים שונים אפילו קצת מאשר של המעונות.

<דליה בן רבי: מטפלת במשפחתון היא בודדה, היא לבד, אין לה את צוות התמיכה וזו סוגיה נוספת.

<דליה בן רבי: הנושא של התחלופה ושל המטפלות, זה משהו שהוזכר פה, של איך יוצרים בעצם איזושהי פרופסיה, איזשהו מעמד למקצוע הזה, שבאמת המעמד שלו מאוד נמוך כרגע, ושל חיזוק הכשרה והדרכה והליווי השוטף.

<דליה בן רבי: והנושא האחרון אולי שכדאי להזכיר הוא כל הנושא של בסיסי מידע.

<דליה בן רבי: איך בעצם אנחנו אוספים מידע על מה שקורה במערכות האלה.

<דליה בן רבי: עוד פעם, גם במסגרות המפוקחות ובטח במסגרות הלא מפוקחות.

<דליה בן רבי: איך אנחנו לומדים מהי רמת האיכות שם, איך עוקבים אחרי מגמות השינוי ושיפור האיכות – זה משהו שיכול להוות בסיס מאוד טוב לתהליכים האלה של השיפור והקידום של המערכת.

<דליה בן רבי: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: כינסת אותנו חזרה לנושא ואני שמחה.

יפעת שאשא ביטון: גלית יעקובוב ממשרד הכלכלה.

יפעת שאשא ביטון: ברשותך, בנוסף לדברים שברצונך לומר ואני אשמח אם באמת אנחנו נתמקד במה שקורה בתוך מעונות היום, הייתי רוצה לדעת גם מבחינת נתונים, כמה מטפלות היום הן מטפלות שקיבלו הכשרה של סוג 1 או סוג 2.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שזה משהו, סליחה?

<שמחה סחר: כמה קיבלו הכשרה וכמה נשארו בעבודה?

יפעת שאשא ביטון: בקרב המטפלות הקיימות היום, כמה מהן באמת קיבלו הכשרה?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים היום שזה משהו שהולך מתרחב, והשאלה היא עד כמה באמת זה מצליח להיכנס ולהיות מוטמע בתוך המערכת המפוקחת?

<גלית יעקובוב: אני שמחה על הדיון, הדיון לדעתנו מאוד מאוד חשוב.

<גלית יעקובוב: אני אנסה לענות על כל הדברים, יש רשימה ארוכה, רשמתי לעצמי כמה דברים אז אני אשמח לענות על הכול.

<גלית יעקובוב: דבר ראשון, לגבי הדוח, אנחנו בשיח עם מכון ברוקדייל, שמבחינתנו השיח הזה אמור להיות, התוצאה שלו אמורה להיות תיקון של הדוח, כי יש דברים שמתקינים היום בפועל ולא באו לידי ביטוי בדוח, או שבאו לידי ביטוי בצורה שהיא קצת לא מדוייקת.

יפעת שאשא ביטון: כמו למשל?

<גלית יעקובוב: כמו למשל היחס של מטפלת-ילדים שתוקן בעקבות ועדת הסטנדרטים, כמובן לא עד השאיפה של רמת הסטנדרטים אבל תיכף אני אסביר שלכל דבר יש מחיר.

<קריאה: מה תוקן?

<גלית יעקובוב: היחס, היחס של המטפלת למספר הילדים.

יפעת שאשא ביטון: מה היחס היום?

<גלית יעקובוב: היחס - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים, אני מבקשת לשמור על שקט כי אחרת אי אפשר יהיה לקיים דיון ובטח לא לשמוע אז ברשותכם.

<גלית יעקובוב: היחס הוא כמו שהוצג עכשיו במצגת ולא כמו שהוצג בדוח, כי היה פה תיקון ושיפור בעקבות ועדת הסטנדרטים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שמה שראינו במצגת היה מעודכן.

<גלית יעקובוב: במצגת זה כן נכון, זה אמור להיות מתוקן גם בדוח.

<גלית יעקובוב: דבר נוסף זה שמשני מסמכים שעברו למכון ברוקדייל הם שני מסמכים שמסבירים את כמות העבודה הפדגוגית שמבוצעת, ומבוצעת המון עבודה פדגוגית.

<גלית יעקובוב: בשיתוף פעולה עם אוניברסיטאות, בשיתוף פעולה עם האגף להכשרה מקצועית, אחרי ועדת הסטנדרטים, יש פה את השמות של המומחים שנטלו חלק בכתיבת התכניות וכו' וכו', זאת אומרת, זה לא שאנחנו חושבים שהסוגיה היא לא חשובה, אנחנו בטוחים שהסוגיה היא מאוד חשובה, העובדה שזה כן או לא במשרד הכלכלה וזו, דרך אגב, סוגיה שמבחינתי אין לה, אני לא הולכת להתייחס אליה, יש ועדה שתדון ותחליט, במהות הסוגיה הפדגוגית היא סוגיה 'סופר' חשובה והשאלה איפה זה נמצא במשרדים היא לא זו שתשנה את הסוגיה הזו - - -

יפעת שאשא ביטון: איך היא באה לידי ביטוי ברמת השטח?

חיים ילין: זה מתסכל כשאת אומרת דבר כזה.

יפעת שאשא ביטון: רגע, שניה, היא מייצגת את משרד הכלכלה.

חיים ילין: אנחנו עושים מאמץ, אנחנו עושים מאמץ כאשר אנחנו עדיין תקועים ולא רואים את התוצאות.

חיים ילין: זה מה שמתסכל, אני לא בא, אני לא אומר שפרופסורים לא באו ובחנו, ולא באתם לקראתם כי באתם בחיוב.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל בואו נראה, גלית, באיזה רמה זה באמת מוטמע בשטח, באיזה היקפים?

<גלית יעקובוב: אני רוצה לדבר אפילו על הרמה של ההכשרה של המטפלות, שבה, בנושא הזה אנחנו עושים המון עבודה.

<גלית יעקובוב: אנחנו מדברים על קורס הכשרה למטפלות, שאנחנו יצרנו תכנית ייחודית ששוב, הייתה התייעצות עם מומחים כדי לבנות את התכנית, היא אושרה.

<גלית יעקובוב: אנחנו מדברים על הגדלת השעות בעקבות ועדת הסטנדרטים של הקורס הזה שבוצע.

<גלית יעקובוב: אנחנו מדברים על קורסים ייעודיים של סוג 1 וסוג 2 שהם שני סוגים של מטפלות בכיתה, כי אחת אחראית צוות ואחת היא מטפלת רגילה.

<גלית יעקובוב: אנחנו מדברים על קורסים שנעשים תוך כדי עבודה למטפלות שנמצאות בעבודה, והן לא יכולות – כמו שחלק מן האנשים אמרו פה, הן לא יכולות עכשיו לעשות סתם קורס בנוסף לעבודה אז נוצרה תכנית ייעודית למטפלות תוך כדי עבודה - - -

יפעת שאשא ביטון: מה זה תכנית תוך כדי עבודה?

<גלית יעקובוב: קורס הכשרה מקצועי ייחודי למטפלות, מתוך הבנה שמדובר במטפלות שכבר עובדות.

יפעת שאשא ביטון: או.

יפעת שאשא ביטון: קיי.

יפעת שאשא ביטון: אז אחרי - - -

<גלית יעקובוב: שהן עובדות ולא יכולות בזמן העבודה לעשות את הקורס והתאימו להן את השעות ואת התכנים, כי זו גם מישהי שכבר עובדת אל מול מישהי שלא עובדת וכו' וכו'.

<גלית יעקובוב: דרך אגב, אני מתנצלת בשם מיכל כרמל, שהיא האחראית הפדגוגית שלנו, היא פשוט לא יכלה היום להגיע.

<גלית יעקובוב: אנחנו מדברים על קורסים למדריכות "דור מדבר", אנחנו מדברים על ריענונים של הדרכות בנושא עזרה ראשונה, אנחנו מדברים – בקיצור, יש רשימה ארוכה מאוד מאוד של קורסים, התגובה עברה גם למכון ברוקדייל והם אמרו שהם ייקחו את זה בחשבון, ויש עבודה על תיקון הדוח בהתאם לתגובה על פי המצב הקיים.

<גלית יעקובוב: לא עוד מה שאנחנו צריכים לתקן לעתיד.

יפעת שאשא ביטון: אז מתוך מה שאת מתארת, יש כבר מערך של הדרכה והכשרה ברמות כאלה ואחרות.

<גלית יעקובוב: נכון.

יפעת שאשא ביטון: כל הצוותים שנמצאים היום בשטח, הם צוותים שעברו הכשרה?

<גלית יעקובוב: לא.

<קריאה: ברור שלא.

יפעת שאשא ביטון: כמה אחוזים, זה מה ששאלתי, מה האחוז בעצם מקרב כל הצוות שעבר הכשרה או הדרכה ברמה כזו או אחרת?

<גלית יעקובוב: תראי, לנו יש את המספרים של הכמות של מה שנקרא "מטפלות מוכשרות שהמשרד הכשיר" והכשיר אפילו במימון ממשלתי, זאת אומרת - - -

יפעת שאשא ביטון: מה החלק שלהם בקרב כל המטפלות?

<גלית יעקובוב: אז זו השאלה של מה שנקרא היצע ופיקוח.

<גלית יעקובוב: עכשיו, מבחינת הסטנדרטים שלנו, כשמעון בא לבקש סמל – וזה גם אפרופו הסוגיה של כמות הדברים שאנחנו דורשים כדי לתת סמל למעון, אז למשל אחד מן הדברים שאנחנו דורשים זה אישור של המדריכה הפדגוגית, שמלווה את כל הפעילות של המעון וחייבת להיות שם למינימום שעות שנקבע, וגם העובדה שבכל כיתה צריכה להיות מטפלת סוג 2 ושתי מטפלות סוג 1.

<גלית יעקובוב: זה הסטנדרט.

<גלית יעקובוב: אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, בתוך מעון שיש בו לצורך העניין נניח שלש כיתות, ששם יש בכל כיתה נניח, שלש נשות צוות אז יש לנו שליש מהן שמוכשרות?

<גלית יעקובוב: לא, אמורות להיות כולן מוכשרות אבל, על פי הסף - - -

יפעת שאשא ביטון: "אמורות" – כן, אבל היום בפועל?

<גלית יעקובוב: יפה, אז יש לנו עכשיו את המאזן בין להתחיל לסגור מסגרות לבין לנסות למצוא את הפערים ואיך אנחנו מטפלים בפערים ולהכשיר את הפערים כדי שנגיע לסטנדרט.

<גלית יעקובוב: וזו סוגיה מאוד מאוד מאוד קשה.

<גלית יעקובוב: לדוגמה, הגענו למצב שבגלל שאנחנו רוצים לתת יותר ויותר סמלים ,

<גלית יעקובוב: אז התקבלה החלטה – שלהגיד לך שברמה הפדגוגית אני שלמה אתה – אני לא, אבל התקבלה החלטה שאומרת שבשלב הראשון, אם יש מדריכה חינוכית למעון ומטפלת אחת מוכשרת בכל כיתת מעון, אז אני מאשרת את מתן הסמל כסמל זמני ומחייבת את הארגון להכשיר אותן תוך כדי שנת הלימודים הראשונה.

