ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 113, 2015-12-29 11:00

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 29 בדצמבר 2015, י"ז בטבת תשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום, לא מה שעשה בית המשפט העליון, אלא הקיצוץ שרוצה להשית משרד החינוך על תקציבי הרשויות המקומיות, של חבר הכנסת יוסי יונה, והמציע השני, קיצוץ של 150 מיליון ₪ בתקציב החינוך של הרשויות המקומיות, של חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יעקב מרגי: אנחנו פה קודם כל נקדם בברכה את ראש עיריית מודיעין ויושב ראש מרכז השלטון המקומי, נוכחות חברי הכנסת ואורחים נכבדים.

יעקב מרגי: סדר העבודה של הוועדה, אנחנו מציגים את הסוגיה על ידי חברי הכנסת המציעים, לאחר מכן נשמע את הבעיה מצד משרד החינוך.

יעקב מרגי: אנחנו ניתן, כרגיל, מספר דקות, בין שתיים לשלוש דקות למציעים, משרד חינוך, נשמע את עמדת השלטון המקומי ונפתח את הדיון.

יעקב מרגי: חבר הכנסת המציע, פרופ' חבר הכנסת יוסי יונה.

יוסי יונה: בוקר טוב, אדוני היושב ראש.

יוסי יונה: לפני כחודש הודיעה מנכ"לית משרד החינוך לנציגי השלטון המקומי על קיצוץ של 150 מיליון שקל שאמור להיות מושת על התקציבים שמעביר להם המשרד, למעשה בכך יחיל משרד החינוך את רוב הקיצוץ שדורש ממנו האוצר על התקציבים שהוא מעביר לשלטון המקומי.

יוסי יונה: כפי שחלקכם מן הסתם יודע שהקיצוץ הזה נדרש גם לאור הצורך להגדיל את תקציב משרד החינוך כדי לעמוד בהסכמים הקואליציוניים שהופנו להגדלת תקציב הישיבות ב-500 מיליון שקל וליישום תכניתו של שר החינוך בנט להפחתת הצפיפות בכיתות ותוספת סייעת לגני הילדים, בוודאי דבר שאנחנו פה כולנו מברכים עליו.

<חיים ביבס: אין מתנות בחינם, בטח לא במשרד החינוך.

יוסי יונה: כן, אנחנו פה מברכים על הצעד הזה, אבל מצרים על התוצאה שנגרמת בעטיו.

יוסי יונה: אני גם רוצה לציין שהקיצוץ בתקציב משרד החינוך לשנים 2015-2016 מסתכם בכמיליארד ו-100 מיליון שקל, שזה גבוה יותר מהצעת האוצר המקורית ל-770 מיליון מתקציב המשרד.

יוסי יונה: 250 מיליון יקוצצו מתקציב הפעולות של משרד החינוך ואמורות להשפיע על התכניות שלו בטווח הקצר ושאר הקיצוץ אמור להיות באמצעות דחיית התכניות ארוכות הטווח וניצול עודף התקציב.

יוסי יונה: לענייננו, נקווה שהקיצוץ הזה לא ייצא לפועל, אבל היה וייצא לפועל, אנחנו יודעים שבתחילת דצמבר העביר משרד החינוך הנחיה לגזברים ברשויות המקומיות לקצץ כ-12% בממוצע מהיקף המשרות של מזכירות ושרתים המועסקים בבתי ספר יסודיים וחטיבות הביניים בכל הארץ.

יוסי יונה: לפי הערכות של השלטון המקומי הקיצוץ הזה יצריך ביטול של כ-1,800 משרות, קיצוץ של 1,000 המשרות, של עובדים במשרות העלולים לאבד את מקום עבודתם, דבר שהוא בהחלט נורא ואיום.

יוסי יונה: אנחנו רוצים להביע את התנגדותנו, אני בכל אופן, ואני מתאר לעצמי שגם חברות וחברי כנסת אחרים רוצים להביע את התנגדותם ומחאתם אל מול הצעד הזה.

יוסי יונה: מה גם שהבא ונתבונן בנתון המקומם הבא, שאותו קיבלנו מהשלטון המקומי, שב-2015 משרד החינוך לא ניצל כמיליארד ו-880 שקל מתקציבו.

יוסי יונה: זאת אומרת שאם משרד החינוך יואיל להיות יצירתי, רחום ונדיב ולא יאחז בחרב הקיצוצים, ניתן בהחלט למנוע את הקיצוץ הזה.

יוסי יונה: אני אשמח אם מכאן תצא גם הודעה בסופו של הדיון, אדוני היושב ראש, שיקרא למשרד החינוך לחשוב מחדש על הגזרה הזו, לבטל אותה ולמנוע את הפיטורים של ה-1,800 אנשים ונשים ברשויות המקומיות.

יוסי יונה: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: המציע השני, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב ראש.

מסעוד גנאים: אני חושב שההודעה על הקיצוץ של 150 מיליון שקל מתקציב החינוך של הרשויות המקומיות והשלטון המקומי, תחילה אני מצטרף ליוסי, אני מקווה שזה לא יקרה ולא יהיה, או ישכנעו אותנו נציגי משרד החינוך שזה - - - אני מקווה שלא יהיה הקיצוץ הזה.

מסעוד גנאים: אבל אם הוא יבוצע, הוא יפגע קשות בכל הרשויות.

מסעוד גנאים: אנחנו רק לפני זמן קצר דנו פה בקשר לפסיכולוגים החינוכיים.

מסעוד גנאים: למשל, הפסיכולוגים החינוכיים, מה נותן משרד החינוך, מה השלטון המקומי.

מסעוד גנאים: הם גם עלולים להיפגע יותר, הם פגועים וגם ייפגעו יותר, וגם הסייעות וגם הגנים.

מסעוד גנאים: אני חושב שהפגיעה הזו גם תהיה קשה יותר לרשויות שהן חלשות.

מסעוד גנאים: למשל הרשויות הערביות הן חלשות, אז הנזק יהיה יותר קשה מהרשויות החזקות.

מסעוד גנאים: אני חושב שהיום, אדוני היושב ראש, צריכה לצאת קריאה, אנחנו היום לצד הרשויות, לצד השלטון המקומי משום שהם בחזית המשרתים את האנשים, את האזרחים, בגלל שאנחנו רוצים שכל רשות תיתן את החינוך הטוב והראוי וכל מה שצריך כל יישוב, ויש לי, אדוני היושב ראש, ניסיון בתחילת שנת הלימודים, למשל, משרד החינוך החליט ללמד שעות עברית לבתי הספר הערביים מכיתה א', ב' או אולי מהגן.

מסעוד גנאים: זה טוב וכולנו בירכנו.

מסעוד גנאים: בהתחלה אמרו שהתקציב יהיה תוספתי, הכוונה שלא יורידו את זה מהתקציב של כל רשות, בסוף יורידו את זה מהמכסה ומהתקציב של כל רשות ולימוד שעות העברית היה על חשבון מקצועות אחרים, למרות שזה חשוב, מה שהיה, אבל משרד החינוך בהתחלה אמר שזה תוספתי, שזה תוספת לכל רשות לתקציב החינוך שלה, אבל לצערי בסוף הורידו את זה מתקציב החינוך של כל רשות.

מסעוד גנאים: אני מקווה שמפה תצא הודעה שאנחנו אל"ף, נגד זה, בי"ת, שמשרד החינוך חוזר בו מלקצץ.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני אשנה את הסדר, אתן לחיים ביבס, יו"ר השלטון המקומי.

יעקב מרגי: בהמשך למה שאמרת, כשהתמניתי לשר ב-2009 אז אלי ישי סיפר לי סיפור, שאמרו לו על האוצר.

יעקב מרגי: גם כשהוא נותן לך את הלחמנייה עם הנקניקייה מרוחה בחרדל, שים לב שאין איזה חוט דיג שמושך לך את הנקניקייה מלמטה.

יעקב מרגי: תדע לך שהעצה הזו עזרה לי, בארבע שנות כהונתי כשר לא היה עודף מחויב שלא מימשתי ולא טיפלתי, גם של שנים עברו, בהגדלה, אבל הכול ענייני, תוך משא ומתן.

יעקב מרגי: מי שמכיר אותי, אני בדרך כלל מאוזן.

יעקב מרגי: חיים ביבס, הגעת אלינו, נזעקת בעניין הקיצוץ.

<חיים ביבס: אני רק יכול לחזק את דבריו.

<חיים ביבס: ב-31 בדצמבר 2009, לפני השביתה הגדולה בשלטון המקומי קיימנו דיון במשרד ראש הממשלה עד השעות הקטנות של הלילה ולקראת סיום אמר לי מי שאמר לי שאתה מקבל לחמנייה עם נקניקייה וחוט קשור, אם לא גזרת את החוט נשארת רק עם הלחמנייה והנקניקייה תמיד נשארת באוצר.

<חיים ביבס: תמיד בסופו של דבר התקציב, זה העודף של המיליארד ו-880.

<חיים ביבס: דרך אגב, זה רק בחינוך, סך הכול מדובר על בין 13 ל-17 מיליארד שקל בהעברות בעודפים.

<חיים ביבס: אני הצטרפתי בדיון הזה גם ליושב ראש וגם ליוסי וגם לחבר הכנסת גנאים, וגם לכל האנשים שאכפת להם ממערכת החינוך של מדינת ישראל.

<חיים ביבס: נוצר מצב אבסורדי, זאת אומרת אם במסגרת ההסכמים הקואליציוניים, במסגרת מה שנקרא דיונים בנושא החינוך, הושגו הישגים בצד אחד, בצד השני מישהו מנסה באופן שיטתי לקחת אותם.

<חיים ביבס: שים לב זה אותו סכום, זה אותו סכום של 150 מיליון שקל דיפרנציאלי, זה אותו סכום של 150 מיליון שקל קיצוץ בתקציב.

<חיים ביבס: אלה אותם סכומים שנעים כל הזמן על אותו גלגל ומייצרים איזה שהיא מלחמה שאני רוצה לומר לכם, אנחנו נלחמים בחירוף נפש לשמור על החינוך הממלכתי במדינת ישראל.

<חיים ביבס: נוצר מצב אבסורדי שיש מי שיש לו אבא ואמא בבית הזה והחינוך הממלכתי הופקר על ידי משרד החינוך בשנים האחרונות.

<חיים ביבס: מנסים להביא לכך שאנחנו בסופו של דבר ניקח את הכול על עצמנו.

<חיים ביבס: אני אומר, גם כשרוצים להתגרש אפשר לעשות את זה בצורה יפה.

<חיים ביבס: אפשר ללכת, והצעתי למשרד החינוך - - -

יוסי יונה: בוא נחשוב על זה כאופציה אחרונה.

<חיים ביבס: אין לי בעיה, אני הצעתי להם, אמרתי להם, 'רבותיי, אם החלטתם שאתם רוצים לחסל אותנו בוא נעשה חינוך פרטי וחינוך ממלכתי ואנחנו נתנתק', כי המצב האבסורדי הזה - - - תבינו דבר אחד, קחו הסעות לדוגמה, 60% מההסעות היום אנחנו מממנים, לא אף אחד אחר.

<חיים ביבס: הם קובעים את הקריטריונים, הם קובעים מי מקבל, הם קובעים את כל הדברים, הם מסבירים לנו, רבותיי, שזה מה יש.

<חיים ביבס: וזה הולך וגדל כל שנה וזאת מעמסה.

<חיים ביבס: רק לסבר לכם את האוזן, בעיר כמו מודיעין זה 10 מיליון שקל רק הסעות, עודל פני שהתחלתי בכלל את - - - רבותיי, משרד האוצר ומשרד החינוך ביחד פעלו בחודשים האחרונים, לצערי לא בשקיפות, למה?

<חיים ביבס: משום העובדה שדיברו על דיפרנציאלי והסבירו לכולם שיש מה שנקרא שוויון בהזרמות.

<חיים ביבס: קודם כל אין שום שוויון, ילד במודיעין וילד בבית שאן, קל לי להגיד במודיעין ובבית שאן, כי אני נולדתי בבית שאן ואני היום ראש עיריית מודיעין, ילד במודיעין מקבל 15,000 שקלים וילד בבית שאן מקבל 27,000 שקלים.

<חיים ביבס: זאת אומרת הדיפרנציאליות קיימת ואני בעד דיפרנציאליות כלפי מעלה, כמו בסייעת השנייה.

<חיים ביבס: כאשר באנו עם הסייעת השנייה, אמרנו לא תהיה סייעת שנייה, רצו כולם באוצר להביא את הכסף.

<חיים ביבס: למה הם באו להביא את הכסף?

<חיים ביבס: כי בסופו של דבר הם הבינו שצריך לקחת את האוכלוסיות החלשות ולהעלות אותן למעלה, לא לקחת ילד ממקום אחד, להוריד אותו למטה כדי להעלות מישהו למעלה.

<חיים ביבס: כל הרעיון הוא בסופו של דבר, רבותיי, לחסוך כסף באוצר, שלא תטעו, שום דבר אחר לא.

<חיים ביבס: ומשרד החינוך, לצערי, העלים נתונים ורק כאשר ישבנו בוועדה ב-14 באוקטובר, תזכרו את התאריך, ישבנו בוועדה באוצר, מנכ"לית משרד הפנים הייתה מאוד מאוד ברורה ואמרה 'רבותיי, אנחנו בעד דיפרנציאליות כלפי מעלה, בעד תקציבים לקחת ולהעלות למעלה', מנכ"ל הרווחה אותו דבר בדיוק הסביר, שימו לב, אף אחד לא מדבר על הרווחה, רק על חינוך, למה?

<חיים ביבס: כי ברווחה, רבותיי, כל הבעיה היא מצ'ינג, היא לא שום דבר אחר.

<חיים ביבס: קחו מה שנקרא את הרווחה ותעשו אתם, הם פוחדים, למה?

<חיים ביבס: כי הם מבינים שמחר בבוקר אני סוגר את הפרויקט ונגמר, אין להם, הם צריכים להתעסק בזה.

<חיים ביבס: בחינוך, הם יודעים שאין לנו בררה, כי אנחנו בפנים ועמוק, ברווחה כל פרויקט כזה חוזר אליהם, אז מה הם עשו?

<חיים ביבס: הם ברחו מזה.

<חיים ביבס: ובסופו של דבר כאשר שמנו את הנתונים וגילינו, וזה תודות, אדוני היושב ראש, בכלל לעיתונאי שהביא לנו את הנתונים, ולא משרד החינוך, הם משקרים במצח נחושה.

<חיים ביבס: ככה הגענו לנתונים ואני אומר לך שגם היום אין לנו את כל הנתונים כי אנחנו רוצים ללכת לבג"צ כדי לקבל אותם על מנת ללמוד ופעם אחת ולתמיד לדעת, גם בשבילי וגם בשבילך, שנדע את הנתונים האמיתיים.

<חיים ביבס: שלא יספרו סיפורים, יושבים פה, מסתתרים מאחורי - - - וכאשר תפסנו אותם אז הם אמרו 'לא, אנחנו כן הראינו לכם', מראים לך איזה גרף כזה מעוות שמסביר לך שאולי - - - הקיצוץ הזה, רבותיי, שלא תטעו, אנחנו התבשרנו רק בשבוע שעבר שחתמו הסכם, הסכם שכר, מעלים שכר, 7.5% ועוד 2% ו-2,000 שקלים וכל הסיפורים מסביב.

<חיים ביבס: חבר'ה, מאיפה הכסף?

<חיים ביבס: כסף יכול לבוא רק ממקור אחד.

<חיים ביבס: שלא תטעו, אתם תלכו לתושבים שלכם שבחרו בכם, תסבירו להם שזה מהכיס שלהם, מהארנונה, זה לא יוצא משום מקום אחר.

<חיים ביבס: אין מאיפה, הטייס האוטומטי לא מכסה אפילו אחוז אחד.

<חיים ביבס: העלו את הטייס האוטומטי, כשהם מעלים את זה במספרים שהם דמיוניים לחלוטין.

<חיים ביבס: לשמחתי פה יש לי את היכולת הגדולה, למה?

<חיים ביבס: כי בלי חתימה שלי, של השלטון המקומי, אי אפשר להוציא את ההסכם הזה לדרך.

<חיים ביבס: אז מה הם מבקשים מאיתנו?

<חיים ביבס: 150 מיליון שקל קיצוץ של מזכירות ושרתים, לפטר 1,800 עובדים, או לחילופין אנחנו ניתן להם 11% ונוריד להם 30%, שזו הבדיחה הכי גדולה.

<חיים ביבס: רבותיי, זו בושה וחרפה.

יוסי יונה: תסביר את זה, בבקשה, חיים.

<חיים ביבס: הרי מה הם מבקשים?

<חיים ביבס: הם מבקשים שבצד אחד אנחנו נקצץ שליש מהשכר, או לחילופין נפטר איקס עובדים, ובצד השני הם מבקשים שניתן להם 11% תוספת, או 7.5% אם תיקח עם כל הסיפורים מסביב.

<חיים ביבס: רבותיי, בנושא הזה אני חד וברור ואומר את זה בצורה מאוד ברורה, השלטון המקומי מאחוריי, אני לא אחתום על שום הסכם שכר שלא יבטל את הקיצוץ הזה קודם כל, כשאני לא מדבר על 2,000 שקלים שיפוי, שמאיפה נביא את הכסף הזה?

<חיים ביבס: מאיפה?

<חיים ביבס: מישהו מסוגל במגזר להביא?

<חיים ביבס: מישהו מסוגל בפריפריה להביא את זה?

<חיים ביבס: המדינה לא מסוגלת להביא את זה.

<חיים ביבס: מי מסוגל בכלל?

<חיים ביבס: יושבים הפקידים, תביא לי שקל אחד מכל ה-7 מיליארד שקל, שקל אחד האוצר לא הביא מהבית.

<חיים ביבס: אחד אפילו לא.

יעקב מרגי: תודה.

<חיים ביבס: רבותיי, אנחנו בכל מקרה נמשיך.

<חיים ביבס: גם אם בסוף יקבלו החלטה לבטל את הקיצוץ אנחנו נמשיך עד תום כדי שפעם אחת נביא את הנתונים לכלל תושבי מדינת ישראל באשר לחינוך.

<חיים ביבס: אני אומר אמירה מאוד מאוד קשה, רבותיי, משרד החינוך בשנים האחרונות זנח בעיקר את החינוך הממלכתי, שאין לו אבא ואמא.

<חיים ביבס: השלטון המקומי זה אבא ואמא שלו ואנחנו לא ניתן לאותם אלה - - - דרך אגב, הייתי מצפה מהמנכ"לית להיות פה ולא להסתתר ולברוח ולהתחבא מאחורי פקידים, אלא להיות כאן, בסופו של דבר, כדי לעמוד מול האמת.

<חיים ביבס: היא בורחת מהאמת כי היא מבינה שהיא פוגעת במערכת החינוך ואנחנו עושים את החינוך היום במדינת ישראל, לא הם, הם פוגעים בו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותיי, קיצוץ בחינוך, אני לא מאמין שיש מישהו שירים יד בעד.

יעקב מרגי: אף אחד לא תומך בקיצוץ בתקציבי חינוך, כולנו בעד להוסיף ולהוסיף ולהוסיף ואני שמח שבשנים האחרונות המגמה הייתה הולך ועולה ואין שום סיבה שזה ייעצר.

יעקב מרגי: אני חושב שבכלל, אם התייחסת גם להסכמים הקיבוציים וכל החגיגות האלה, החגיגות של ארגוני עובדים, אז הם השיגו הישג, ההישג מושלם, תביא את השיפוי.

יעקב מרגי: אם תיתן לי, תיתן לי בכיס הזה, שספק אקבל אותו ותיקח לי אותו בכיס השני של הארנונה או של דברים אחרים, או בצמצום שירותים, הרי אין יש מאין תקציב.

יעקב מרגי: יש הסכמי שכר חדשים, צריך שיפוי, זה בלי קשר לדיון היום, צריך שיהיה שיפוי לרשויות ואני מאמין שיהיה שיפוי.

יעקב מרגי: אני מאמין בדיונים ובמשא ומתן, יהיה שיפוי, לא יודע אם שיפוי מלא, אבל יהיה שיפוי.

יעקב מרגי: אני מאמין שגם יטילו עלינו את הגדלת הארנונה, לא יודע, נגיע למצב שזה יהיה יותר גבוה ממס הכנסה שאנחנו משלמים.

יעקב מרגי: עד איפה אפשר לחלוב את הפרה הזאת שנקראת ארנונה?

יעקב מרגי: אני חושב, דווקא בשנה זו, ואני רוצה לתלות בקרדיט שיש לוועדה הזו, מי שזוכר, עם תחילת כהונתה של הוועדה, זה היה במהלך חודש יוני-יולי, דובר על קיצוץ במערכת ההשכלה הגבוהה, הוועדה נדרשה, קיימה כאן דיון ואני לא אומר שזה רק בגלל הדיון, אבל אין ספק שמיד לאחר מכן התבשרנו שהקיצוץ בהשכלה הגבוהה בוטל.

יעקב מרגי: אני מאמין, מתוך תקציב של משרד החינוך?

יעקב מרגי: 52?

יעקב מרגי: זה סכום לא מבוטל וזה סעיף תקציבי שאין לו תקרה.

יעקב מרגי: לחינוך מבחינתנו אין לו תקרה עליונה, כמה שאפשר להוסיף מבורך, אפשר לעשות עוד ועוד.

יעקב מרגי: אנחנו בנקודת מחלוקת של 150 מיליון ₪, באחוזים זה יורד מ-0.1.

יעקב מרגי: אני מאמין שסדרי גודל כאלה גם במשרד וגם במרכז השלטון המקומי יוכלו להגיע - - - כמה הייתה העלות של הסייעת השנייה?

<חיים ביבס: הסייעת השנייה, התוספת היא בסביבות 80-100 מיליון.

<חיים ביבס: דרך אגב, תיקחו את הסייעת השנייה, תורידו אותה, תהיו מספיק אמיצים, אל תהיו חכמים גדולים על - - -

יעקב מרגי: חיים, אלה פקידים שעושים את עבודתם נאמנה וצריך לכבד אותם ולשמוע גם את עמדתם.

<חיים ביבס: זה תמיד המקצועיים.

יעקב מרגי: טוב מאוד שאלה המקצועיים, לכן נגן גם עליהם.

יעקב מרגי: אני חושב שטוב שהתכנסה הוועדה, טוב שחברי הכנסת הציעו את מה שהציעו, כי ברור לכולם שהוועדה לא תברך על הקיצוץ, אין מי שיברך על קיצוץ של 150 מיליון, הוועדה בסוף בסוף תצטרך להביא למצב שמערכת החינוך במדינת ישראל תקבל את המגיע לה ויותר, ונעשה הכול.