<גלית יעקובוב: האם זה אידיאלי?

<גלית יעקובוב: לדעתי לא.

רחל עזריה: ואיך את יודעת אם זה קורה ומה קורה אם זה לא קורה?

<גלית יעקובוב: הסמל הוא סמל זמני, ההחלטה שהתקבלה השנה אומרת שהסמל ניתן כסמל זמני - - -

רחל עזריה: יכול להיות שהרשות בשנה הבאה - - -

יפעת שאשא ביטון: יותר תכניות הכשרה, זה משהו שאפשר להחליט שלא מקבלים ללא הכשרה.

רחל עזריה: את יודעת כמה עברו הכשרה?

רחל עזריה: את יודעת איפה זה עומד?

<גלית יעקובוב: אני רוצה לחלק - - -

יפעת שאשא ביטון: תנו לשמוע מה המצב.

<גלית יעקובוב: אני אשמח לחלק בין שתי קבוצות זמן.

<גלית יעקובוב: יש את התקופה שבה עוד לא התקבלה ההחלטה הזו ואז זזה באמת סוג של "חור שחור".

<גלית יעקובוב: אנחנו אמרנו את זה: תעשו, תעשו, תעשו, מגיע ביקור פיקוח, אומר: למה לא עשיתם?

<גלית יעקובוב: אבל לא היו לו כלים להתמודד עם זה שלא נעשה שם שום דבר.

<גלית יעקובוב: ועוד פעם, האופציה של להתחיל לסגור מסגרות היא אופציה קיימת אבל תמיד יש לה מחיר מן הצד השני.

<גלית יעקובוב: לכן התקבלה ההחלטה בשנה שעברה ולכן את היישום שלה אנחנו נדע בשנה העוקבת ונדע גם לדווח על זה, שאומרת: בסדר, אתם תקבלו אבל סמל זמני, וזה אומר שברישום לשנה הבאה – שאותו אנחנו נראה בתשע"ז, אני אדע לבוא ולבדוק אתכם ולהגיד: אם אתם השלמתם את מה שצריך אז אתם תוכלו לרשום ילדים ואם לא – לא אבל, גם אז אני תקום צעקה ועוד פעם אני אומרת, מן הצד השני - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון אבל השאלה היא, אני אגיד לך איפה ה'באג',

רחל עזריה: אז אולי תפרסי את זה - - -

<קריאה: אבל זה משהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: שניה רגע, אני רוצה לומר משהו, חברים, אי אפשר לנהל כך דיון, אני רוצה להציע משהו בתהליך, שניה רגע, אני רוצה להציע משהו בתהליך: לבוא ולהגיד: לבוא ולבדוק אותם בעוד שנה, יש – יש, אין – אין, ואז נתמודד או עם הצעקה של ההורים כי סגרו, או עם זה שיש לנו כוח אדם לא מוכשר, למרות שהוא נדרש לקבל הכשרה – לבדוק את זה בתוך התהליך, במהלך השנה, לוודא שהדברים קורים.

יפעת שאשא ביטון: אני חייבת לומר שיש היום יותר ויותר נשים שמוכשרות כמטפלות סוג 1 וסוג 2, עוד לפני שנכנסו למערכת, יש איזושהי התעוררות, כי הרבה מהן גם רוצות להשתלב בשלטון המקומי וכל אחת וסיבותיה ולכן, אני אומרת, יש אפשרות, יש אפשרות לנסות ולדרוש קליטה של נשים שכבר עברו את ההכשרה.

יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת "נשים" כי לרוב זה נשים אבל אם יש גבר שמוכן לבוא אז בשמחה אבל, יש יותר כוח אדם שעבר הכשרה ואפשר לדרוש את זה, השאלה היא האם אתם מתכוונים להתעקש על זה או שאתם אומרים: בואו נראה איך זה עובד.

<גלית יעקובוב: הכוונה היא חד משמעית להתעקש.

<גלית יעקובוב: צריך שכולם יבינו גם את המחיר של זה, זאת אומרת, הכוונה כרגע היא כן כוונה שהוכרזה חד משמעית להתעקש על זה, המחיר של זה אומר שאם יש מקום שבו לא קיימו את הדרישה הזאת אז הסמל יוסר, ויש לזה משמעות - - -

רחל עזריה: למה שהשיטה תהיה שהסמל יוסר?

רחל עזריה: בזה שהסמל יוסר את בעצם גורמת לזה שיש עשרות הורים שלא יתנו שזה יקרה.

רחל עזריה: אז תמצאי סנקציה אחרת.

רחל עזריה: לא, או שתמצאי סנקציה שניה או שתעזרי לאנשים לעבור את ההכשרה – ואני מבינה שאת עושה את זה על ידי זה שאת יוצרת את האפשרויות לעשות הכשרה תוך כדי עבודה.

<גלית יעקובוב: מימון ההכשרה על ידי המדינה.

רחל עזריה: אז זה גם מקל וגזר, אבל את לא יכולה, הסנקציה של לסגור מעון היא סנקציה לא ריאלית.

<גלית יעקובוב: עשינו מבחן - - -

יפעת שאשא ביטון: כן אבל גם האופציה שאנחנו נשארים במציאות שבה כוח האדם לא מקבל הכשרה – גם היא מבחינתי אופציה לא טובה.

יפעת שאשא ביטון: אבל שניה, אם ידעו, אם ידעו שמהיום, אם ידעו שמהיום, אי אפשר להיכנס ולעבוד במסגרת של מעונות או משפחתונים ללא הכשרה אז יותר ויותר - - -

<יעל שמרגד: אפשר יהיה לסגור מעונות.

<קריאה: ממש לא.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שיותר אנשים ילכו כדי לקבל - - -

<קריאה: לא, את טועה.

יפעת שאשא ביטון: סליחה רגע, אתם מפספסים את מה שאני אומרת, עם כל הכבוד.

<קריאה: הן לא עוברות את המבחן.

יפעת שאשא ביטון: יש פה פיספוס של מה שאני אומרת.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שאם המסר היום, כמו שהיום יודעים שגננת חייבת לקבל הכשרה של גננת אז יותר נשים הלכו ולמדו להיות גננת, כי בלי תעודת הוראה אי אפשר, שניה רגע, אני מבקשת, - - -

<קריאה: כל בתי הספר מלאים אנשים בלי תעודות.

יפעת שאשא ביטון: ובלי תעודת הוראה אי אפשר יהיה להיכנס לבתי הספר ואנשים הולכים ולומדים תעודת הוראה, אז אם הם יידעו שגם במעונות, הולכים לתהליך שבו מקבלים רק אנשי מקצוע – ואני מסכימה שבמקביל צריך לעשות תהליכים נוספים, גם לגבי המעמד וגם לגבי השכר וצריך לעשות, שניה, שניה, אז יותר אנשים ילכו לקבל את ההכשרה של מטפלות ותהיה פחות מצוקה.

יפעת שאשא ביטון: תהיה פחות מצוקה אז למה לא להתחיל?

<גלית יעקובוב: אני רוצה להתייחס לשתי סוגיות ברשותך, - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מיד אתן לך.

יפעת שאשא ביטון: שקט.

<גלית יעקובוב: הסוגיה הראשונה שחשוב להבין היא שגם הרעש שיש בציבור גם לגבי שכרם של המורים – ואני אומרת את זה בכוונה, יש תמיד את המאזן בשכר של המורים, שאומרים: תקשיבו, השכר שלהם יחסית נמוך אבל יש להם פריבילגיות אחרות ויש להם ימי חופשה, יש להם חודשיים חופש בשנה - - -

יפעת שאשא ביטון: שכר המורים הוא לא לדיון.

<גלית יעקובוב: רגע, רגע, לא, אני רוצה להסביר לך את הקושי בהעסקה של מטפלות, כי זה קושי שנובע מן השטח ואנחנו חייבים להבין אותו וצריך להתמודד אתו אבל, עד שלא נבין אותו לא נדע להתמודד אתו.

<גלית יעקובוב: וכשמגיעה מטפלת ואומרת לי: תקשיבי, בלוח השנה שלך שאת דורשת ממני לעבוד כמטפלת, אין לי חופשות בכלל, יש לי שלושה שבועות חופש בסוף השנה וזהו, כל הזמן את דורשת ממני לעבוד, יום איזוטרי פה, יום איזוטרי שם, ובשכר כזה – תקשיבי, אי אפשר לעבוד ככה, אני אלך לעבוד בחנות הבגדים ממול, התנאים שלי יהיו יותר נוחים ואני אקבל את אותו השכר.

<גלית יעקובוב: עכשיו, זה קושי שאפשר - - -

<קריאה: כל העובדים במשק עובדים ב - - -

<גלית יעקובוב: השכר, תקשיבי, להיות מטפלת - - -

חיים ילין: חודשיים?

חיים ילין: האם את מכירה גן של משרד החינוך שנסגר חודשיים?

חיים ילין: אין דבר כזה.

חיים ילין: אני לא ראיתי גן שנסגר חודשיים, לא ראיתי אף פעם גן שנסגר בהיעדר גננת - - -

<קריאה: הגנים נמצאים - - -

חיים ילין: אין דבר כזה.

<קריאה: עם - - - רישיון ועובדות בגנים בחופש הגדול עד 21 ליולי.

<קריאה: זה לא אותו דבר

חיים ילין: אין דבר כזה.

חיים ילין: השלטון המקומי לא נותן לזה לקרות.

חיים ילין: אין מצב כזה שחודשיים.

חיים ילין: המועצות מוציאות כסף מן הכיס - - -

יפעת שאשא ביטון: הסייעות לא, אני אומרת לָךְ מתוך ניסיון וידיעה אישית - - -

<קריאה: אבל אם סייעת מודיעה שהיא - - -

יפעת שאשא ביטון: הן מועסקות עד 31, הם עובדים לפי התנאים של השלטון המקומי.

<קריאה: אולי אפשר - - -

<קריאה: חברים, כן.

<משה סוויסה: מטפלת לא - - - לשלטון המקומי.

יפעת שאשא ביטון: רגע, רק ניתן לה לסיים את הדברים שלה בצורה מכובדת ואחר כך חבר הכנסת מוטי יוגב.

<גלית יעקובוב: אני חושבת שאם אנחנו לא נתמודד עם הקושי הזה, באמת, אם לא נבין את הקושי הזה לא נדע להתמודד אתו.

<גלית יעקובוב: גם הוועדה שדיברה על המחיר המפוקח של מעונות היום, שמצד אחד אומרים פה בצדק: זה מאוד יקר אבל מצד שני, אם אני רוצה להביא איזשהו טיפול משמעותי בשלבים האלה, ודרך אגב, הסוגיה של החינוכי או טיפולי, לגבי הגילאים האלה כל המחקרים מדברים דווקא על כן, חינוכי-טיפולי, עם דגש על הטיפולי פחות על החינוכי, ולא משנה באיזה משרד זה יהיה יצטרכו ללמוד מאפס עד שלש, עכשיו יש מחקר שמתחיל ב oecd ואנחנו שותפים בו, לא משנה איפה זה יהיה, חייבים ללמוד את זה.