יעקב מרגי: אם משרד החינוך צריך עזרה, להצביע לו מאיפה לקחת את זה, אני יודע לעשות את זה, אבל צריך לעשות את זה גם כמובן בשום שכל וצריך שהדברים יעברו בצורה מאוזנת ולתת את הסקירה גם בצורה מאוזנת, כי סך הכול, כשאני רואה ובודק את החלק של ההעברות של משרד החינוך, ההשתתפות בחינוך לשלטון המקומי, למרות שהמטלות הולכות וגדלות, זה אך ורק במגמת עלייה.

יעקב מרגי: מ-2012 סעיפי החינוך הולכים ועולים.

יעקב מרגי: אין שום סיבה שהמגמה הזו תיעצר.

יוסי יונה: מעבר לגידול הטבעי?

יעקב מרגי: הם יענו לך, התקציב הולך וגדל.

יעקב מרגי: 150 מיליון, אני מבין שזה לא ל-2015, זה 2015-2016?

<קריאה: זה 2016.

יעקב מרגי: כל ה-150?

יעקב מרגי: ב-2015 הושת קיצוץ?

<קריאה: לא.

<חיים ביבס: ואתה צריך, אדוני היושב ראש, להבין שב-31 באוקטובר כל הרשויות הציגו תקציב, כל הרשויות אישרו את התקציב שלהם ומה שהם מבקשים זה שאנחנו בהכרח נפגע בחינוך.

יעקב מרגי: תגיד לי, אין לכם ועדת כספים כמו אצלנו שבדצמבר עושים העברות?

<חיים ביבס: אין להם עבודה, העברות רק אצלם עושים.

יעקב מרגי: תודה, חיים.

יעקב מרגי: נמצא איתנו דודי מזרחי, הוא יוסף הצדיק, אנחנו עכשיו בפרשיות שיוסף הצדיק במצרים, הוא המשביר לכל הארץ, הוא יודע לכלכל את דרכיו וצעדיו, הוא ייתן לנו קודם כל תמונת מצב, בכלל למה נדרש הקיצוץ הזה ואם אפשר לתת הסברים איך הרשויות המקומיות הולכות - - - באמת, ה-150, השאיפה שלנו, ויושבת איתנו גם נציגת האוצר, האוצר, הרציונל שלו, הוא צריך שכל דבר יתנהל במשק סגור, סעיף, הרי הוא לא ייקח את זה, אנחנו לא מצפים ממנו שהוא ייקח את זה מרווחה או מדברים אחרים שלא קשורים לחינוך, הוא יצמצם את הפעולות בתחום החינוך, שקשורות לחינוך והוא יצמצם את מתן השירותים.

<קריאה: לא.

יעקב מרגי: בסדר, לו יצויר שאתה עכשיו הולך לממש את ה-150 מיליון שקל, הוא צריך לצמצם.

יעקב מרגי: אנחנו לא ניתן יד לפגוע בתלמידי ישראל.

יעקב מרגי: אז בוא תסביר לנו מה הרציונל, למה ואיך אפשר להתגבר על ה-150 מיליון מתוך 50 מיליארד.

<דודי מזרחי: אז אני אתייחס, תודה.

<דודי מזרחי: קודם כל אני רוצה להתייחס לשתי נקודות שעלו כאן, רק להוציא אותן רגע מהשולחן.

יעקב מרגי: אתה לוקח סיכון כשאתה פותח דיונים נלווים.

<דודי מזרחי: אני מתייחס למה - - -

יעקב מרגי: אתה רוצה לתת סקירה קודם כל?

יעקב מרגי: קח.

<דודי מזרחי: שתי נקודות בקצרה.

מסעוד גנאים: אולי יש לו בשורות?

<דודי מזרחי: דבר ראשון, לגבי סוגיית השקיפות.

<דודי מזרחי: נכון להיום משרד החינוך לטעמי הוא המשרד הכי שקוף בכל משרדי הממשלה, כל אזרח יכול להיכנס לאתר האינטרנט של המשרד - - -

יעקב מרגי: מתי תביא לנו את 7ב?

יעקב מרגי: בהמשך של שקיפות?

יעקב מרגי: יש לך זמן, לוחות זמנים?

<דודי מזרחי: לא.

יעקב מרגי: לא?

יעקב מרגי: חשוב לי.

<דודי מזרחי: אני לא יודע לתת לך תאריך, אבל - - -

<חיים ביבס: תגיד לי, רשתות יודע להציג היום נתונים, עמותות?

<חיים ביבס: נו, תפסיקו לבלבל במוח, ב-14 באוקטובר ישבתם - - -

יעקב מרגי: חיים, לא, לא אתן לך.

<חיים ביבס: הם משקרים במצח נחושה, זה פשוט מדהים כל פעם.

יעקב מרגי: דודי, אני - - - יוסי, אני הפרעתי לו, אני אשם.

יוסי יונה: נכון, אבל האמירה הזאת היא אמירה - - -

יעקב מרגי: דודי, אני אומר לך, אני נותן לך ארבע דקות רצופות, אף אחד לא יפריע לך, לא בקריאות ביניים, לא שאלות.

יעקב מרגי: אם למישהו יקפוץ הקפיץ וישאל אל תתייחס, תסתכל עליי.

<דודי מזרחי: תודה.

<דודי מזרחי: היום כל אזרח יכול להיכנס לאתר האינטרנט של משרד החינוך ולראות את הקצאת המשאבים של המשרד ברמת מוסד חינוכי וברמת רשות מקומית, לרבות בעלויות על בתי ספר, כפי שציין חיים ביבס.

<דודי מזרחי: אנחנו שקופים במאה אחוז.

<דודי מזרחי: זו נקודה אחת.

יוסף ג'בארין: כולל תיכונים?

<דודי מזרחי: נקודה שנייה, לגבי הנושא של העודפים, 1.8 מיליארד שקל.

<דודי מזרחי: צריך להבין משהו, המילה עודף היא מילה מטעה, מדובר בהתחייבויות שנרשמו בשנת 2014, התחייבויות רשומות, אתם יכולים להתייחס לזה כמו צ'ק דחוי, שהמדינה התחייבה עליהם.

<דודי מזרחי: אגב, חלק גדול מהסכום הוא עבור רשויות מקומיות, תקציבים שצריכים להגיע לרשויות מקומיות, והיא משלמת אותם בפועל ב-2015, כגון צהרונים, השאלת ספרי לימוד, תכניות בחינוך המיוחד.

<דודי מזרחי: אפשר לפרט, אין כאן שום דבר לא שקוף, היה על זה דיון בוועדת כספים, אז אין כאן באמת עודף, זה משהו חשבונאי.

<דודי מזרחי: תקציב 2015-16 הוא תקציב של בשורות בסופו של דבר, יש שם הרבה דברים מאוד חיוביים לטובת מערכת החינוך, הפחתת מספר תלמידים בכיתה, הסייעת השנייה ושורה ארוכה של נושאים.

<דודי מזרחי: תקציב משרד החינוך לראשונה מעל 50 מיליארד שקל, ליד התוספות המאוד משמעותיות האלה קיבלה ממשלת ישראל החלטה והכנסת אישרה אותה, זה תקציב המדינה לשנת 15'-16' שאושר, על קיצוץ של 790 מיליון שקל בתקציב משרד החינוך.

<דודי מזרחי: הקיצוץ שהושת על משרד החינוך כלל לראשונה קיצוץ בסעיפי השכר העקיף, בין היתר של הרשויות המקומיות והבעלויות על בתי הספר.

<דודי מזרחי: זה קיצוץ שהושת על המשרד.

<דודי מזרחי: אם היינו צריכים במשרד החינוך להשית אחד לאחד את הקיצוץ הפלאט שהממשלה קבעה והכנסת אישרה על הרשויות המקומיות ועל מוסדות החינוך הקיצוץ היה מגיע ללמעלה מ-500 מיליון שקל.

<דודי מזרחי: זה היה בדיאלוג עם השלטון המקומי.

<דודי מזרחי: הוא לא מסכים לזה, ואני מבין, אם הייתי יושב היכן שיושב חיים ייתכן שהייתי נוקט עמדה דומה, אבל צריך להבין, אנחנו במהלך אחראי צמצמנו ככל שניתן את הפגיעה בשלטון המקומי.

יעקב מרגי: כמה היה הפלאט?

יעקב מרגי: 4%?

<דודי מזרחי: כן.

<דודי מזרחי: צריך להבין משהו בהקשר הזה.

<דודי מזרחי: בעבר כל אחוז קיצוץ על משרד החינוך היה רק על תקציב הפעולות של המשרד, כל אחוז קיצוץ היה סדר גודל של - - -

יעקב מרגי: והפעם על מה?

<דודי מזרחי: עכשיו זה היה על כל הסעיפים, כולל ההעברות של הרשויות המקומיות, מה שפעם לא היה.

יעקב מרגי: כולל על הקשיח?

<דודי מזרחי: כולל כביכול דברים שבעבר הוגדרו כקשיחים, כמו שכר של מזכירים ושרתים.

<חיים ביבס: תגיד לי, 900 פקחים שהם מפקחים של - - -

יעקב מרגי: הלאה, תמשיך, אתה לא עונה.

<חיים ביבס: עוד 1,000 ומשהו מדריכי חינוך, נתתם שם חדש, פיטרתם אותם לפני?

<דודי מזרחי: וזה אומר שמתוך סדר גודל של תקציב של 13 מיליארד שקל, דיברנו על פרופורציות, מתוך סדר גודל של 13 מיליארד שקל שעובר לרשויות המקומיות, הרשויות נדרשו - - -

יעקב מרגי: - - - 837.

<דודי מזרחי: נכון.

<דודי מזרחי: זה הנתון של 2015-2016 והוא אפילו יעלה.

<דודי מזרחי: מתוך הסעיף הזה הרשויות המקומיות נדרשו לקצץ 150 מיליון שקל.

<דודי מזרחי: צריך לשים את זה על השולחן, השולחן המקומי הכיר את הנושא הזה שיש קיצוץ שעומד על הפרק, היינו איתו בדיאלוג חודשים ארוכים בעניין הזה ונכון, אני רואה את חיים שיושב כאן ומניד את ראשו והוא צודק, הוא התנגד לקיצוץ, וזה בסדר מבחינתו שהוא התנגד, אבל הממשלה והכנסת קיבלו את ההחלטה.

<דודי מזרחי: אנחנו היינו בדין ודברים עם הגורמים המקצועיים במרכז השלטון המקומי בכדי לנסות לתאם ככל שניתן איך אנחנו משיתים את הקיצוץ כדי למזער את הפגיעה בתלמידי ישראל.

<דודי מזרחי: העמדה המקצועית החד משמעית שלנו הייתה לא לפגוע בחינוך המיוחד, לא לפגוע, התייחסת לפסיכולוגים, שירותי רווחה, לצמצם ככל שניתן - - -

יעקב מרגי: תגיד במה אתם כן מצביעים - - - אני רוצה להיות האדם הכי קר, הכי ענייני, עכשיו אתה הגורם המקצועי, אני לא צריך להלין - - -

יוסי יונה: בשרתים וב - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע, רגע.

יעקב מרגי: הוצאתם הנחיה מפורשת גם לשרתים ולמזכירות?

<דודי מזרחי: רק להשלים.

<דודי מזרחי: אני אגיד לך, אם אנחנו במשרד החינוך, לו היינו אנו מתווים אחד לאחד את פרטי הקיצוץ, ללא התייעצות עם השלטון המקומי, ייתכן שהיינו עושים אותו בשיטה אולי קצת שונה.