<גלית יעקובוב: זו סוגיה שלא קשורה עכשיו לנושא אבל, אוי ברח לי, על מה דיברנו?

<גלית יעקובוב: סליחה.

<קריאה: שכר.

<גלית יעקובוב: על השכר על השכר של המטפלות.

<גלית יעקובוב: המטפלת הזאת שנדרשת למעשה לטיפול מאוד מאוד משמעותי- רגשי נקרא לזה, ההקבלה שלי אליה היא ההקבלה לגננת, לסייעת וכו' וכל המקומות האלה, ממה שאנחנו יודעים, החופשה היא מאוד משמעותית והתנאים הם מאוד משמעותיים, וכדי לדעת להתמודד עם זה אנחנו חייבים לדעת להכיר את זה ולראות גם את ועדת הסטנדרטים שלה, לא רק הסטנדרטים של תפוסה של ילד וגודל כיתה ותפוסה וכו', הדברים היותר טכניים, אלא גם הסוגיה של התעריף אצל ההורים.

<גלית יעקובוב: הרי אם הייתה מתקבלת החלטה לחוק חינוך חינם ואנחנו בעד, שב 0-3 זה יהיה חינם, אני חושבת שהסוגיה הייתה יחסית מסתדרת מעצמה, כי כאן, כל פעם כשאתה מנסה לעשות את האיזון, שאם אני מוסיף עוד ילד אחד בכיתה או מוריד ילד בכיתה או מוסיף מטפלת, ההשלכה המיידית של זה היא על התעריף של הורה, שבסוף הוא יגיד לך: טוב, אני לא יודע להתמודד עם כזו עלות, תעזבו אותי, אני לא יכול, או ההחלטה שהסבסוד שלנו הוא סבסוד עד גג מסוים ולא יותר מזה, כי אנחנו לא מסוגלים תקציבית להביא יותר מזה – זה המאזן, אז האם שאני רוצה להביא עכשיו עוד מטפלת?

<גלית יעקובוב: בוודאי שאני רוצה להביא עכשיו עוד מטפלת, אבל האם אני מסוגלת להודיע להורים ולהגיד: טוב, עכשיו תשלם עוד חמש מאות שקל לחודש כי זה התעריף, או לבוא לארגונים ולהגיד להם: תספגו את העלויות.

<גלית יעקובוב: אני לא יכולה לעשות את זה, זה לא משחק שאני יכולה לשחק.

<גלית יעקובוב: כמובן שככל שמחליטים על חוק חינוך חינם – וואוו, זה יהיה דבר מדהים שלדעתי לא יהיה מישהו - - -

חיים ילין: אין, תקשיבי, עזבי, אין חינם, זה כותרת.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה עם מה שאת אומרת - - -

<גלית יעקובוב: חינם כמו מגיל שלוש.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה - -

מנואל טרכטנברג: מכיתה א', ב' ו-ג' ועד י"ב.

<לית יעקובוב: דווקא מגיל 3-6 זה יותר סבבה.

יפעת שאשא ביטון: גלית, אני מסכימה לחלוטין עם מה שאת מציגה כאן ואין שאלה שצריך לפתוח את זה ולקיים חשיבה אבל, דבר אחד אני חושבת שהוא לא שנוי במחלוקת ואסור לנו לוותר עליו – זה כן נושא ההכשרה.

<גלית יעקובוב: ברור.

יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שאם אנחנו נעמיד את זה כיעד ונגיד באופן חד משמעי שזו המגמה שאליה אנחנו הולכים, אז יותר אנשים ילכו לקבל את ההכשרה ל"לידה עד שלש" ללא לימודי תואר, שניה, אני מכירה גם אנשים שעושים את זה וולנטרית ואני חושבת שאנחנו יכולים ללכת - - -

<קריאה: אנחנו מכירים את - - -

יפעת שאשא ביטון: או.

יפעת שאשא ביטון: קיי.

יפעת שאשא ביטון: , אני אתן לך את האפשרות לדבר.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מוטי יוגב, בבקשה, אחר כך אני אתן לךְ להתייחס.

מרדכי יוגב: שלום לכולם, ברשות יושבת הראש, דיון חשוב מאוד.

מרדכי יוגב: קודם כל אני רוצה לשאול אם יש פה בדיון גם נציגי משרד החינוך?

<קריאה: כן, כן, כן.

מרדכי יוגב: והאם יש פה גם נציג ראש הממשלה שעוסק בעניין?

מרדכי יוגב: הפרוייקטור - - - מבחינתי, אז חשוב שיהיה.

יפעת שאשא ביטון: בואו ננסה רגע אנחנו, בואו לא נתלה את זה ב"אם, כאשר, אפשר לתקן", יש דברים שאפשר לתקן עוד לפני שזה עובר.

מרדכי יוגב: נכון אבל אני חושב שהדיון הזה הוא חשוב ואני חושב שהמעורבות בשמיעת האנשים פה היא חשובה, ואם ראש הממשלה במליאה, בשבוע שעבר, ביום רביעי, עמד שר החינוך מעל הבמה ואמר ראש הממשלה: אכן, יש צוות כזה במשרד ראש הממשלה - - -

חיים ילין: אחרי שהפילו את החוק - - -

מרדכי יוגב: בסדר גמור, יש פה את חבר הכנסת חיים ילין, ש"שכב על הגדר", בסדר גמור, אנחנו "נשים את הבונגלו", הכול, "נפרוץ את הפירצה", במשלים שכאלה.

מרדכי יוגב: אני רוצה לומר דברים פשוטים.

מרדכי יוגב: אחד, תפיסת העולם ברורה לכולנו, זו באמת שעת זהב, יש פה שעת זהב, דיברנו על זה, אני לפחות מניסיוני יודע, שגם בקדנציה הקודמת עסקנו בזה ולא פרצנו את הציר.

מרדכי יוגב: אני חושב שיש פה צורך להתייחס לכל ילד עוד בטרם ההתייחסות החינוכית או הכלכלית, המדינה תלך צעד קדימה, כאשר היא תגיד שכל ילד 0-3 גם הוא מקבל איזה ואוצ'ר לחינוך שלו, בין אם היא תצליח לנהל אותו בצורה חינוכית-טיפולית, טיפולית-חינוכית, במסגרת מעון או במסגרת משפחתון, או במסגרת אחרת, כל ילד יזכה באיזה וואצ'ר לחינוכו בגיל הזה, או לטיפול שלו בגיל הזה, אם למעון ואם למשפחתון.

מרדכי יוגב: בכמה מדרגות פשוטות של דיפרנציאליות של הכנסה.

מרדכי יוגב: הדבר הנוסף, כל הנושא של סטנדרטים, הכשרה ופיקוח אני אקצר, לא אומַר.

מרדכי יוגב: מעמד המקצוע והכשרה – אותו דבר, אני חושב ששום דבר לא יכול להיות ב'בום', יש עובדות ותיקות מאוד, עם הרבה ניסיון שלא תוכל להגיד להן היום לעבור מבחנים, זה לא יהיה רלבנטי.

מרדכי יוגב: כל זה יצטרך להיות בתהליכיות שבה יהיו ותיקות שהוותק יאשר אותן וצעירות יותר training on the job, הכשרה 'תוך כדי' לפי ההגדרה, שאולי בעוד שלש שנים, לא ייכנסו כלל למאגר של הדבר הזה כאלה שלא עברו את ההכשרה.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאני אומרת.

מרדכי יוגב: גם ההכשרה הזו משתלמת וגם היא מתפתחת.

מרדכי יוגב: הדבר הנוסף, יש פה באמת עניין של תקציב גדול אבל יש סדר עדיפויות של מדינה.

מרדכי יוגב: ילדים זה שמחה, ילדים זה ברכה וסדר עדיפות של מדינה שרואה – כפי שפרופ' טרכטנברג זיכה אותנו באופן אישי, הייתי סגן ראש מועצה, בניתי 44 כיתות גן חדשות רק במועצה אזורית אחת.

מרדכי יוגב: צריך להגדיל - - -

<קריאה: קיבלת כסף - -

יפעת שאשא ביטון: חברים.

מרדכי יוגב: לפי צורך.

יפעת שאשא ביטון: מה זה התיקון הזה?

<קריאה: שמענו על הכסף.

מרדכי יוגב: וכך גם לגבי המעון והמדיניות הזאת בגיל הרך, אני חושב שהיא מעצבת, הזכרתם פה את הצדדים הטיפוליים, החינוכיים, את הקוגניטיבי ואת הרגשי ואני חושב שגם את החברתי, זה מאוד משמעותי, ואנחנו, הורים יודעים, מן המעט ניסיון שלי, ילד במשפחתון או ילד לבד בבית מול ילד בתוך החבורה הזו כבר אינטראקציה שמתקיימת, היא עוד צד שנותן עדיפות למעון, ומי שלא תרצה אז עדיין יכולה לשמור את הילד אצלה וזה בסדר.

מרדכי יוגב: אני מסיים.

מרדכי יוגב: זו באמת שעת זהב.

מרדכי יוגב: ומכיוון שאני מודע לכך ואני חושב שעל בסיס המחקר הזה, אסור לפספס פה שום דבר ואסור להתחיל שום דבר מחדש.

מרדכי יוגב: כיוון שאני יודע שהיום מכון מנדל נתבקש כנראה על ידי משרד רוה"מ להביא לנו נתונים דחוף, אז אני חושב שאנשים שיש בידם חומר, צריכים לפנות למכון מנדל, כולל ברוקדייל, כולל ארגוני הנשים וכולל כל מיני גופים אחרים, כל אחד שייעשה את החיבורים – כולל אנחנו בפנייה, כדי ששום מידע או ידע מצטבר – כפי שאמר פה דר' יצחק קדמן, לא יתחילו את הכול מחדש אלא יהיה על בסיס מה שיש פה ואנחנו אז, לוודא דרך הנהלת הועדה, מתי הם צריכים להגיש לראש הממשלה, אם תוך שבועיים אז בעוד שלושה נעשה פה דיון מעקב, אם תוך שלושה אז תוך חודש נעשה פה דיון מעקב, בפרקי זמן יותר קצרים, לא כאלה של שלושה חודשים, שכל סוגיה אחרת שנדונה במשרדי ממשלה לא מסוגלים לתת תשובות.

<גלית יעקובוב: אני לא בטוחה שזו מהות - - -

מרדכי יוגב: שבוע עשרה ימים לקבל את הדוח, יכולים לשבת פה כשופטים כל האנשים, להתייחס כרפראנס זה בסדר גמור, ולהיות אנחנו עם יד על הדופק על הדברים הנעשים ולראות גם, בעזרת השם, בשינויים ובסטנדרטים, שאין לי ספק שכולם יעלו וישתנו לטובה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת מוטי יוגב.

מנואל טרכטנברג: מילה - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל מילה אחת כדי שנאפשר לאנשים.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה לשאול שאלה.

מנואל טרכטנברג: איך קוראים לך? גלית.

יפעת שאשא ביטון: מי זו שני?