<דודי מזרחי: השלטון המקומי הציג שתי בקשות לעניין, הוא לא הסכים לקיצוץ אבל הציג שתי בקשות, אל"ף, שהקיצוץ לא יהיה דיפרנציאלי, כאשר במאמר מוסגר הייתה ועדה במשרד האוצר יחד עם השלטון המקומי שבחנה את הנושא הזה, שיושת באופן אחיד, ודבר שני, שלא נפחית את אחוזי ההשתתפות של המשרד לרשויות מקומיות, קרי נגיד בסוגיית מזכירים שרתים, אני לא אפחית את התקצוב שלהם מ-87% ל-75% וחייבת הרשות להשלים, אלא לשנות סטנדרט.

<דודי מזרחי: ומה זה לשנות סטנדרט?

<דודי מזרחי: לשנות את מפתחות התקצוב.

יעקב מרגי: מה זה אומר?

יעקב מרגי: תסביר לנו.

<דודי מזרחי: לדוגמה הצעה שעלתה על ידי השלטון המקומי, למשל לשנות את הקריטריונים של התקצוב בהסעות.

<דודי מזרחי: אם היו - - -

<חיים ביבס: למה לא שינית?

<חיים ביבס: אני אסביר לך למה.

יעקב מרגי: תן לו.

<חיים ביבס: בגלל המועצות האזוריות.

<חיים ביבס: מה לעשות, זו המציאות, זו האמת.

יעקב מרגי: דודי, תמשיך, תסביר - - -

<דודי מזרחי: לדוגמה ההצעה שהועלתה על ידי מרכז השלטון המקומי, לדוגמה.

<דודי מזרחי: אם היום התנאי שילד בשלב גיל מסוים מוסע, בית הספר שלו יותר רחוק מ-2 קילומטרים, אז נגדיר את זה 2.5 קילומטרים.

<דודי מזרחי: אנחנו, כאשר הדבר היחידי שעמד לנגד עינינו זה למזער את הפגיעה בילדי ישראל, סברנו שלא נכון לעשות את זה ובסוף לאחר שקלול כל האלטרנטיבות בחרנו בשני הסעיפים הללו.

<דודי מזרחי: אנחנו לא אוהבים את זה, אם היינו רוצים והיינו יכולים היינו נמנעים מזה, אבל ביחס לתמונה הגדולה, מתוך 13 מיליארד שקל, ושוב אני מסתכל על התמונה הגדולה, חברים, תקציב משרד החינוך קיבל תוספות מאוד משמעות.

<דודי מזרחי: נכון, לצד זה נדרשנו לקצץ ואנחנו גם קיצצנו שורה ארוכה של פרויקטים אחרים שלנו, מתכנית קרב וצהרונים והזנה ודברים אחרים.

<דודי מזרחי: בסוף חינוך, כל קיצוץ שנעשה, אם הוא לא מורגש בשטח, כנראה שלא היה צריך את הכסף מלכתחילה.

<דודי מזרחי: וכואב לכולם, ותאמין לי שזה כואב גם לנו.

יעקב מרגי: אין משהו שלא מומש ולא נוצל שאפשר לשים שם?

יעקב מרגי: תקשיב, ניהלנו מערכות, אם נבדוק לדוגמה את משרד החינוך, שהוא המשרד הכי גדול אחרי משרד הביטחון מבחינה תקציבית, בטח יש בכל סעיפי התקציב, על מה אנחנו מתווכחים?

יעקב מרגי: על 150 מיליון ₪.

יעקב מרגי: לא שאני מקל - - -

<דודי מזרחי: קיצצנו למעלה מחצי מיליארד שקל, אצלנו 15% מתקציב הפעולה, חתכנו אותו וחתכנו דברים - - -

יעקב מרגי: תאמין לי, אין סעיפים שלא נוצלו ולא מומשו, הן בשלטון המקומי, שאמורים להתבצע או במשרד שאפשר לבלוע את הקיצוץ הזה?

<דודי מזרחי: אם מישהו מכיר דבר כזה אני יותר מאשמח ש - - -

יעקב מרגי: רק אתה יכול להכיר.

<דודי מזרחי: לא, אז אני אומר, אנחנו כל הזמן מחפשים וחותרים להתייעל ולהדק ככל שניתן את ההקצאה התקציבית.

<דודי מזרחי: זו משימה מורכבת.

<דודי מזרחי: צריך להגיד, תקציב החינוך הוא תקציב גדול ומורכב, אבל בסופו של דבר, כאשר אנחנו ספגנו תקציב של 15% בתקציב הפעולות של המשרד.

<דודי מזרחי: מה זה פעולות?

<דודי מזרחי: אולי למי שלא מכיר זה נשמע איזה שהיא מילה טכנית מכובסת, אבל פעולות זה צהרונים בבתי ספר, זה תכניות משלימות - - -

<חיים ביבס: כמה עובדים פיטרת שלא עובדים במשרד?

<חיים ביבס: כמה עובדים פיטרת שלא עובדים במשרד?

<קריאה: כמה עובדים אתה פיטרת ש - - -

<חיים ביבס: עם כל הכבוד, מזכירה ושרת נותנים לילד שלך שירותים, מה שאף אחד מכם לא עושה.

<חיים ביבס: אפילו לא אחד מכם.

יעקב מרגי: דודי, סיימת?

<חיים ביבס: פשוט המשרד הזה מנותק לחלוטין, המשרד הגרוע ביותר ב - - -

יעקב מרגי: רגע, סליחה.

יעקב מרגי: משרד האוצר, בבקשה,

<נעה היימן: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות שהועלו על ידי חברי הכנסת, על ידי משרד החינוך ועל ידי מרכז השלטון המקומי.

<נעה היימן: נזרק כמה פעמים המשפט 'האוצר יביא מהבית', צריך להבין שלאוצר אין איזה בית עם כסף מלא במחסנים או - - -

<חיים ביבס: לא יודע, הארנונה של התושבים זה כן?

יעקב מרגי: רגע, רבותיי, חברי הכנסת - - -

<חיים ביבס: עד עכשיו - - -

יוסי יונה: אבל שר האוצר, ראש הממשלה - - -

יעקב מרגי: חברי הכנסת, זה לא יפה.

יעקב מרגי: יושבת פה נציגת האוצר - - -

יוסי יונה: לא, אני אומר - - -

יעקב מרגי: אבל היא עוד לא התחילה.

יעקב מרגי: אז היא אמרה אמירה, נכון, גם לי בא לענות לה - - -

יוסי יונה: רק עכשיו ויתרה המדינה, הורידה את מס החברות, מיליארד ו-200 מיליון שקל.

<חיים ביבס: מה הם מבקשים?

<חיים ביבס: להעלות ארנונה בעבור מיסים.

יעקב מרגי: ואחוז המע"מ, שעלה 5 מיליארד ₪ ואף אזרח לא הרגיש אותו.

יעקב מרגי: בבקשה.

<נעה היימן: הכסף של האוצר הוא לא כסף של האוצר, אלה תשלומי המסים שמשלמים כל אזרחי מדינת ישראל.

<נעה היימן: אנחנו לא רוצים ואין לנו אינטרס להחביא כסף בבנק, זה לא הכסף שלנו, זה לא הכסף שלי, זה הכסף של האזרחים שמשלמים מסים.

<נעה היימן: זה דבר אחד.

יעקב מרגי: עד כאן תודה על התזכורת, ועכשיו דברי במהות.

<נעה היימן: תקציב משרד החינוך הכפיל את עצמו בעשור האחרון, הגידול הוא הרבה מעבר, לשאלתך, חבר הכנסת יוסי יונה, הרבה מעבר לגידול הטבעי, הרבה מעבר לאינפלציה, הרבה מעבר להתייקרויות המחירים עם תוספות ריאליות - - -

יעקב מרגי: ממשלת נתניהו 2009-2013, שהייתי חבר בה, העברנו שם החלטה על גידול של יותר מ-5 מיליארד ₪ ל - - -

יוסי יונה: היושב ראש, הערה.

יוסי יונה: עכשיו אושרה העברה לביטחון שתאושר היום, 163 מיליון שקל מתקציב החינוך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אתה רוצה הסבר, אין לנו.

יעקב מרגי: אני לא יכול להתמודד עם הידיעה הזו כי אין הסבר.

יעקב מרגי: אתה יודע מה?

יוסי יונה: מהרזרבות.

יעקב מרגי: תקשיב, אולי זה שיפוי על פעולות חירום שעושה - - - לך תדע - - -

<חיים ביבס: הם לא עושים חינוך, הם רק מפריעים.

יעקב מרגי: די לנו בדיונים - - -

<חיים ביבס: הוא כבר לא עושה חינוך מזמן, המשרד הזה.

יעקב מרגי: די לנו בדיונים שלנו שעכשיו נפתח דיונים על מה שקורה בוועדת הכספים.

<נעה היימן: לגבי ההפקרה לכאורה של המדינה את החינוך הממלכתי - - -

<חיים ביבס: זה לא לכאורה, זה הפקרה של החינוך הממלכתי.

<נעה היימן: אז בשש השנים האחרונות נחתמו שני הסכמי שכר אדירים בהיקפם עם ארגוני העובדים שהולכים לחינוך הרשמי בהיקף של למעלה מ-6 מיליארד ₪, תכנית ניהול עצמי שמביאה תקציב נוסף לכל מנהל בית ספר, תקציב גמיש, גם כן בחינוך הרשמי, תקצוב דיפרנציאלי בשעות הלימוד בבתי הספר, גם כן בחינוך הרשמי, סייעת שנייה בכל גני הילדים, הרשמי והמוכר שאינו רשמי, בגנים צפופים, כאשר בגני הילדים גם נוספה השנה תוספת שנקראת תוספת ניהול לגננת כאשר הגננת יכולה עם התקציב הזה לקנות אביזרים נוספים לגן, אם זה משחקים, אם זה מזרונים או כל דבר שהגננת חשה צורך להעשיר את סביבת הגן.

<נעה היימן: צמצום מספר תלמידים בכיתה, בעקבות מחאות של ההורים, גם הסייעת השנייה.

<נעה היימן: כל הנושאים האלה, מעבר לגידול הטבעי, מתמקדים בחינוך הרשמי ולכן האמירה כאילו המדינה לא משקיעה בחינוך הרשמי היא בעיניי גם לא נכונה עובדתית וגם - - -

<חיים ביבס: היא לא משקיעה, מה לעשות, בעובדה.

<חיים ביבס: תבואו תלמדו איך התקציב של השיטה.

<חיים ביבס: הסברתי לכם, אמרתי לכם מיליון פעם, כל אגף התקציבים, תבואו תלמדו איך בנוי תקציב של רשות מקומית.

<חיים ביבס: אתם פוחדים לבוא כי אתם מבינים שאז תבינו פעם אחת ולתמיד שאתם טועים טעות מרה, אתם משקרים פה חברי כנסת, מרמים את כולם ובסוף אתם מסבירים שאתם מביאים כסף.

<חיים ביבס: שקל לא הבאתם.

יעקב מרגי: חיים, אני לא מסכים על כך שהם משקרים.

<חיים ביבס: הם לא משקרים, הם לא אומרים את האמת, סליחה.

<נעה היימן: גם כשמשרדי החינוך והאוצר רצו לצאת עם תכנית הסייעת השנייה, שהיא כולה תכנית תוספתית ורצינו לעשות אותה דיפרנציאלית, כאשר השתתפות המדינה תהיה 50% ברשויות החזקות ו-90% ברשויות החלשות, כאמור מדובר בתקציב חדש נוסף, נתקלנו בהתנגדות אדירה מצד השלטון המקומי, מצד הרשויות החזקות, למרות שמדובר, שוב, בתקציב חדש, תקציב נוסף.

<נעה היימן: נתקלנו בהתנגדות למהלך.

<נעה היימן: בסופו של דבר - - -

חנין זועבי: איזה מהלך?