מנואל טרכטנברג: גלית, אני רוצה לשאול, כמה עובדים יש במשרד הכלכלה על הנושא הזה של המעונות וכמה מתוכם, כמה מתוכם עוסקים בעניין של הרישום, סינון, וכו', כל הפאזה הפנימית והאקטיבית, וכמה עוסקים בפן הפדגוגי, התכני, של העניין הזה?

<גלית יעקובוב: אם אתה מדבר על רישום ורישוי של מוסדות, האם הבנתי נכון את השאלה?

<גלית יעקובוב: או של הילדים.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה לעשות אבחנה, כלומר, יש נניח מאה, סתם אני זורק מספר.

יפעת שאשא ביטון: כמה בצד ה - - - כמה בצד התוכן?

<גלית יעקובוב: חמישים.

מנואל טרכטנברג: חמישים איש.

מנואל טרכטנברג: כמה מהם עוסקים – בבואי נקרא לזה אדמיניסטרציה, שכוללת אלמנטים של רישום וכו' וכו' וכמה עוסקים בפן של התכנים?

<גלית יעקובוב: אם מדובר, אם אני מבינה את השאלה, יש לנו שש עשרה מפקחות, מתוך חמישים איש שנמצאים באגף יש לנו שש עשרה מפקחות, זה כוח הפיקוח שיש לנו, לפיקוח הבטיחותי אנחנו עושים שירותים שהם שירותי out sourcing שאנחנו מקבלים מיבדקות בטיחותיות שבאות ועושות לנו את העבודה הבטיחותית, שאותה אנחנו לא יודעים לעשות כל כך טוב.

<גלית יעקובוב: הרישום של הילדים מתבצע במעונות עצמם, הדרגה זה מוקד מיוחד, שגם כן, רכישת שירותים שהוא עושה את כל התכלול של הדבר הזה – ואנחנו יודעים שיש על זה המון ביקורות ואנחנו יושבים על זה ואנחנו מנסים לפתור את הביקורות, ויש ישיבה השבוע לגבי תיקון של המבחנים באופן שיעזור יותר לנשים שהן בחופשת לידה, כי זו בעיה שהיא בעיה מוכרת.

<גלית יעקובוב: דרך אגב, הדרגה לא מופסקת להן, כשהן יוצאות ללידה, אבל כשהן רוצות לחזור יש קושי.

<גלית יעקובוב: בדקנו את זה, הקושי הוא לא כשהיא יוצאת לחופשת לידה, הקושי הוא כשהיא חוזרת, אנחנו השבוע מקיימים על זה דיון גם עם האוצר, כדי לנסות לתקן את המבחנים.

אורי מקלב: הילד הגדול נכנס פעם ראשונה - - -

מנואל טרכטנברג: הגדול הוא רק אחד אז - - - , גלית, מה שאני רוצה להגיד, מה שאני רוצה להגיד, תראי, שש עשרה מפקחות.

מנואל טרכטנברג: באמת, אתם עושים עבודת קודש, שלא ישתמע פה שמישהו בא להתריס כלפיכם, מה שאני רוצה להגיד, יש כאלפיים מעונות משהו כזה, כל מפקחת צריכה לפקח על מאה ועשרים מעונות, משהו כזה, כמה פעמים בשנה היא יכולה לבקר ולעשות מעקב?

מנואל טרכטנברג: אז את מבינה?

מנואל טרכטנברג: זה לא הגיוני, כלומר, הרי בסוף התכנים וכו' צריך להנחיל אותם והמפקחת - - -

<גלית יעקובוב: זה יותר גרוע מזה, זה יותר גרוע מזה.

<גלית יעקובוב: יש את המסגרות הפרטיות שאנחנו גם אמורים לפקח עליהן - - -

מנואל טרכטנברג: נכון, נכון.

<קריאה: הם לא מספיקים להגיע - - -

<גלית יעקובוב: אנחנו מפקחים רק במקרה של סכנת חיים שמביאים אלינו ורק אז אנחנו נכנסים ובגלל זה אנחנו מנסים להעביר - - -

יפעת שאשא ביטון: זאת הסיבה שאני יושבת פה על השולחן.

<גלית יעקובוב: ולכן חוק הפיקוח מאוד מאוד חשוב.

מנואל טרכטנברג: מה שאני רוצה להגיד - - -

<גלית יעקובוב: חוק הפיקוח, ושוב, לא משנה באיזה משרד, הוא חוק מאוד חשוב.

מנואל טרכטנברג: מה שאני רוצה להגיד, האם אפשר - - -

<גלית יעקובוב: על ההתנהלות של מעונות היום.

מנואל טרכטנברג: כן.

<קריאה: אם נותנים להם להיכנס - - -

מנואל טרכטנברג: רבותי, מה שאני רוצה להגיד זה שבסוף, מה שקורה הוא, הרי למה את אומרת שאת אותם דברים צריך לעשות ולא חשוב איפה, זה נכון אבל מה קורה, זה הרבה תלוי בסדר העדיפויות בתוך המשרד עצמו, משרד הכלכלה – ואני מכיר אותו היטב, משרד הכלכלה, שנים, מכל מיני זוויות, הנושא של הגיל הרך לא יהיה אף פעם נושא מרכזי בסדר העדיפויות של המשרד עצמו, בפרט כשהוא בא להתמקח על תקציב שנתי מול האוצר.

מנואל טרכטנברג: וזו עובדה, כי מדד - - - תמיד יזכה ליותר תשומת לב וכו' ומרכז ההשקעות, הנושאים הם אחרים, הנושאים שמשרד הכלכלה מטפל בהם הם שונים לחלוטין והם בסדר גודל מבחינת הכסף והעוצמה וכו' וכו' - - -

יפעת שאשא ביטון: הדגשים הם אחרים, אין שאלה חבר הכנסת.

<גלית יעקובוב: מבחינת המשרד זו לא נכון - - -

מנואל טרכטנברג: שלא נצפה - - -

אורי מקלב: מפקחות - - -

יפעת שאשא ביטון: בדיוק, המפקחות - - -

אורי מקלב: איזו הכשרה, אני רוצה לשאול שאלה יותר חמורה, אני רוצה להביך אותם, איזו הכשרה - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו היינו בסוגיה של ההכשרה.

אורי מקלב: פדגוגית אבל המפקחות מה הן לומדות?

<גלית יעקובוב: גם המפקחות מוכשרות ל - - -

אורי מקלב: מוכשרות - - -

יפעת שאשא ביטון: שָנִי.

<קריאה: שאלה טובה.

יפעת שאשא ביטון: אבל ממש בשתי דקות כדי שנוכל לאפשר פה לעוד כמה שיושבים סביב השולחן.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<שני רוזנבליט שמעונוביץ: שמי שני רוזנבליט שמעונוביץ, בעבודתי אני עורכת דין בפרקליטות מחוז ירושלים אבל אני פה כדי לדבר כאמא לשלושה ילדים בגילאים שלש ומטה פחות או יותר, האחרונה עכשיו - - -

אורי מקלב: מזל טוב.

<שני רוזנבליט שמעונוביץ: כן, שיקולים של קריירה.

<קריאה: כל שנה ילד, איך זה הולך?

יפעת שאשא ביטון: בסדר, ברכה, ברכה, או.

יפעת שאשא ביטון: קיי.

<שני רוזנבליט שמעונוביץ: וככה בעצם התגלגלתי השנה למעון, היה לנו גן פרטי בשכונה שהיינו מאוד מאוד מרוצים ממנו ופתאום השנה, המתנ"ס אמר לנו שהוא בעצם עושה תהליך וזה יהפוך לגן ומאוד שמחנו.

<שני רוזנבליט שמעונוביץ: לא ידענו מה זה אומר אבל אמרנו: בסדר, אולי יהיה פיקוח יותר טוב, אולי נקבל הנחות וכו'.

<שני רוזנבליט שמעונוביץ: התוצאה הייתה עגומה מאוד.

<שני רוזנבליט שמעונוביץ: ראינו את זה מן הרגע הראשון.

<שני רוזנבליט שמעונוביץ: הגיעה מישהי סייעת בכירה, אישה שבמפגש הראשון שלה הצהירה ש"אין לה שום ניסיון עם ילדים בגיל הזה, היא לא כל כך יודעת אבל יהיה בסדר".

<שני רוזנבליט שמעונוביץ: הילדים לא קיבלו שום תוכן חינוכי, ואנחנו מדברים על ילד שלכאורה בן שנה וחצי אז כאילו: מה הוא כבר צריך, לא צריך לפתור אינטגרליים.

<שני רוזנבליט שמעונוביץ: מצד שני, אנחנו, כל מי שהוא איש מקצוע יודע מה אפשר לעשות עם הילדים בגיל הזה ועכשיו, כשהבן שלי עבר גן אז אני גם רואה.

<שני רוזנבליט שמעונוביץ: בעצם בגן שלנו, של התמ"ס, הייתה התעללות, כך בעצם גילינו את זה.

<שני רוזנבליט שמעונוביץ: כל הזמן הרגשנו שמשהו לא טוב קורה שם ולא ידענו אם זה סתם ככה תחושת בטן או שבאמת יש דברים בגו.

<שני רוזנבליט שמעונוביץ: ואז הגיעה לידינו הקלטה, ששומעים את הסייעת הבכירה אומרת "אוי, תסתכל על היצירה שהילד פיגור שיכלי הזה עשה" , "תראי מה הסתום הזה עושה", "מי הירשה לך לקום?

<שני רוזנבליט שמעונוביץ: תחזור מיד לישון", "נמאס לי כבר מן הילדים, האלה, אני לא יכולה יותר "די", כל היום צרחות, הילדים בוכים, ובאותו רגע כמובן שאנחנו ועוד כמה משפחות ברחנו מן הגן, אבל הבאנו את הדברים למפקחת, שיושבת מרחק של שני מטר מדלת הגן.

<שני רוזנבליט שמעונוביץ: בהתחלה היא כמובן הכחישה, "אני לא יודעת", "זה לא הגיוני" וכו' ואז עימתנו אותה עם העובדות.

<שני רוזנבליט שמעונוביץ: וגם הסתבר לנו שהיו כבר תלונות בעבר של הורים שלא דיווחו לה שאר ההורים אבל היא כבר ידעה מן הנושא ובמקום פיקוח קיבלנו טיוח.

<גלית יעקובוב: המפקחת של המשרד או המפקחת של הארגון שהפעיל את המעון?

<שני רוזנבליט שמעונוביץ: זו מפקחת של המתנ"ס.

<גלית יעקובוב: אנחנו מדברים על נאורה?

<גלית יעקובוב: על איזה מעון אנחנו מדברים?

<קריאה: הרכזת במתנ"ס - - -

<גלית יעקובוב: באיזה מעון מדובר?

<שני רוזנבליט שמעונוביץ: מתנ"ס בקעה.

<גלית יעקובוב: אבל לא דיברת עם המפקחת שלנו.

<שני רוזנבליט שמעונוביץ: אני לא יודעת, דיברנו עם הנהלת המתנ"ס ואחר כך אני לא יודעת.

<גלית יעקובוב: אלינו למשרד לא הגעת.

יפעת שאשא ביטון: המקום הכי חשוב ששם זה לא התנקז.