<נעה היימן: הוספת הסייעת השנייה באופן שהיה אמור להתחיל כמהלך שהיא עם דיפרנציאליות עמוקה, כלומר הרשויות - - -

<חיים ביבס: עוד פעם, מטעים את האנשים.

<חיים ביבס: הראשונים שבאו אליי, מה שהיא לא אומרת נכון, אדוני היושב ראש, גם צריך לדייק, הראשונים שבאו אליי, שלא מסוגלים אפילו להביא את ה-10%, זה המגזר הערבי, זה הפריפריה, אבל אין להם מושג, הם מנותקים לגמרי.

<חיים ביבס: אין להם מושג אפילו איך זה עובד.

יעקב מרגי: בואי נסכם.

<נעה היימן: בסופו של דבר המהלך של הוספת סייעת שנייה וצמצום הדיפרנציאליות הוא מהלך שעלה כ-100 מיליון ₪ נוספים.

<נעה היימן: דרך אגב, המהלך הזה וצמצום מספר תלמידים בכיתה הוא מהלך שבעיקר סייע לרשויות חזקות ואני גם אסביר למה.

<נעה היימן: הוא סייע לרשויות חזקות כי הרבה מהרשויות החזקות, לא כולן, כבר העסיקו סייעת שנייה מתקציבן המלא, והיום אנחנו מממנים להם 80% מכך.

<נעה היימן: הוא סייע לרשויות החזקות כי רבות מהן כבר צמצמו את מספר התלמידים בכיתה מתקציבן, ועכשיו המדינה נכנסת ומצמצמת את זה.

<נעה היימן: אז אני חושבת שבתקציב הזה יש גם בשורות גם לשלטון המקומי.

<חיים ביבס: אבל לפני זה את אמרת שאתם מממנים את החינוך, אז עכשיו את מסבירה שאנחנו מממנים את החינוך.

חנין זועבי: כן, החזקות - - -

<חיים ביבס: אז תחליטו.

<חיים ביבס: לא, זה בסדר, רק היא אמרה לפני כן, אני מסכים עם מה שאת אומרת, שהם מימנו, מצד שני אנחנו מימנו.

<חיים ביבס: אנחנו מממנים את הכול, אנחנו עושים את החינוך ב-67 רשויות במדינת ישראל, שזה 60% מתושבי מדינת ישראל, אנחנו מממנים, לא הם.

<חיים ביבס: הם פוגעים בחינוך של הילדים שלך ושלי.

יעקב מרגי: חיים - - -

<נעה היימן: אני לא חושבת ש-52 מיליארד שקל - - -

יעקב מרגי: לא, נעה, אני מדבר.

יעקב מרגי: תקשיבי, את עברת על כלל בסיסי במבוא לפסיכולוגיה.

יעקב מרגי: את באת ואמרת דבר בסיסי.

יעקב מרגי: את רק לא יודעת שאדם, קודם כל מה שהוא שלי הוא כבר שלי, עכשיו אל תבואי תבני על זה עוד פעם, תגידי ממילא - - - עכשיו כרגע הולך להיות מושת, זה לא עוזר להם.

<נעה היימן: זה סייע להם בכיס.

יעקב מרגי: בסדר, הולך להיות מושת עכשיו - - -

<חיים ביבס: - - - למה פחדתם?

יעקב מרגי: נעה, חיים יכול לצעוק ובצדק, הוא עושה את עבודתו נאמנה, לדעתי בתחומים מסוימים אפילו יותר מדי נאמנה, שזה קצת מפריע לנו בכמה תחומים.

יעקב מרגי: אבל אני אומר לך, בגדול, הוא עושה את עבודתו, הוא צריך להיאבק על הקיצוץ, נכון, ואם אני אשב איתו, לא בשולחן הזה, אשב איתו אפשר לפרוט לו את זה ולהראות לו שתכל'ס מחינוך אל תקטר, תקטר על דברים אחרים.

יעקב מרגי: נכון, יש הרבה מה לקטר בשלטון המקומי, שהממשלה מקבלת החלטות ולא משפה וזה ויש לנו גם אנחנו טענות כלפי השלטון המקומי, מזלנו הרע שהצעות לסדר פה באות על הממשלה, לא על השלטון המקומי, במצב הזה אתה יכול להתנחם, תאמין לי, הן נשארות באולמות מועצת העיר.

יעקב מרגי: אבל בסך הכול הכללי יש פה מהלך בקרה אמיתי של הפרלמנט, אתה רואה שזה הולך ומתברר.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם, גם נעה, גם דודי וגם מיכל אל מיכל, בסוף בסוף נצטרך למצוא - - - למרות הברכות על גידול בתקציב החינוך, הרי את כל תחלואי הקשר בין השלטון המרכזי לשלטון המקומי לא נפתור בדיון הזה, אבל בקטע של החינוך אנחנו חרדים, כי בסוף בסוף בסוף מי שנפגע בקצה זה התלמידים, ההורים, ואני לא אומר המורים ואל תשאלו אותי למה, זה לדיון אחר.

יעקב מרגי: המורים יודעים לדאוג לעצמם וטוב שכך, אני לא מלין.

<מיכל שטנברג: זו דווקא נקודה אחת, אנחנו לא מקצצים במורים.

<חיים ביבס: אתה רוצה שאני אתן לך תשובה על מורי הקבלן?

יעקב מרגי: לא עכשיו, יש לי דיון אחרי זה.

<חיים ביבס: לא, כי אני יודע שזה מעניין אותך, כי גם בזה הם רימו אתכם, הם אמרו לך שהשלטון המקומי, זה הקרב הבא שלי, כל מורי הקבלן יהיו עובדי משרד החינוך.

יעקב מרגי: יש לי הצעת חוק, תריץ לי לובי אצל הבוס שלך ו - - -

<חיים ביבס: אני אריץ לך לובי אצל כולם.

יעקב מרגי: מיד אחרי חבר הכנסת ג'בארין וחברת הכנסת חנין זועבי אני אתן לצרכנים שלנו, לקליינטים שלנו, למועצת התלמידים, ארגוני ההורים וגם ראשי רשויות, אל תדאג.

יעקב מרגי: בבקשה, יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: תודה לכבוד היושב ראש.

יוסף ג'בארין: האמת היא, דודי ונעה, אני חושב שאם אתם במקומנו וגם במקום יו"ר השלטון המקומי אתם יכולים בהחלט להבין את הכעס.

יוסף ג'בארין: מאז שעבר התקציב באותו שבוע שנשארנו עד שעות הבוקר אנחנו כל הזמן רק שומעים על העברות תקציביות נוספות.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת בוועדת הכספים לבד לפני שבועיים דיברו על 18 מיליארד שקל.

יוסף ג'בארין: זה פשוט סכום מדהים, כשחושבים עליו, שזה אפילו נהיה עדיין רלוונטי גם אחרי שהעברנו את התקציב.

יוסף ג'בארין: אני חבר כנסת חדש, אבל - - -

יעקב מרגי: זה תהליך פרוצדוראלי שמתבקש, כשמאשרים תקציב בסוף שנה.

יוסף ג'בארין: לא רק, היו גם כל מיני כתבות על הרזרבות שהיו ולא חולקו ואחר כך חילקו.

יוסף ג'בארין: האמת היא, כבוד היושב ראש, כשידעתי על הדיון הזה בשבוע שעבר הייתי כמעט בטוח שלא נגיע לדיון כי זה יתייתר.

יוסף ג'בארין: למה זה יתייתר?

יוסף ג'בארין: עם כל הסכומים שאנחנו שומעים עליהם, אז מה, עכשיו באים לרדוף אחרי ה-150 מיליון של המסכנים בשלטון המקומי?

יוסף ג'בארין: אני מדבר עכשיו בשיא הרצינות.

יוסף ג'בארין: הרי מי ייפגע מזה?

יוסף ג'בארין: אמר יו"ר השלטון המקומי, מי פונה אליו כאן?

יוסף ג'בארין: זה הפריפריה וזה החברה הערבית והרשויות בדרום, אלה הנפגעים.

יוסף ג'בארין: אנחנו גם קוראים דה מרקר ורואים שכל הזמן העברות תקציביות בסכומים פשוט מדהימים ואז אנחנו חושבים לעצמנו, מה, באים ונטפלים לנו לקצת הכסף שיש?

<קריאה: כבשת הרש.

יוסף ג'בארין: זה בדיוק ככה נראה.

יוסף ג'בארין: לכן באמת הכעס כאן הוא מובן.

יוסף ג'בארין: ואנחנו כל הזמן בדיוני הוועדה מדברים על הבעיות של מצ'ינג ועל זה שהשלטון המקומי בפריפריה ובחברה הערבית לא מצליח לעמוד במשימות, לא מצליח לקיים את המערכת כפי שצריך וכדומה, ואז חשבנו שאם מדברים על 150 מיליון, זה הדבר האחרון שאתם תוכלו לגעת בו.

יוסף ג'בארין: לכן אין ספק שהוועדה כאן נראה לי באמת מאוחדת בדבר הזה, קשה מאוד, קשה לנו לראות דבר כזה קורה אל מול כל השינויים התקציביים שקורים.

יוסף ג'בארין: אני ציפיתי באמת שתגיעו לישיבה הזו עם איזה שהיא בשורה שזה כבר לא רלוונטי לדיון, במיוחד שאנחנו מדברים על 150 ואי אפשר להתגאות ב-100 מיליון סייעת שנייה ולקצץ 150, זה לא מתיישר.

יעקב מרגי: תודה, יוסף ג'בארין.

יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין זועבי.

חנין זועבי: אני חושבת שהוויכוח שלנו עם משרד החינוך הוא לא במה שאתם אומרים, אלא במה שאתם לא אומרים.

חנין זועבי: כלומר זה שיש בכיוונים מסוימים התפתחויות חיוביות, זה נכון, אבל זה שאין שקיפות, זה שהייתה רזרבה ויש רזרבה, שיש העברות בסכומים גדולים ממשרד החינוך למשרדים אחרים, אתם לא יכולים להגיד לא, כי זה כן.

חנין זועבי: יש העברות, יש רזרבות, יש אי שקיפות.

חנין זועבי: לא, על הדברים החיוביים אנחנו לא מתווכחים, ואל תזרקו תמיד לאיפה שנוח להתווכח, יש שטח שהוא לא נוח, על אי שקיפות ועל פגיעה בסופו של דבר בחוליה הכי חלשה, שהם עובדים בשכר נמוך.

חנין זועבי: הרזרבות, העניין של העברות וכן, אנחנו יודעים על הדברים האלה לא ממשרד החינוך עצמו, אלא ממקורות אחרים, שיש כסף ויש העברות ממשרד החינוך למשרדים אחרים.

חנין זועבי: כמו שעכשיו הזכיר חברי יוסי יונה.

חנין זועבי: עכשיו, כאשר אנחנו מדברים על התייעלות, זו הסתירה המוחלטת של התייעלות כאשר פוגעים בשכר הכי נמוך.

חנין זועבי: התייעלות אולי אולי לפגוע, אם אם מסכימים על העיקרון, ואנחנו לא מסכימים, שצריכים לפגוע במשהו, אולי בתכנית חדשה שהיא גם לא בקונצנזוס, של מורשת ושל מה זה יהדות.

חנין זועבי: אולי שם לדחות את הוויכוח הזה, אולי שם, למה בשכר הנמוך?

חנין זועבי: למה בעוזרים, למה בעובדים?

חנין זועבי: הנקודה השלישית היא דווקא לחיים.