<שני רוזנבליט שמעונוביץ: אז בעצם מה שקרה בפועל הוא שההורים החזקים, שיכלו להוציא את הילדים מן הגן עשו את זה בשנייה, כל הילדים שלנו כבר מוסדרים בגנים פרטיים, והסיפור הזה של תמ"ס וזה מאחורינו אבל, מצד שני, גם אנחנו זוגות צעירים ש"רצים לדירה", רוצים קצת לשאוף לקריירה ולהתבסס וכל זה, היינו מצפים מן המדינה לאיזושהי עזרה בתחום הזה של חינוך הילדים.

<שני רוזנבליט שמעונוביץ: לא יכולים.

<שני רוזנבליט שמעונוביץ: כמו שרחל אמרה, היום, עם העלאת גיל הנישואין או שיקולי קריירה, אז שכמותי מנסים לדחוס כמה ילדים בפרק זמן קצר, ובעצם רצינו ליהנות מן השירות ולא קיבלנו, ובמקום זה קיבלנו מדגם מאוד מאוד רע של - - -

<יצחק קדמן: זה לא מקרה חריג, שיהיה ברור.

<יצחק קדמן: זה גם לא המקרה הכי חמור.

<שני רוזנבליט שמעונוביץ: גם מה כבר אמרו לילד?

<יצחק קדמן: יש מקרים הרבה יותר קשים שקורים ואני לא אומר את זה כדי לנחם אותך אלא כדי שנכניס דברים לפרופורציה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה שני.

יפעת שאשא ביטון: זה רק אני חושבת מחדד דווקא את הסוגיה שעל אף הפיקוח – והוא חשוב ואנחנו נפעל לקידומו והכול, כוח האדם שנכנס למעונות הוא הפקטור המשמעותי כאן, וזה מחזיר אותי לתחילת הדיון, שם אנחנו צריכים לשים את הדגש וכן, להתמודד עם האתגרים והקשיים, אני מסכימה עם הכול אבל, אנחנו צריכים לשים את האצבע על עניין כוח האדם שנכנס בעצם לטפל בילדים שלנו, כי משם יתחיל השינוי.

<גלית יעקובוב: אני רק רוצה להגיד שההכשרה שלהן לא בהכרח אומרת שזה לא יקרה, זאת אומרת, אם אנחנו כן ראינו - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון אבל זה יכול למזער.

<גלית יעקובוב: נכון אבל אני רוצה שאף אחד לא יחשוב שהעובדה שאנחנו מכניסים רק אנשים עם קורס כזה או קורס אחר, פותרת לנו את הבעיה והיא קיימת, של מקרים נורא – ואני אגיד כמו אימא, נורא נורא קשים ולא מקובלים, של מקרים כאלה שקורים, והם קורים, הם קורים לא רק אצלנו, הם קורים בגנים, הם קורים בפרטיים, הם קורים, אסור שהם יקרו ואת זה אנחנו צריכים, יש את סוגיית ההכשרה ויש את הסוגיה של זה.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר, כשנכנס אדם שעבר איזשהו תהליך אז זמן הסתם, אנחנו צפויים לפחות תופעות כאלה, לפחות כל פעם.

<קריאה: בשביל מה לפקח?

<קריאה: הוא לא עבר הכשרה אז בשביל מה לפקח?

יפעת שאשא ביטון: כן, את שמרימה את האצבע.

יפעת שאשא ביטון: שם בבקשה לפרוטוקול.

יעל דיין: יעל דיין מן האוניברסיטה העברית.

יעל דיין: אני, האמת - - -

יפעת שאשא ביטון: דר' יעל דיין.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יעל דיין: דר' יעל דיין.

יעל דיין: רציתי להגיד כמה דברים אבל, כשאנחנו מדברות על הגיל הרך אז באמת, זה לוקח אותנו להמון המון המון תחומים, וזו, אני חושבת, אחת הסיבות לכך שההצעה של פרופ' טרכטנברג היא טובה, שבאמת תהיה איזושהי רשות שתטפל בזה אבל, נראה לי נורא חשוב שהדיון פה, רצוי היה שהוא באמת יתמקד במצב ובסטטוס ובאיכות העבודה של המטפלות במעונות היום, למרות שיש עוד מיליון עניינים אחרים שאפשר לדבר עליהם.

יפעת שאשא ביטון: מסכימה.

יעל דיין: מכיוון שהן אלה – דיברנו על אינטראקציות כמרכיב, הן אלה שיוצרות את האינטראקציות האלה, עכשיו, הן לא עובדות בתנאי עבודה שמאפשרים להם ליצור את האינטראקציות האלה.

יעל דיין: זה לא קשור, רגע, וזה לא קשור למשרד זה או אחר, זה קשור למדיניות שבאה מלמעלה, ממשרד ראש הממשלה וממשרד האוצר.

יעל דיין: מה שקורה זה שהמטפלות הפכו לש.ג.

יעל דיין: ולשק החבטות של כל התסכולים שלנו בהקשר למערכת הזו, מכיוון שהן – כל מה שאנחנו יודעות באוניברסיטה, גם מן המחקרים וגם מעדויות של הסטודנטיות שלנו, שעושות פרקטיקום במעונות יום, הן נמצאות כל הזמן במצב הישרדות, "לגמור את היום בשלום" כי אין תקינה ואין תנאים ואין עזרה.

יעל דיין: לבוא ולדון בהכשרה שלהן זה כמעט חסר משמעות של הווה, של 'כאן ועכשיו', מכיוון שמשרד הכלכלה, אני עדה לזה, עבד הרבה מאוד על תכניות הכשרה, לא שם הבעייה, במילא אלה שעושות שם את ההכשרה לא מגיעות למעון בכלל, זה לא 'אחד לאחד', הן לא מגיעות למעון מכיוון שלא כדאי להן להגיע למעון ואז, מי שמגיעות למעון הן כאלה שלא עברו הכשרה – לא בגלל שההכשרה לא טובה, אלא בגלל שהיא טובה - - -

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא מבקר את ההכשרה, אנחנו בסך הכול מנסים להבין את תמונת המצב בתוך המערכת.

יעל דיין: ההכשרה היא לא נתון משמעותי פה, לאיכות החיים של תינוקות במעונות, זה לא נתון משמעותי מכיוון - - -

רחל עזריה: אז מה משמעותי?

יעל דיין: אני חושבת שזה שילוב של שלושת הדברים שאנחנו הצגנו, של הכשרה, של תנאים, של מעמד, של שכר, בעצם זה השילוב של כל הפקטורים האלה ואמרתי בצורה מפורשת: צריך לפעול בכל הערוצים.

יעל דיין: נכון, אני רוצה להגיד עוד, אני מסכימה - - -

יפעת שאשא ביטון: וההכשרה היא משמעותית.

יעל דיין: היא משמעותית לגמרי ברמה המקצועית אבל היא לא משמעותית ברמה הפרקטית של מה שקורה היום במעונות, כי במעונות היום יש מעט מאוד מטפלות שעברו הכשרה וזו הבעיה.

<קריאה: ולמה?

יפעת שאשא ביטון: שקט, חברים, תנו לה בבקשה לדבר.

יעל דיין: שיהיה - - - לגבי הכשרה.

יעל דיין: אל"ף, ועדת הסטנדרטים – ואני חייבת להגיד, - - - פה לא תמיד נותנים לה את הקרדיט, כי היא זו שיזמה את ועדת הסטנדרטים - - -

יפעת שאשא ביטון: אסורות כפיים באולם.

יפעת שאשא ביטון: - - - הכללים.

יעל דיין: בוועדת הסטנדרטים, שני דברים אני רוצה להגיד על ההכשרה.

יעל דיין: בוועדת הסטנדרטים הייתה תת- ועדה של הכשרה, שאני הייתי במקרה יושבת הראש שלה, שתת-הועדה הזו דיברה על העברת ההכשרה למשרד החינוך, שוב, להכשרה במכללות לחינוך, צריך גם על זה לדבר, לא רק על ההעברה המעונות למשרד החינוך אלא גם על העברת ההכשרה למשרד החינוך.

יעל דיין: דבר שני, צריך לקחת בחשבון שגם המכללות לחינוך עברו שינוי בשנים האחרונות, והיום הכשרת גננת היא מלידה עד שש, אז גם את זה צריך לקחת בחשבון כשמדברים על הכשרה אז אלה פרמטרים שצריך לקחת אותם בחשבון.

יפעת שאשא ביטון: מסכימה, תודה רבה יעל, על ההבהרות והדברים החשובים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהם ממקדים אותנו בשיח ואני אשמח באמת אם אנחנו נמשיך עם הכיוון הזה ונחדד את הנקודות שעלו.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, שם לפרוטוקול ואם אפשר בקצרה כדי שנוכל לשמוע.

יפעת שאשא ביטון: אתם תקבלו, בסדר, שנוכל לשמוע פה כמה שיותר.

<נורית טננבוים: שמי נורית טננבוים ואני מנהלת רשת הגיל הרך בנעמ"ת.

<נורית טננבוים: אני רוצה לחדד פה כמה דברים, מן הראייה שלנו מבחינת הארגונים.

<נורית טננבוים: אני שמחה על כל הדברים שדיברו פה.

<נורית טננבוים: צריך להבין מה קורה בשטח כדי בכלל ללכת ולהתחיל תהליך.

<נורית טננבוים: בשטח יש מטפלות שכל הזמן נמצאות בדלת מסתובבת, וזה לא רק בנעמ"ת כי זה גם בגנים הפרטיים.

<נורית טננבוים: מטפלות לא מחזיקות מעמד.

<נורית טננבוים: השאלה היא למה.

<נורית טננבוים: אז ברור שמה שקראו פה במצגת של מכון ברוקדייל – שאני למדתי אותו הרבה והייתי מאוד שמחה, כי מבחינת נעמ"ת ומבחינת ההכשרה ומבחינת הפיקוח, אנחנו מצויינים.

<נורית טננבוים: מבחינת האחריות יש לנו מגבלה, כי אין לנו מספיק תקינה אז היום הן עובדות מאוד בלחץ ועם השנים, בשנים האחרונות, הן כבר לא מטפלות אחת לשש תינוקות, בתינוקות שהם מגיל חצי שנה ומעלה, אלא יותר ויותר נכנסים תינוקות בני שלושה חודשים.

<נורית טננבוים: יש הבדל בין מטפלת לששה תינוקות בני חצי שנה – שזה לא טוב, לבין מטפלת לששה תינוקות בני שלושה חודשים, שזה עוד יותר גרוע.

<נורית טננבוים: יש אחר כך את החוק, ואנחנו עובדים קשה מאוד כדי לפקח על המטפלות שלנו.

<נורית טננבוים: יש את החוק של חסרי ישע, הן מפחדות מתגובות של הורים, מתגובות של זה ואחר, כי הן צריכות לעמוד לפי החוק והן צריכות להיות בני אדם כלפי התינוקות.

<נורית טננבוים: מצד שני, הן לא מסוגלות, הן לא מסוגלות שיהיו להן עיניים גם פה וגם פה וגם פה, כי יש בעיה של מחסור בכוח אדם.

<נורית טננבוים: מה עוד קרה בשנים האחרונות וצריך להסתכל ברמת המאקרו?