חנין זועבי: יש ויכוח והוא ויכוח אחר, אולי זה לא המקום שלו, על איך עושים תקצוב דיפרנציאלי ותקצוב דיפרנציאלי כלפי מעלה.

חנין זועבי: אפשר לחזק את החלשים, אבל לא על חשבון החזקים, זה פשוט לא הגיוני וגם לא פרקטי ואתה יודע שזה לא פרקטי ואתה יודע שהעמדה שלך, שמגנה בצורה מאוד עיקשת ועקשנית על הערים הכי חזקות, על השלטון המקומי הכי חזק, זה פוגע בחלשים בסופו של דבר.

חנין זועבי: אנחנו סובלים ואתה יודע שאנחנו סובלים מזה.

<חיים ביבס: זה מה שהאוצר מכר לך במשך שנים.

<חיים ביבס: אני מזמין אותך, פרופ' יונה היה אצלי בשעתיים הרצאה, פתיחת כל התקציב שלי, אני פותח בפנייך, אני מזמין אותך מתי שאת רוצה, עם כל חברי הכנסת.

חנין זועבי: אנחנו נבוא.

<חיים ביבס: את תבואי ואת תראי שזה מה שהם מכרו כל הזמן, כל השנים, כי לא הייתה שקיפות.

<חיים ביבס: את תביני שזו טעות וזה מה שהם רוצים והם הצליחו בזה, הם הצליחו לשטוף את המוח לכולם שבאמת זה מתקיים.

חנין זועבי: זה דווקא לא הם, זה דווקא - - -

יעקב מרגי: סליחה, משפט.

יעקב מרגי: משפט לעצמי.

יעקב מרגי: תקשיבו, הנה אני אומר לך, חיים, אנחנו פה, אני מסתכל בלי לשאול את חבריי, כולנו חייבים בתקצוב הדיפרנציאלי, וגם אתה תסכים עם תקצוב דיפרנציאלי.

יעקב מרגי: השאלה - - -

חנין זועבי: מאיפה.

יוסי יונה: איזה מודל.

יעקב מרגי: מאיפה, אם זה האוצר מביא או סכום אפס בתוך המערכת.

יעקב מרגי: אני מכיר את שתי הגישות, לכן אנחנו נושאי דגל של המאבק שכן, שצריך לתקצב בצורה לא שוויונית - - -

<חיים ביבס: אבל הוא מתוקצב לא שוויונית - - -

יעקב מרגי: רגע, יפה, לכן אין לי ויכוח איתך.

יעקב מרגי: אנחנו נצטרך לצלוח קודם כל את מערכות השלטון, להבין שאי אפשר יותר במצב הנוכחי, אנחנו לא נצמצם פערים במצב הנוכחי.

חנין זועבי: כן, אבל לסגור - - -

יעקב מרגי: אבל לא נפתח את זה כי זה דיון אחר, זה לא הדיון הזה.

חנין זועבי: אבל לסגור דווקא את הוויכוח, זה הוויכוח על הארנונה ועל חלוקת הארנונה והמסים.

חנין זועבי: יש לך עמדה ברורה בנושא ויש לנו עמדה ברורה בנושא, אבל אני חושבת שזה גם גולש לתחומים אחרים.

<חיים ביבס: תתפלאי שדווקא בנושא הזה אנחנו תמימי דעים, רק מה הבעיה?

<חיים ביבס: בסוף 40% מהארנונה הממשלתית היא דווקא רק בירושלים, אז אף אחד לא רוצה לפגוע בירושלים.

<חיים ביבס: אני בעד.

<חיים ביבס: בניגוד לקודמי בוחבוט שהיה נגד, אמרתי שאני בעד שייקחו את הכול.

<חיים ביבס: יותר מזה, אני בעד שייקחו את כל הבסיסים, את כל הדברים ויעבירו את הכול לפריפריה.

<חיים ביבס: ששר הרווחה יקום בבוקר, לא ייסע מירושלים לתל אביב, שייסע לבית שאן, לדימונה, לא קרה כלום, המדינה היא קטנה, המדינה היא מאוד קטנה, שלוש וחצי שעות נסיעה מצד לצד, לא קרה כלום.

<חיים ביבס: שהפקידים יילכו לגור בפריפריה.

<חיים ביבס: אני גרתי בבית שאן, תאמיני לי שאי גאה על כך שגדלתי שם, אני מצפה מהם שיילכו לגור - - - לא, כולם רוצים לגור בירושלים ובצפון תל אביב וכולם יסבירו לך את מה שזה, אבל בצד השני.

<חיים ביבס: פקידי הממשלה, רובם גרים אצלי, הם הראשונים להסביר לי למה פוגעים בגן הילדים ולמה הדברים - - - גם זה היה, גם לזה אני מזמין אותך.

חנין זועבי: אנחנו מזמינים אותך.

יעקב מרגי: בבקשה, תסיימי, חנין.

חנין זועבי: אני סיימתי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותיי, תלמידי ישראל, אתם יודעים להגיד לנו מאיפה לקצץ את ה-150?

<דני קציר: שאלה טובה.

יעקב מרגי: תציגו את עצמכם ודברו.

<דני קציר: אני דני קציר, אני נציג מועצת התלמידים והנוער הארצית, שהיא הגוף הרשמי המייצג של כלל בני הנוער בישראל.

<דני קציר: אנחנו כגוף מתנגדים לכל קיצוץ בחינוך, אם זה במשרד החינוך באופן כללי וגם עכשיו ספציפית לדיון הזה בשלטון המקומי.

<דני קציר: עכשיו, מבחינת החשיבות של התקציבים ברשויות המקומיות, אנחנו מסתכלים על כל, איך אני אקרא לזה?

<דני קציר: אולי הפלוסים שאנחנו מקבלים במערכת החינוך, אני לא מדבר אפילו רק על הסעות ומאבטחים, כמה שזה חשוב היום, שהרבה פעמים זה ממומן על ידי הרשויות המקומיות, אלא גם למשל מגמות מיוחדות שנפתחות בבתי ספר מסוימים.

<דני קציר: מה שאני מדבר עליו זה שהרשויות המקומיות יודעות בצורה אולי הכי טובה איך לחלק את הכסף אצלם בבית, לאיזה בתי ספר יש את הצרכים לתקצוב נוסף, לתקצוב פחות ולפגוע בהם בסופו של דבר זה יפגע בנו.

<דני קציר: הכסף הזה בסופו של דבר מגיע אלינו.

<דני קציר: וזהו, אנחנו כמובן מתנגדים לקיצוץ הזה ולכל קיצוץ בכל תקציב חינוך באופן כללי.

יעקב מרגי: וזו הזדמנות באמת לציין את הנוכחות, ההתמדה בכיתה של מועצת התלמידים בדיונים כאן.

יעקב מרגי: כל פעם נציג אחר, כך שרק לחשוב על זה, תמיד כשהם מדברים אני חושב מי משלים את הימים האלה, כי המטלות הן לא רק כאן, יש עוד הרבה מטלות והם נושאים בנטל וכל הכבוד.

יעקב מרגי: זו הזדמנות להביע.

יעקב מרגי: מדי פעם אני משחרר ומביע את זה.

<חיים ביבס: הם תלמידים מצטיינים.

יעקב מרגי: זאב גולדבלט, תציג את עצמך ותאמר משהו.

יעקב מרגי: אולי לכם בקופה יש היום?

<חיים ביבס: כן, להורים.

<חיים ביבס: בלאו הכי זה יבוא עליכם בסוף.

<חיים ביבס: כן, אם תמשיכו לשבת בשקט אז גם זה - - -

יעקב מרגי: חיים, היום אתה - - -

<זאב גולדבלט: אתה רוצה להתחלף?

יעקב מרגי: זאב, בבקשה.

<זאב גולדבלט: זאב, מרכז פורום ועדי היישובים ההוריים בישראל.

<זאב גולדבלט: לא בכל יום אני מוצא את עצמי מסכים עם חיים ביבס, זה נראה לי די מוזר, אבל הפעם אני בפירוש מסכים, לפחות עם רוב הדברים שלו.

<זאב גולדבלט: אני מתקומם למשל נגד האמירה שלו בנושא של הסייעת השנייה, אני חושב שכאן הוא הלך לכיוון לא נכון, אבל בגדול אני בפירוש חושב שהטיעונים שלו הם הטיעונים הנכונים.

<זאב גולדבלט: באופן טבעי פורום ועדי ההורים היישובים סבור שיש לחזק את החיזוק בישראל בכלל ולהגדיל את תקציבי החינוך באופן די טבעי, לא רק ברמה הלאומית אלא גם ברמה המקומית.

<זאב גולדבלט: אנחנו כן סבורים שטעות ואפילו בכייה לדורות תהיה קיצוץ בתקציבי החינוך ברשויות המקומיות.

<זאב גולדבלט: אני כן מוכן לנסות לפחות להעלות רעיון לגבי המקור שכולם נמנעים ובורחים מזה כמו מאש, אולי שווה לעשות בחינה לפחות או בחינה השוואתית למשל שמדינה קטנה כמו פינלנד, שבה אין בכלל מערך פיקוח על בתי הספר, אולי שווה לבדוק אם בכלל צריך מערך פיקוח כל כך גדול וכל כך עשיר במזומנים כפי שיש בישראל.

<זאב גולדבלט: אולי, שווה לבדוק את זה.

<זאב גולדבלט: יש כאן נושא לרביזיה, לפחות לבחינה, אולי זה יכול להיות מקור אחד.

<זאב גולדבלט: ושוב, אני לא מתיימר להיות דוקטור לתקציבים של משרד החינוך או נציג משרד האוצר, אבל בפירוש מפעם לפעם לבחון חלופות כמו למשל שיש במקומות אחרים בעולם, שווה לבדוק.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: ד"ר אביטל?

<אביטל לאופר: כן, סגנית ראש עיריית נתניה, ממונה על החינוך.

<אביטל לאופר: קודם כל אני גם רוצה להצטרף ולמחות על כך שמנכ"לית משרד החינוך לא טרחה להגיע.

<אביטל לאופר: אני חושבת שזה מעיד על היחס - - -

<חיים ביבס: על הזלזול שלה בחינוך.

<אביטל לאופר: על היחס ל - - -

יעקב מרגי: אני מוחה.

<אביטל לאופר: זו העמדה שלי, על היחס שלה לשיתוף הפעולה עם הרשויות המקומיות.

<אביטל לאופר: וזו בדיוק הנקודה, כי זה לא העניין של הקיצוץ עכשיו של ה-150 מיליון אלא זה עוד אבן בנתק שנוצר בין השלטון המקומי לבין מי שמחליט את ההחלטות, שזה פה השלטון המרכזי.

<אביטל לאופר: בסופו של יום באים במשרד החינוך, מחליטים איזה שהן תכניות, יוצאים בהצהרות על רפורמה.

<אביטל לאופר: אתה יודע מה?

<אביטל לאופר: כל פעם שאני יודעת שיש הצהרה של משרד החינוך שיוצאים לרפורמה, אני רק מחכה לראות איך אני מקבלת את זה בזבנג.

<אביטל לאופר: יוצאים עכשיו לרפורמה, הדרך החדשה, מה זה אומר אצלי בעיר נתניה?

<אביטל לאופר: זה אומר שכל המגשרים לאוכלוסייה האתיופית נשלחים הביתה, כי זה כבר דור שני, אז ההורים כבר אחרי 20 שנה, הם כבר יודעים עברית.

<אביטל לאופר: לך תסביר להם שההורים עדיין לא יודעים עברית ועכשיו מה עושים איתם?

<אביטל לאופר: כל פעם שיש הצהרה, היא הצהרה שנמצאת שם בלי לבדוק איך זה משפיע עלינו בשטח.