<נורית טננבוים: ברגע שהחליפו את החוק, הוציאו את החוק של חוק חינוך מגיל שלוש, המון מטפלות עזבו את המערכת שלנו לטובת הגנים.

<נורית טננבוים: למה?

<נורית טננבוים: כי שמה יש יותר חופשות, כי שם לעיתים יש שכר יותר גבוה וגם אם השכר לא יותר גבוה, אז בגנים יותר קל לטפל, זה לא חיתולים, זה לא בקבוקים, זה הרבה יותר קל.

<נורית טננבוים: למה שהיא תעבוד קשה?

<נורית טננבוים: ואנחנו בנעמ"ת חווינו את זה, שהמטפלות הכי מנוסות שלנו, הכי טובות שלנו, פשוט עזבו בכמויות כי מצאו להן מקומות עבודה אחרים.

<נורית טננבוים: אז אם אנחנו מדברים על הרמה של מדינת ישראל ושהגיל הרך הוא חשוב למדינת ישראל, אז צריך ברמה המערכתית – וזה לא משנה אם זה פה וזה לא משנה אם זה במשרד החינוך או במשרד הכלכלה, מישהו צריך להרים את הכפפה ולהבין שהבסיס לטיפול בילדים שלנו הוא המטפלת הבודדת שנמצאת.

<נורית טננבוים: ויהיו ארגונים שיפקחו ואנחנו מפקחים, ויש לנו תכניות פדגוגיות מפה ועד להודעה חדשה, ואנחנו מיוזמתנו ומכספנו כארגון עושים את הסיווגים, אבל ברגע שהיא מוצאת משהו עם יותר כסף, פחות מאמץ ועם מעמד, אז היא פשוט תלך.

<נורית טננבוים: ואלה שלושת הדברים שדיברו עליהם במחקר ומדברים על זה שנים, צריך לעשות להן מסלול, צריך להבין שמטפלת בגיל הרך הוא תפקיד חשוב, וכשמדינת ישראל חושבת שזה תפקיד חשוב אז היא פועלת בכל המישורים בצורה הזו.

<קריאה: אז יהיה להם גם אופק מקצועי.

<יצחק קדמן: אל תתווכחו על החוק אז אולי יהיה להן מעמד חוקי ויהיה להן את ה - - -

<קריאה: החוק לא פותר את כל הבעיות.

<יצחק קדמן: החוק, אם החוק הזה היה יכול לעבור - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה מדבר על מה, על חוק הפיקוח?

<קריאה: הוא לא מתוקצב.

<קריאה: החוק לא עבר.

<קריאה: הוא לא מתוקצב אז אי אפשר - - -

<יצחק קדמן: במשך ארבע הכנסות האחרונות היו דיונים נוקבים פה, מאות שעות, וחלק גדול מן המשתתפים פה ישב ליד השולחן הזה ושולחנות אחרים, וישבו על כל פרט, כולל מה שנקרא "דור המדבר", כי אי אפשר ליישם דבר כזה ביום אחד, אז עשו את זה יישום הדרגתי על פני אחת עשרה שנה, - - -

<קריאה: מה פתאום?

<קריאה: מה פתאום?

<יצחק קדמן: אפשר לשנות מן היסוד את המצב, זה מצריך חקיקה, זה מצריך סטנדרטים, זה מצריך רישוי, ומצריך מעל הכול תקציבים ושינוי בתפיסה - - -

<קריאה: החוק לא עושה את זה.

<יצחק קדמן: והיפוך הפירמידה, היום, ככל שדרגת ההשכלה עולה – אוניברסיטה, תיכון, יסודי, גן – המעון נמצא בתחתית של הפירמידה וצריך להפוך את הפירמידה על ראשה ואגב, זה לא נכון שאין להם כסף, היה פה בחדר הזה, הופיע שלום שמחון, היה פעם שר - - - כזה, והוא בא בשם הממשלה עם שטר של מיליארד שקל תוספת, תוספת לעניין הזה, כתנאי להעברת החוק.

<יצחק קדמן: הכסף הזה ירד לטמיון, אף פעם לא השתמשו בו.

<יצחק קדמן: רוצים לעשות משהו?

<יצחק קדמן: לשנות את החוק, לעגן את המאמץ של כל המסגרות האלה בחקיקה, להפוך את הפירמידה, לתת לגיל הרך את העדיפות הכספית והמחשבתית שהוא ראוי לה, ולהיות קשה בעניין הזה מפני שזה גם מה שישנה את מעמד המטפלת.

<יצחק קדמן: אף אחד לא רוצה ללכת לעבוד במקום שכל אחד יכול להיכנס אליו בלי שום דרישות.

<יצחק קדמן: ברגע שתהיינה דרישות ויהיה מעמד אז יהיה גם - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל אמרנו:

יפעת שאשא ביטון: זה לא "זה או זה או זה" אלא זה "גם וגם וגם".

<יצחק קדמן: לכן, העברה למשרד החינוך היא חשובה אבל אמר לי בשעתו שמשון שושני, שהיה מנכ"ל משרד החינוך, הוא אמר: אני מסרב בכל תוקף ואני אשכנע את השר שלי, לא להעביר את זה למשרד החינוך, בניגוד למה שנאמר פה, שכולם רוצים אימפריה, אבל למה הוא אומר את זה?

<יצחק קדמן: הוא אמר: אני לא מוכן – ויסלחו לי משרד התמ"ת והכלכלה, אני לא מוכן להעביר את המעונות אלינו בלי שיהיה לזה גיבוי תקציבי עד הסוף, - - -

<קריאה: שלושה מיליארד.

<קריאה: זה מה שאנחנו מדברים.

<יצחק קדמן: לא יהיה גיבוי תקציבי – לא אקח.

<יצחק קדמן: אני - - -

יפעת שאשא ביטון: דר' קדמן, - - -

<גלית יעקובוב: בסדר אבל זה לא יעזור לילדים אם אנחנו נגיד שאי אפשר יהיה להעביר את זה כך.

<גלית יעקובוב: אנחנו עושים מאמץ עם מה שיש.

<גלית יעקובוב: כמובן שאם תהיה לדבר הזה תוספת תקציבית שאנחנו מייחלים לה ומבקשים אותה, - - -

רחל עזריה: וכאילו לכם את הפריבילגיה לומר : - - - שלושה מיליארד שקלים, נכון?

יפעת שאשא ביטון: תמי, ממש בשתי דקות כי אני תיכף צריכה להתחיל לקצר פה את כולם.

<תמר אלמוג: אני תמי אלמוג, חברת הנהלת האגודה הישראלית למען הילד בגיל הרך, לשעבר מנהלת האגף אז אני מכירה קצת את התחום, קצת, את התחום של הגיל הרך.

<תמר אלמוג: מפריעים לי שני דברים: לאורך עשור לפחות אני שותפה לדיונים בפורום כזה או אחר אבל פחות או יותר כזה, שבהם נדונה הסוגיה האם צריך להעביר את זה למשרד החינוך, האם לא להשאיר את זה בתמ"ת, וכו' וכו' בינתיים עוד שנים עוברות, עוד שנים עוברות, והילדים האלה שכבר הגיעו בינתיים לצבא ונכנסים במקומם אחרים, עדיין באותם סטנדרטים ואני חושבת שפה יש פספוס אדיר, שמתמקדים בזה ולא בדבר החשוב – איך משפרים ולו במעט ובצורה הדרגתית את - - -

יפעת שאשא ביטון: זאת הייתה פתיחת הדיון, שאנחנו לא רוצים לדבר על - - - וכל השאר אלא על איך משנים את זה במציאות הקיימת.

<תמר אלמוג: הדבר השני שמפריע לי מאוד, הוא השקעת תקציב אדירה, של משרדי הממשלה ושל הארגונים המפעילים, להכשרת המטפלות, שבכלל לא נשארות במערכת.

<תמר אלמוג: אתמול קיימנו דיון של הנהלת האגודה, הזמנו ארגונים שמפעילים מעונות ואמרנו להם להציג בעיות מרכזיות.

<תמר אלמוג: אחת הבעיות שהם אמרו היא כוח אדם, אנחנו לא יכולים להחזיק כוח אדם, אנחנו יכולים עד מחר להכשיר את המטפלות ולהשקיע בכסף, שתהיה להם תעודה סוג 1, שנה שנתיים והן לא שם, או שהם הולכות ופותחות לבד, או שהן הולכות לאיזה מקום אחר לעבוד.

<תמר אלמוג: זה לא יקרה.

<תמר אלמוג: אמרה כאן נכון דר' יעל דיין, בוועדת סטנדרטים הייתה תת-ועדה שעסקה בנושא הכשרה, תנאי עבודה ושכר של העובדות, תגידו לי למה גננת שמסיימת מסלול של לימודים במכללה הולכת לעבוד בגן ועובדת שם עשרים, שלושים וארבעים שנה?

<תמר אלמוג: מורה – אותו דבר.

<תמר אלמוג: אבל מטפלות או מנהלות מעון – אתם לא תמצאו דבר כזה.

<תמר אלמוג: אני זוכרת, בתור מנהלת אגף, קרא לי המנכ"ל ואומר לי: אני רוצה לדעת, האם ידוע לך שרק 50% מן העובדות במעונות הן עם הכשרה?

<תמר אלמוג: אמרתי לו: 50% זה מצוין.

<תמר אלמוג: אני מקווה שזה 50%, אבל בוא נשאל את עצמנו למה.

<תמר אלמוג: השורה תחתונה ועם זה אני אסיים.

<תמר אלמוג: נעשתה עבודה, לא צריך להמציא את הגלגל, אפשר את התקציבים האלה של הכשרה לסוג 1 ולסוג 2 להקפיא, ללכת למודל הזה של ועדת ההכשרה, ללמוד אותו, ליישם אותו ולהתחיל משם, כי ברגע שיהיו לי תנאי עבודה יותר טובים, תנאי שכר הוגנים ומסלול קידום, אני אשאר במערכת.

<תמר אלמוג: אם לא יהיו – זה לא יקרה.

<תמר אלמוג: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה תמי.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רק שֵם.

<ענת שחף: ענת שחף, מנהלת מעון של "נשי חרות" ויושבת ראש ועד העובדים מטעם "כוח לעובדים".

<ענת שחף: מה שחשוב לי לחדד זה באמת הנושא של תנאי ההעסקה, תודה לך דר' יעל דיין שחידדת את הדברים, תנאי ההעסקה של המטפלות.

<ענת שחף: אני, כמנהלת מעון, יודעת שאני נמצאת במצב שבו כשדופקת אצלי על השער מישהי, מצלצלת שהיא רוצה לחפש עבודה, אני קודם כל אומרת לה: בואי, אחר כך אני אבדוק אותך אם את מתאימה או לא מתאימה, אבל קודם כל בואי, עוד זוג עיניים במעון, זה המצב.

<ענת שחף: עכשיו אני רוצה לדבר על הנושא של התקינה.

<ענת שחף: גם בתקינה עצמה, כשמדברים על 1:6 ועם תינוקות 1:9-1:11 – הטבלאות של משרד הכלכלה, והבאתי כאן שאפשר לקבל אותן, הטבלאות האלו יוצרות איזשהו מצב שהוא לא ממש בדיוק מכסה את הדברים.

<ענת שחף: כי אם אני מסתכלת על שמונה עשר תינוקות ליום עבודה התקינה היא 25.12 שעות.

<ענת שחף: המעון פתוח תשע שעות, זאת אומרת, כפול 3 מטפלות, זה 27 שעות.

<ענת שחף: זאת אומרת שכבר מלכתחילה אין לי מספיק שעות אם אני רוצה לעמוד בתקן.

<ענת שחף: מה שמצריך אותי היום להוציא מטפלת אחת לצהרים שהיא בכל לא יכולה להגיע הביתה וזה יוצר אצלה תחושות של מרמור.

<קריאה: עוד מרמור.

<ענת שחף: היא נשארת במעון.

<ענת שחף: דבר נוסף - - -

<קריאה: היא לא מקבלת משכורת על זה.

<ענת שחף: והיא לא מקבלת משכורת על השעה - - -

<קריאה: היא לא מקבלת על השעה, - - -

<קריאה: השעה - - -

<קריאה: מדובר בסטנדרט מינימום.

יפעת שאשא ביטון: חברים, חברים.

<קריאה: עוד חצי שקל.

<קריאה: נשארת בחוץ, מחכה שיעבור הזמן.

<ענת שחף: דבר נוסף, למטה בדף כתוב "שמגיעה לכל מעון עזרה כללית, לפי נוסחה של מעון של 99 ילדים תשע שעות ביום זה צריך להיות מחצית.

<ענת שחף: כשאנחנו היינו במשא ומתן להסכם קיבוצי, ביקשנו למעונות את העזרה הכללית ונענינו שלא, לא ידעו על מה אני מדברת.

<ענת שחף: ואני לא מאשימה את מנכ"ל נשי חירות, שיושבת פה, ואני שמחה שהיא יושבת פה.

<ענת שחף: אני פניתי אל המפקחות של התמ"ת, שאלתי אותם: תגידו לי, מה קורה עם העזרה הכללית?

<ענת שחף: והמפקחות של התמ"ת שאלו אותי: מה זו עזרה כללית?

<ענת שחף: עכשיו, אם אני מסתכלת, כמנהלת מעון, של 77 ילדים - - -

יפעת שאשא ביטון: נורא קשה לשמוע ככה, באמת.

<ענת שחף: אני מנהלת מעון של 77 ילדים.

<ענת שחף: אם אני הייתי מקבלת כ- 4-4.5 שעות ליום עזרה כללית, לנקות את האזורים שלא שייכים לכיתת המעון, שצריך, על מנת שהמעון יהיה אסתטי, כל מיני עבודות כלליות שאני נאלצת, הואיל ואין לי את זה, להוציא מטפלת מן הכיתה, בזמן שהיא שייכת וצריכה להיות בכיתה, על מנת שהיא תנקה את הכניסה למעון, על מנת שהיא תנקה את ה - - - שיש במעון, כדי שהמעון הזה ייראה אנושי וזה עוד פעם נלקח על חשבון הטיפול של הילדים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שגם התמונה שמוצגת היא - - -

<ענת שחף: ואני לא מאשימה את הארגונים.

<ענת שחף: אני פניתי אל המפקחות של התמ"ת והן לא ידעו לענות לי מה זה - - -

<קריאה: זה לא נכון.

<ענת שחף: שחור על גבי לבן.

יפעת שאשא ביטון: אני כן הייתי בודקת את כל הארגונים.

<גלית יעקובוב: הייתה ועדה לתעריפים, התעריף שנקבע למעון נקבע על ידי תת-תעריפים בוועדת התעריפים, יש לזה מסמך שנילווה ומדבר על כל מה שחישבו בתת תעריפים, מה נכנס ואיך בנו אותו.

<גלית יעקובוב: אז אם מסתכלים שם על התעריפים רואים שבנו אותו על בסיס זה, שמחשבים כמה צריכה להיות מנהלת, כמה צריכה להיות מטפלת, הסוג של המטפלת, יש שם אבחנה בין מטפלת 2 למטפלת 1 ויש גם את הסוגיה של העובד הכללי.

<גלית יעקובוב: כך נבנה התעריף.

<גלית יעקובוב: אפשר להיכנס אליו, לראות אותו וללמוד אותו, זה דווקא די מעניין איך בנו שם את התעריף אבל, המסמך הזה הוא מסמך מה שנקרא שאומר: תקשיבו, ככה בנינו את התעריף.

<גלית יעקובוב: איך כל ארגון וארגון בוחר לחלק את העובד הכללי שלו – כן או לא, זו החלטה של הארגון, אנחנו כן עובדים - - -

<קריאה: לא נכון להגיד את זה, לא נכון להגיד את זה.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, רגע, רק לא לצעוק, חברים, בלי לצעוק.

רחל עזריה: הם לא מחויבים לתעריף?

<גלית יעקובוב: הם מחויבים לתעריף והם מחויבים בחלוקה, גם לתעריף הם מחויבים, התעריף הוא תעריף מכסימלי, זאת אומרת, הם לא יכולים לבקש יותר מזה, הם יכולים לבקש פחות מזה.

<גלית יעקובוב: יש שם סטנדרט תקינה מינימלי לגבי מטפלות, לגבי מנהלת, זה סטנדרט תקינה מינימלי - - -

רחל עזריה: והשכר של המטפלות?

<גלית יעקובוב: השכר של המטפלות שהובא בחשבון בסל, הוא שכר מטפלות שהביא בחשבון את העובדה שיש מוכשרת סוג אחד ומוכשרת סוג 2, ונתן לזה ביטוי.

<גלית יעקובוב: להגיד לך כמה כל ארגון בסופו של דבר משלם למטפלות – אני לא יודעת, אני לא מפקחת, - - -

רחל עזריה: את לא יודעת, שניה, את לא יודעת - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים דיון.

רחל עזריה: את לא יודעת כמה כסף בסופו של דבר העובדות במעונות יום מקבלות?

רחל עזריה: את כן יודעת כמה אמורים לשלם, את כן יודעת כמה אמורים לשלם על פי מה שהגדרת, ששכר לימוד הוא 2,500 שקל, אבל בעצם את לא מגיעה לרמת הפיקוח כי הפיקוח לא - - -

<גלית יעקובוב: הפיקוח לא בודק כמה שולם, בפועל, לכל מטפלת וכמובן שכשמגיעים לנושא של שכר מינימום, דיני עבודה וכו' אז זו סוגיה אחרת.

<יערה שילה: אני חייבת אבל להגיד, מבחינת - - -

יפעת שאשא ביטון: הדיונים על הארגונים בנפרד - - -

<יערה שילה: מבחינת - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, רק ברשותכם, כי אנחנו, חברים, יש חמש דקות שאותן גם צריך לחלק פה בין - - -

<קריאה: לא היה פה שום קול למיגזר הפרטי, שום קול.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף ניתן, - - -

<קריאה: שלומית, אני הבנתי את - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, מן ההורים דיברה, דיברה שני.

יפעת שאשא ביטון: יערה, אם את מתכוונת להגיד את זה במשפט בבקשה.

<יערה שילה: קודם כל הערה אחת קטנה על תקינה, שאם יש 1:8 הוא מקבל תיגבור שעה וארבעים ליום והמטפלת נשארת עד ארבע לבד.

<יערה שילה: זאת אומרת, זה תקין על פי משרד הכלכלה.

<קריאה: לא, אין - - -

<גלית יעקובוב: על פי משרד הכלכלה אין שום מצב שבו מטפלת נשארת לבד.

<קריאה: לא, - - -

<קריאה: זה זמן תקינה.

<קריאה: - - -

<יערה שילה: נשארים עד 16.

<גלית יעקובוב: מינימום שתיים וזה בהתאם למספר הילדים.

<יצחק קדמן: אתם יורדים לשוליים - - -

רחל עזריה: זה לא השוליים, לא.

רחל עזריה: זה הפער, לא, זה לא השוליים, כי זה יש פה פער בין מה שאמור לקרות לבין מה שקורה בפועל בשטח, זה מה שאנחנו מבינים מבחינת, גם מטעם המטפלות וגם מטעם - - -

<יצחק קדמן: את יודעת מה קורה בשטח?

<קריאה: ממש לא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רשמנו את נושא התקינה, חברים.

<קריאה: אנחנו רוצים להבין את זה.

<יערה שילה: זה לא מה שרציתי להגיד, זו הייתה הערת ביניים.

<יערה שילה: דבר אחד אני רוצה להגיד שיש פה חסר עצום, אנחנו נתייחס לזה – אין פה את המגזר הערבי וזה מאוד עצוב, אני אמרתי - - - לבוא אתנו אבל היא לא יכלה - - -

<קריאה: יש להן היום מפגש בחיפה.

יפעת שאשא ביטון: שקט.

<יערה שילה: בסדר, אז אני חושבת שזו גם אמירה, המצב שם הרבה יותר קשה ממה שאנחנו יודעים.

<יערה שילה: אני באה בשם הקואליציה לחינוך מלידה, השאיפה שלנו לאיחוד כוחות, אנחנו עובדים בשטח, התחלנו בוועידת העסקים שיו"ר הועידה – במשפט אחד, חרתה על דגלה וזה באמת "בדמה" הנושא, קרן ברנרד ו - - - תומכת בנו ואנחנו אומרים שאם לא יאחדו כולם ביחד – הורים, אנשי אקדמיה, אנשי שטח, מגזרים פרטיים – כולם, יקומו בחודש הזה, לא אכפת לי מה יעשו, ילכו עם עגלות, עם מוצצים, עם כובעים ויגידו: עד כאן, בחודש הזה כולנו הולכים למאבק הזה – זה לא יקרה, וזה הזמן.

<יערה שילה: אנחנו מוכנים לעזור בכול כדי למצוא פתרון הולם ואמתי, שנזקק בשירות החשוב הזה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: רגע, שלומית מן המיגזר הפרטי, יו"ר ארגון גני הילדים.

<קריאה: איך קוראים לכם?

<שולמית ביסמנובסקי: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: שלומית, בקצרה.

<שולמית ביסמנובסקי: אני רוצה להיות אשת בשורות בנושא של כוח אדם, לפחות בתחום הגנים הפרטיים, אם אנחנו מסכמים פה את הנושא הזה של הכשרה.

<שולמית ביסמנובסקי: ארגון הגנים כבר חזה את המצב הזה לפני חמש שנים והקים מסלול הכשרה לגננות פרטיות לגילאי לידה עד שלש שנים, בשיתוף עם מכללת בית ברל ואנחנו מכשירים בכול שנה כחמישים-ששים סטודנטים, כשיוצאים מתוך השטח לאקדמיה, זאת אומרת, לקחנו את העובדות, את המטפלות ואת הגננות, הפכנו אותן לגננות עם הכשרה של מכללת בית ברל, עם נקודות זכות לאקדמיזציה, זאת אומרת, הן ממשיכות גם לתואר ראשון ושני, והשטח של הגנים הפרטיים עולה ומתקדם ברמה הפדגוגית, אני חושבת שגם המעונות יכולים לעשות את זה.