<אביטל לאופר: אז אני מצטרפת בדיוק למה שאמרת, חיים, תנו לנו את התקציב ואנחנו נחליט איזה תכניות אנחנו רוצים, מה מתאים לאוכלוסייה שלנו ומה לא מתאים לאוכלוסייה שלנו.

<אביטל לאופר: אנחנו יושבים עם מנכ"לית משרד החינוך הקודמת, דלית, חותמים איתה על זה שסוגרים בתי ספר מרובי עולים אתיופים, שזה יופי של החלטה, ומקבלים מימון של הסעות.

<אביטל לאופר: שנה זה החזיק מעמד, אחרי שנה כל ההסעות עלינו.

<אביטל לאופר: זה נעלם, השתנה מנכ"ל, השתנה שר חינוך.

<אביטל לאופר: 40%, ההסכם היה חתום, 100%, אין 100%.

<אביטל לאופר: אתם שואלים מאיפה לקחת את התקציב?

<אביטל לאופר: אני אגיד לכם, עכשיו פתאום החליטו שמחלקים כספות כדי לשמור את הבגרויות מחשש להעתקות.

<אביטל לאופר: כמה כסף זה עולה, השטות הזו של הכספות, של הלשמור על הלשמור כשכל הוועדות החליטו שצריך לצמצם את הבגרויות.

<אביטל לאופר: הרי יש אמירה שצריך לצמצם את הבגרויות ולא מצמצמים את הבגרויות.

<אביטל לאופר: צמצמו את מספר הבגרויות, בכלל עכשיו, כשילדי כיתה י' לא עושים את הבגרויות והכול מפילים על "א.

<אביטל לאופר: צמצמו את הבגרויות, צמצמו את המפקחים, כמה מפקחים צריכים להגיע לבית ספר אחד?

<אביטל לאופר: הם מטריפים את בתי הספר כשלכל מקצוע יש מפקחים, צמצמו אצלכם ותעזבו אותנו בשקט כבר.

חנין זועבי: יש לי שאלה.

יעקב מרגי: בואו לא ניסחף.

חנין זועבי: רק שאלה.

יעקב מרגי: אני אתן לך שתי שאלות, רק שנייה.

יעקב מרגי: גם לי יש שאלה.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, כולנו נגד קיצוץ, אבל סף ההתלהמות על משרד החינוך, 'תעזבו אותנו בשקט', לא להיסחף.

<חיים ביבס: אני - - - במאה אחוז.

<חיים ביבס: תיתן לנו את התקציב לנהל בית ספר, ננהל טוב יותר מהם, בטוח.

<חיים ביבס: - - -

יעקב מרגי: אני לא רוצה להיכנס לקישקע, יש לי עוד הרבה תחומים בשלטון המקומי שהם דלקתיים.

יעקב מרגי: אני את החינוך לא מפקיר, עם כל הכבוד, ואת החינוך לא מעביר וזה.

<חיים ביבס: בטח שלא, כי אתם הפרה החולבת, מאיתנו חולבים את הכסף.

יעקב מרגי: בלי משרד החינוך - - - קודם כל הם משתתפים ומממנים את החלק הארי.

<חיים ביבס: אנחנו משלמים את הכול בסוף.

יעקב מרגי: את החלק הארי, עם כל הכבוד, בחינוך.

יעקב מרגי: אתם רשות חינוך, זרוע מבצעת, משתתפים בחלקכם, אבל אי אפשר - - - ברוך ה', אנחנו עדיין לא שם, ו'קחו הכול, תעזבו אותנו בשקט'.

<חיים ביבס: אבל תקשיב למה שהיא אמרה, היא אמרה דבר אחד שהוא נכון.

<חיים ביבס: אתה יודע שהשקיעו מאות מיליונים - - -

חנין זועבי: אתה נותן לחיים לדבר - - -

<חיים ביבס: השקיעו מאות מיליונים במחשוב, אתה יודע?

<חיים ביבס: הרי מה הם עושים?

יעקב מרגי: שמעת את הביקורת שלה?

חנין זועבי: כן, אבל זה נכון.

יעקב מרגי: אני מרסן חברי כנסת ואתה לא מצליח לרסן אותה.

יעקב מרגי: בבקשה, חנין.

<חיים ביבס: את צודקת.

חנין זועבי: את אומרת שאת מקבלת את העיקרון שמשרד החינוך יגיד 'תקצצו בתקציב מסוים' ואת תבחרי מאיפה לקצץ?

חנין זועבי: זה מה שאת אומרת?

<אביטל לאופר: אני אומרת יותר מזה, אני אומרת שתיתנו לי גם להחליט אם התכנית שאתם מציעים אותה בתור רפורמה מתאימה לי או לא מתאימה לי.

יעקב מרגי: לא, בואי, תקשיבי - - -

<אביטל לאופר: אל תחליטו בשבילי - - -

יעקב מרגי: תודה, שמעתי.

יעקב מרגי: גברתי, את לא ברשות דיבור, סגנית ראש עיריית נתניה, אתם אסרטיביים, אבל לאט לאט.

יעקב מרגי: כאן יש סדר בדיונים.

יעקב מרגי: שתבינו טוב טוב, אני באמת לא רוצה להשאיר לראשי הרשויות, והנה, אני לא מחניף לחיים, את שיקול הדעת בתחום החינוך, כי לא כולם בסדר בתחום החינוך, ואני אביא לך דוגמאות כמה רשויות פה - - - כשיושב לי ראש עיריית חיפה ומחליט מה הוא אחראי ומה לא אחראי, מה נוח לו, איזה ילדים, איזה צבע של ילדים, נוח לו לטפל בהם, והוא כותב בכתב ידו 'בית הספר הזה הוא לא מענייני בכלל', שהוא לא יודע מה מקור הסמכות שלו בחינוך, שראש עיר מעז להעדיף כיכר ושושנים על פני בית ספר, אני לא יכול להשאיר לו את שיקול הדעת, עם כל הכבוד.

יעקב מרגי: יש ראשי רשויות טובים, יש רשויות שהחינוך בראש מעייניהם, אבל לא כולם.

יעקב מרגי: לכן בואו, אל תיסחפו.

<שימי אליאל: שלום, בוקר טוב, צהריים טובים לכולם.

<שימי אליאל: אני בא ממקום אחר, קצת לתת את האיזון.

<שימי אליאל: אני מצטרף לכל מה שנאמר פה כמובן, מה שחיים אמר, מילה במילה, רק הייתי - - -

יעקב מרגי: חסר לך שלא, מה?

<שימי אליאל: אבל חברי הכנסת, באמת, יישוב קטן, סוציו אקונומי 9.

יוסי יונה: מהיכן, סליחה?

<שימי אליאל: כוכב יאיר-צור יגאל.

<שימי אליאל: סוציו אקונומי 9, אומרים רשות חזקה.

<שימי אליאל: לא רשות חזקה, התושבים אולי חזקים, זה חלק מהבעיה בסוציו אקונומי.

<שימי אליאל: הפגיעה הזאת, אתם אמרתם, אסור לנו לתת לה יד.

<שימי אליאל: לא חשוב איזה מגזר, לא חשוב איזה יישוב, פגיעה כזאת זה יד ימינה של המנהלת.

<שימי אליאל: אנחנו עוברים לתהליך, מנסים, אני עכשיו סגרתי תקציב לשנה הבאה, עכשיו איפה אני צריך לקצץ?

<שימי אליאל: בעובדים האלה?

<שימי אליאל: באמת, בעובדים החלשים האלה שהם יד ימינה של המנהלת?

<שימי אליאל: אנחנו הולכים לתהליך של ניהול עצמי, נותנים למנהלות את הכוח ואת המנדט, נותנים פדגוגיה, יש תקציב שהולך לתפעול, עשרות אלפי שקלים בלבד, אני מנסה להעביר למנהלות כדי שיוכלו לתת פדגוגיה לילדים, כדי שיוכלו להשקיע בחינוך באמת ואני לא מדבר כבר על תפעול שוטף.

יעקב מרגי: זעקתך נשמעה.

יעקב מרגי: יש לך עוד מסר?

<שימי אליאל: אני אומר, פגיעה באנשים האלה, שהם באמת יד ימינה של המנהלת, בסוף זה אב הבית, אין היום יותר שרתים, את המילה הזו תורידו, זה אבות בית ומזכירות, זה כוח העבודה של הניהול של בית הספר.

<שימי אליאל: אנחנו אומרים ללכת לפדגוגיה, להשקיע בחינוך, אבל בסוף הלכה למעשה הם נמצאים שם בשורה בפנים, מול התלמידים, ביחד עם התלמידים ומול ההורים.

<שימי אליאל: אני אומר גם לחיים, אנחנו כבר דיברנו על זה גם בפורום העמיתים, אנחנו נלך להשבתה.

<שימי אליאל: אי אפשר לחיות עם זה ככה.

<שימי אליאל: אלה עובדים שלנו - - -

<חיים ביבס: חד משמעית.

יעקב מרגי: חבר הכנסת איתן ברושי.

איתן ברושי: אני מתנצל על ההיעדרות.

איתן ברושי: אני אולי לא שמעתי חלק מהדברים שנאמרו - - -

יעקב מרגי: בטוח לא שמעת.

איתן ברושי: אבל אני רוצה קודם כל לברך את יוזמי הדיון ולהצטער על הדיון הזה.

איתן ברושי: היוזמה מבורכת, אבל זה חבל שדנים על זה באמצע השנה.

איתן ברושי: השאלה שאני שואל את משרד החינוך, אולי אדוני היושב ראש יתקן אותי, למה נועד הקיצוץ הזה?

איתן ברושי: לאן עובר הכסף הזה?

איתן ברושי: לוקחים אותו מהחינוך לאיזה מטרות?

איתן ברושי: לשם מה הקיצוץ הזה ומאיזה סעיפים התלבטתם לקחת והחלטתם דווקא מהסעיפים האלה?

איתן ברושי: שאלה שנייה שאני רוצה לשאול, כמה כסף לא נוצל ב-2014?

איתן ברושי: כמה תרמתם למשל לתקציב הביטחון, שאתמול גדל בעוד כמה מיליארדים?

איתן ברושי: יש פה נציג האוצר?

יעקב מרגי: העיר את זה חבר הכנסת יונה.

איתן ברושי: אני אומר עריצות האוצר, האוצר בונה על תקציבים גדולים שחלקם הם של השר בהסכמים פוליטיים, הוא יודע שחלקם אי אפשר להוציא והוא יכול לתקצב בתקצוב נמוך את הסעיפים, כמו הביטחון, כי הוא יודע שאין לו רזרבה שהוא כבר יתכנן עליה.

איתן ברושי: כבר מתכננים את 2015.

יעקב מרגי: איתן, אמרת 'תרמתם', זה היה רצוני?

איתן ברושי: לא, ברגע שיש אי ניצול תקציב - - -

יעקב מרגי: כשאתה אומר תרמתם, הייתה העברה עכשיו, זו הייתה תרומה?

איתן ברושי: המילה תרומה היא בביקורת.

יעקב מרגי: לא ראיתי את המרכאות.

איתן ברושי: לא שאלו את המנכ"לית.

איתן ברושי: מה שקורה, שהאוצר - - -

יעקב מרגי: לא, יש מצבים ששר מסכים להעביר.

יעקב מרגי: היו דברים מעולם.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש, זה לא חדש, האוצר בונה על אי ניצול ומעביר את זה לאן שהוא מחליט, אחר כך הוא יכול בתקציב קטן לביצוע גדול בסעיפים שלא היה לו סיכוי לקבל מקודם.