<שולמית ביסמנובסקי: זה בקטע הזה.

יפעת שאשא ביטון: חברים, שקט.

<שולמית ביסמנובסקי: בנושא הכשרת כוח אדם לגנים פרטיים ולמעונות, אפשר ואני כבר אמרתי את זה כמה פעמים בוועדות, אפשר להכשיר יוצאי צבא ולתת עודה מועדפת בשירות החינוך לגיל הרך, משום שהשירות הזה הוא שירות חיוני.

<שולמית ביסמנובסקי: חייבים להצהיר עליו ולהכריז עליו, על השירות הזה של החינוך הגיל הרך כעל שירות חיוני במדינת ישראל, וכל הקריטריונים ישתנו לגבי עבודה מועדפת - - -

<יעל שמרגד: ולעשות אותו מקצוע מועדף.

<שולמית ביסמנובסקי: לעשות אותו מקצוע מועדף ולשלוח תלמידים, חבר'ה צעירים, חכמים, אינטליגנטים, שרוצים ללמוד ולעבוד בשטח.

<קריאה: בשטח זה עוד פעם - - -

<קריאה: אני רוצה לענות - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים.

<שולמית ביסמנובסקי: חברת הכנסת הראשונה שדיברה פה, דיברה על הנושא של הגנים הפרטיים שהם עולים הרבה מאוד כסף, אז אני רוצה שחברי הכנסת ירימו פה את הכפפה להוזיל את שכר הלימוד בגנים הפרטיים, יש אפשרות לעשות את זה היום.

<שולמית ביסמנובסקי: אחד, להוריד את המע"מ כי זה שירות חיוני ולא יכולה להיות אפליה בין ילד שמשלם מע"מ לבין ילד שלא משלם מע"מ, במעונות לא משלמים מע"מ אבל בגנים פרטיים כן משלמים מע"מ ויש פה אפליה.

<קריאה: במעונות - - - משלמים מע"מ.

<שולמית ביסמנובסקי: ואפשר להוריד, לעשות "שירות חיוני" שהוא פטור ממע"מ.

<שולמית ביסמנובסקי: זה דבר אחד, 17%, מחר אפשר להוריד את המחיר.

<שולמית ביסמנובסקי: דבר נוסף - - -

<קריאה: אנחנו לא מתעסקים - - -

<קריאה: בואו נשמע.

<שולמית ביסמנובסקי: אפשר לעזור להורדת יוקר המחיה ולהוריד את שכר הלימוד בגני הילדים על ידי הכרה, שוב, כשירות חיוני בהשכרת מבנים ייעודיים לגני ילדים, זאת אומרת, שגם אם בן אדם משכיר את דירתו כגן ילדים שהוא שירות חיוני – יהיה לו פטור ממס הכנסה על ההכנסה הזו, על מנת שהוא יוכל לאפשר עוד ועוד גנים שייכנסו למעונות כאלה.

<קריאה: אבל לא יהיו לו שום הנחות מן העיריה.

<שולמית ביסמנובסקי: דבר נוסף, ארנונה, מן העיריה, לפטור את הגנים האלה מארנונה, גם זה יוריד את המחיר.

<שולמית ביסמנובסקי: אפשר להוריד בין 20%-30% משכר הלימוד של גנים פרטיים וזה בידיכם חברי הכנסת, אני ממש אשמח אם תשתפו פעולה בעניין הזה.

<שולמית ביסמנובסקי: מה שאנחנו חושבים זה שמיד - - -

יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום.

<שולמית ביסמנובסקי: משפט סיום, מיד צריך להעביר את הנושא הזה למשרד החינוך, ליצור את הרצף החינוכי מגיל הלידה ועד סיום כיתה י"ב.

<שולמית ביסמנובסקי: לא יכול להיות שיהיו פקחים על פי דרגת הפרוצדורה הפלילית ולא מפקחים פדגוגים, שיבדקו אינטראקציה בין הגננת לילדים ולא רק את גובה הגדר או גובה השער או איפה כתוב השלט.

<שולמית ביסמנובסקי: אני חושבת שהדבר הכי חשוב – אני מתחברת לחבר הכנסת טרכטנברג, שרוצה להקים רשות לגיל הרך, אני חושבת שצריך אפילו ליצור שר חינוך לגיל הרך, אני חושבת שצריך לעשות את זה בתוך משרד החינוך - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מרחיבים את מעגלי השיח.

<שולמית ביסמנובסקי: שר החינוך לגיל הרך ולעגן את כל המשאבים האלה.

<שולמית ביסמנובסקי: זה פרויקט.

<שולמית ביסמנובסקי: שלשת השנים האלה הן הקריטיות אצל הילדים ועתיד המדינה בידינו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

<חנן דגן: משפט אחד.

יפעת שאשא ביטון: אבל ממש משפט כי אנחנו ממש צריכים לסיים.

<חנן דגן: אני לא רוצה להיות איש של בשורות איוב אבל זה לא יתקדם לשום מקום ואנחנו הרי נשב פה עוד עשר שנים מסיבה אחת פשוטה, באים, זורקים פצצות, לא משתפים אף אחד, כל הגורמים עם אינטרסים שונים, אם מגזר חרדי, אם מגזר פרטי, שום מגזר – ורוצים שנתמודד עם זה.

<חנן דגן: צריכים, לפני שאנחנו מתחילים, לכנס את כולם, לראות איפה הבעיות, אפילו במצגת שעשינו פה לא באו והתייעצו עם אחד מן הגופים והגורמים - - - לקדם מה מתאים ומה בא קודם - - -

<קריאה: זה נכון לכם.

יפעת שאשא ביטון: רגע, מי אלה הגורמים?

<חנן דגן: נוצרות טעויות קשות - - -

יפעת שאשא ביטון: סליחה, בוא, בוא נעשה סדר, או.

יפעת שאשא ביטון: קיי?

יפעת שאשא ביטון: זה שיש לנו ארגון של גנים פרטיים ויש לנו קבוצה של גנים שהם מאוגדים זה יופי וזה חשוב, ואני מניחה שהדברים שם עובדים בצורה שהיא אחרת מן הכרוניקה שיש בגנים פרטיים אחרים, שהם לא מפוקחים ולא מבוקרים ולא שייכים לשום ארגון, ואי אפשר לשתף את כולם, צריך ליצור איזשהם סטנדרטים שכמדיניות אנחנו חושבים שנכון וצריך שהם יהיו, ומשם להתחיל לדבר עם השטח כדי לראות איך אנחנו מובילים לשם.

<חנן דגן: לדבר איתם, לשמוע אותם, זה הכול - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מתנצלת, אנחנו חייבים לסכם.

<גלית יעקובוב: רציתי להגיד 'ישר כוח' על הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה - - -

<משה סוויסה: משפט אחד.

<רחל קוזניאץ: אני מייצגת את המחנכות ואני רוצה לומר משפט אחד.

יפעת שאשא ביטון: מה שמך?

רחל עזריה: אבל רגע, אולי מארגון אחר, לא מנשי חירות?

<משה סוויסה: אפשר - - -

<רחל קוזניאץ: אני מן השטח ואני יכולה - - -

יפעת שאשא ביטון: תפני אל המיקרופון.

<רחל קוזניאץ: מאוד מאוד חשוב לי לסכם את הכול במילה אחת ולומר כך.

רחל עזריה: איך קוראים לך?

<רחל קוזניץ: קוראים לי רחל קוזניץ, אני מנהלת - - - מייצגת את מעון נשי חרות.

<רחל קוזניץ: אני גם מבשלת וגם מטפלת – שנקראת היום מחנכת, בישראל, שזה מקצוע ותפקיד הכי בכיר, הכי חשוב.

<רחל קוזניץ: לא למדתי, למדתי את זה מניסיוני האישי אבל דבר אחד אני יכולה להגיד פה, שזה הדבר הכי חשוב, זה מה שמאחד את המעונות שלנו, זה הבסיס שלנו, כפי שאמר יאנוש קורצ'אק: הנוטע חיטים – לשנה, הנוטע פרדסים – לשנים והמחנך ילדים זה לדורות, ולמעשה על זה קיומנו, בסיס קיומנו, בזה אנחנו צריכים להתמקד ולתגמל את המחנכות בישראל, שהן למעשה השורש של כל המדינה הזאת, הן אלה שייצגו אותנו לכל הדורות, הן דור העתיד שלנו, ואני בתור נציגה של המחנכות כולן בישראל, אני מצדיעה להן כי הן עובדות עבודת קודש, באמת עבודה סיזיפית ביותר, תוך כדי מתן נשמתן לנושא מכל ההיבטים ואני גאה בהן בכל מאודי ומצדיעה להן שוב.

<משה סוויסה: סוויסה משה מ"יובלים", רשת החינוך גיל הרך.

<משה סוויסה: אני בא ומציע פשרה ואני אומר: אני מוכן להעביר - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא בוויכוח פה, אין מה להציע פשרה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עושים ציוני דרך.

<משה סוויסה: אני מציע ואני אומר, אני מקבל את הדעה של הפרופסורים ומי שבאמת אמון על העניין, - - -

יפעת שאשא ביטון: שורה תחתונה.

<משה סוויסה: להעביר למשרד החינוך אבל אני רוצה לתקן – אנחנו עדיין נמצאים במשרד הכלכלה, לתקן את הנושא של התיקצוב של המטפלות, ההכשרה של המטפלות, שכל מטפלת שהיא באה יש לה קידום בעבודה ואז להעביר את הכול כמקשה אחת, למשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אני אמשיך את הסיכום מן הדברים האחרונים שנאמרו.

יפעת שאשא ביטון: בהחלט יש את הנושא הגדול ואת השיח הרחב והוא נכון והוא חשוב אבל אנחנו התכנסנו היום – לפחות היינו אמורים, לפני שזה הפך להיות הצעה לסדר, להתכנס בנושא המטפלות.

יפעת שאשא ביטון: ההכשרה, התקינה, המעמד שלהן, השכר שלהן ולראות איך אנחנו מנסים לקדם את הנושא הזה, במנותק מן השאלה אם הוא עובר למשרד החינוך או לא עובר למשרד החינוך, למרות שאנחנו תומכים במעבר למשרד החינוך אבל, צריך לראות מה אנחנו עושים ב'כאן ועכשיו' ולא לחכות לכשיקרה משהו ברמת השטח.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתי, הדיון רק התחיל, כי אנחנו רק לקראת הסוף התכנסנו לתוך הנקודה שבה אנחנו רוצים לעשות את השינוי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים דיון נוסף, עם אנשי המקצוע, אנחנו נמקד אותנו, אני אומרת כבר מעכשיו, אך ורק בנושא כוח האדם ואיך אנחנו דרכו יכולים ליצור את השינוי - - -

<קריאה: מעולה, אנחנו גם - - -

יפעת שאשא ביטון: מי שלא רוצה לדבר על הנושא הספציפי הזה אז שיידע שזה לא יהיה שולחן לדיון אחר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקבע אותו בחודש או בחודש וחצי הקרובים ומשם אנחנו נתקדם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולם.

<קריאה: 'ישר כוח' יפעת.

<קריאה: תודה רבה רבה.