איתן ברושי: אבל אני לא נכנס לוויכוח על גודל תקציב הביטחון, אי ניצול התקציב במלואו יוצר מקור לחינוך ולא לדבר אחר.

איתן ברושי: אני מעריך, תגידי לי אם אני טועה, שאתם לא יכולים להיות גמישים, להעביר תקציב, למשל בינוי שלא נוצל, להעביר אותו לתקציב אחר במשרד החינוך.

איתן ברושי: מה שקורה, אדוני היושב ראש, כשאומרים עריצות האוצר, כדי להעביר מסעיף לסעיף הם צריכים אישור האוצר, האוצר לא נותן להם, מה שאני חושב שהגיע הזמן שנשלול את הסמכות הזאת מידי האוצר.

איתן ברושי: לכן אני חושב שאי אפשר לקיים את הדיון הזה בלי לדון לעומק בנקודות האלה.

איתן ברושי: כי אדם נורמלי שמנהל עיר או מועצה, וביבס יודע, מקסימום הוא יכול בעצמו, או לשאול ועדה כספית, או את מליאת הרשות, האם הוא יכול להעביר כסף מסעיף לסעיף.

איתן ברושי: פה יכול להיות מצב, אני מניח, נעה, שבבינוי לא ניצלתם את כל הכסף - - -

<קריאה: נכון, 120 מיליון לא נוצל.

<קריאה: ועוד 40 מיליון שקל - - -

איתן ברושי: הנה את רואה, בלי שיש לי את הנתון, יש סעיף מוגבל בבינוי, יש כאן מגבלות שלא תלויות בכם, אז נגיד שלא נוצל במקום כי לא היה תב"ע, לא משנה, לא נוצל הכסף, אז הוא הולך לביטחון, עם כל הכבוד.

איתן ברושי: אבל אצלנו החינוך הוא לא פחות מביטחון.

איתן ברושי: לכן, אדוני יושב ראש, אני חושב שאי אפשר לקבל החלטה כזאת וצריך לעשות כאן דיון נוסף שבו יפרטו את השיקול, אל"ף, לאן לוקחים את הכסף, בי"ת, מי קבע מאיפה לוקחים את הכסף, ובעיקר למה לא לקחת את היתרות של 2014 ולהשאיר אותם בחינוך, גם אם צריך להביא לכאן את שר האוצר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ראש מועצת טבעון.

יוסי יונה: אבל אפשר לשמוע את התשובה?

יוסי יונה: שאלות מאוד טובות נשאלו, אני חושב.

יעקב מרגי: הם לא יילכו הביתה בלי לתת תשובה.

<דוד אריאלי: אחד הדברים שהכי מטרידים אותנו, שהשיח עם משרדי האוצר והחינוך הוא בעצם שיח של שוק, אין בו רמה גבוהה של אמינות, יש בו נושאים ונותנים שכל אחד בעצם מנסה לעבוד על השני ואנחנו בדרך כלל, אלה שבאים עם נתוני האמת, אנחנו לא מרגישים את ההדדיות, הרבה פעמים אתה מרגיש שאתה בא כמו איזה ילד נזוף לבקש דמי כיס, אומרים לך 'לא, לא, לא' ופתאום כן.

<דוד אריאלי: אגב, הדוגמה הטובה ביותר זה דוגמת הצמצום בכיתות, שעד שיו"ר המרכז לא הפעיל עוצמה וגם אתם, אגף החינוך, עד שזה לא קרה, בעצם לא חל השינוי.

<דוד אריאלי: נוצרת כאן תרבות שיח נוראית, תרבות של צעקנות, תרבות של מי שצועק יותר - - - זה לא ראוי וזה לא מכובד וזה לא מצליח ליצור איזה הסתכלות שהיא יותר חזונית.

<דוד אריאלי: צריך להבין שהרשויות המקומיות הן הקבלן, הן המוציא לפועל של משרד החינוך.

<דוד אריאלי: אני יכול להגיד לך כראש רשות, אני לא מרגיש שמישהו מוקיר אותי או מכבד אותי על זה.

<דוד אריאלי: אני מרגיש יריקה בפרצוף.

<דוד אריאלי: שולחים חייל לקרב, לא מציידים אותו - - -

יעקב מרגי: מה, אמא שלך לא אמרה לך כשהלכת להיות ראש שאל תצפה לזה?

יעקב מרגי: אתה מכיר את הסיפור החסידי ההוא, שאחד עשה טובה לחברו וכשסיים לעשות אותו הוא נתן לו אבן קטנה, הוא אומר לו 'מה זה?' הוא אומר לו 'בדרך כלל, חוק בטבע, אחרי שעושים טובה למישהו הוא הופך להיות כפוי טובה, לפחות - - -

<דוד אריאלי: צריך להבין, לא עובר יום, באמת, מבלי שראש רשות חווה מורים שמתקשרים לנייד הישיר שלו.

<דוד אריאלי: הם לא מתקשרים לפקידי משרד החינוך, הם לא מתקשרים למנהלת המחוז, הם פונים אלינו, אנחנו הכתובת.

<דוד אריאלי: אנחנו לא צריכים - - -

יעקב מרגי: חשבתי שהם פונים רק אליי.

<דוד אריאלי: אנחנו לא צריכים להרגיש כמו חייל שנשלח לקרב ללא נשק.

<דוד אריאלי: הדיון היום הוא סימפטומטי, אז אני באמת פונה אליך, אדוני היושב ראש, גם אתה לא צריך להיות כמו איזה שהיא גננת שבאים הילדים אליה וצועקים חמס על דברים כאלה ואחרים שנגרמו לרשות המקומית ופגעו בה.

<דוד אריאלי: וזה כל הזמן קורה.

<דוד אריאלי: אתה מנוסה וותיק ואתה רואה את זה כל הזמן.

<דוד אריאלי: ושוב אני חוזר לדוגמת הכיתות הקטנות, שעד שלא הייתה התערבות אז לא קרה כלום.

<חיים ביבס: אל תדאג, אתה תשלם את זה עד תום.

<חיים ביבס: אין מתנות בחינם אצלנו.

<דוד אריאלי: בדיוק.

<דוד אריאלי: אז אני מבקש, עצם העובדה שאנחנו מרגישים שאין שקיפות, עצם העובדה שאנחנו חשים את זה, זו בעיה מאוד מאוד גדולה, וכדי להשיג את זה יש חובת הוכחה שחלה על משרדי האוצר והחינוך וזה לא קורה.

<דוד אריאלי: אז מהבחינה שלנו, ככל שאנחנו נרגיש שאנחנו יותר נשלחים לקרב עם ציוד ראוי אנחנו נרגיש יותר משתפי פעולה וכך בסופו של דבר אנחנו נלך למטרת העל, שכולם נגעו בה, וזה טובת ילדי ישראל.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: יש מישהו סביב השולחן שרוצה עוד להתייחס?

יעקב מרגי: בבקשה, תציג את עצמך.

<ברק לוי: שלום, אני ברק לוי מעיריית ירושלים, ממונה על ההכנסות.

יעקב מרגי: אנחנו בבוקר חשבנו שיש לכם רק הוצאות.

<ברק לוי: קודם כל משפט ראשון כפתיחה, קצת חבל לי שמי שיושב פה וחוטף את כל ההתנגדות זה מזרחי, שאנחנו יש לנו הרבה עניינים עם המשרד - - -

יעקב מרגי: הוא לא נראה סובל כזה.

יעקב מרגי: יושב לו ככה.

יעקב מרגי: הוא חושב שאתה סובל.

<ברק לוי: יש לנו הרבה עניינים עם המשרד, אבל כל מה שקשור לקשר עם דודי, אז באמת מבחינת שקיפות וכו' הוא עשר מבחינתנו, ברמה האישית.

<חיים ביבס: אתה אומר שכל מענק האיזון שקיבלתם - - -

יעקב מרגי: חיים, לא.

יעקב מרגי: תן לו.

<ברק לוי: לגבי הקיצוץ - - -

יעקב מרגי: אני יודע, בדרך כלל כשמתחילים בקומפלימנטים בהתחלה בא אחרי זה ה - - - אז מה אתה קופץ?

יעקב מרגי: חכה, תן לו.

<ברק לוי: לגבי הקיצוץ, הקיצוץ הזה הוא קיצוץ קשה מאוד מבחינתה של עיריית ירושלים.

<ברק לוי: לפי הערכות שלנו כ-13 מיליון שקל.

<ברק לוי: קשה מאוד ומיוחד בתקציב 2016.

<ברק לוי: אני מניח שחלקכם יודעים, שומעים לפחות בתקשורת, עיריית ירושלים עוד לא אישרה תקציב ל-2016, אנחנו עומדים להתחיל ב-1 חלקי 12, כמובן מהסיבה שאנחנו לא מצליחים עדיין לאזן את התקציב.

<ברק לוי: 13 מיליון שקל קיצוץ בחינוך כרגע בשלב הזה מרע עוד יותר את מצבנו.

<ברק לוי: אני לא אכנס מבחינת המשרד לבוא ולהחליט איפה נכון לעשות את זה.

<ברק לוי: כמובן הם מכירים יותר טוב ממני את הנושאים.

<ברק לוי: אבל מה שכן, לפחות במגמה - - -

יעקב מרגי: אתה אומר, לא מאצלי.

<ברק לוי: לא, זה הדבר, אנחנו מוכנים לשאת בכל דבר, אבל אני אומר, כמובן אנחנו מעדיפים שלא יהיה, אבל אם כבר קיצוץ, לפחות מן הראוי היה לעשות אותו בדברים שאנחנו יכולים להפסיק אותם.

<ברק לוי: זאת אומרת שרתים ומזכירים, אף אחד לא יילך מחר בבוקר ויפטר שרתים - - -

<חיים ביבס: למה לא?

<ברק לוי: לדעתי - - -

<חיים ביבס: עיריית ירושלים יצאה בהודעה אתמול שהיא הולכת לפטר מאות עובדים.

יעקב מרגי: אבל זה תהליך.

<ברק לוי: זה לאו דווקא בגלל העניין הזה, אנחנו בבעיות יותר קשות מעבר לעניין הזה, כמו שאמרתי, זה מרע את מצבנו.

<ברק לוי: אם המשרד רוצה להיות הוגן ובאמת לבוא ולקצץ, שיקצץ בדברים שאנחנו יכולים להפסיק.

<ברק לוי: בואו תקשיחו את הקריטריונים בהסעות, לא נסיע תלמידים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני אומר לך, אני לא מסכים איתך.

יעקב מרגי: מה לעשות, אני יושב פה באמצע ולא מהאו"ם, יושב פה כמי שיש לו דעה, מי שחושב שצריך ל - - -

<ברק לוי: לבטל את הקיצוץ.

יעקב מרגי: אל"ף, צריך לבטל את הקיצוץ.

יעקב מרגי: אני מצפה מחיים, גם מאנשי המשרד, וחזרתי על זה 20,000 פעם, זה פינטס, זה כלום, זה נקודה - - - אני אומר לכם חד משמעית, אני מצפה לשמוע מכל הגורמים כאן.

יעקב מרגי: רבותיי, איך אמר ההוא?

יעקב מרגי: משוגעים, רדו מהגגות, זה כולה 150 מיליון ₪ מתוך 50 מיליארד.

יעקב מרגי: תתכנסו לעוד מקצה שיפורים.

יעקב מרגי: אף אחד לא יכול לברך על הקיצוץ הזה.

יעקב מרגי: נעה, אף אחד לא יכול לברך כאן היום על הקיצוץ, אנחנו יכולים לברך על המגמה שהייתה ותמשיך, של עלייה בתקציב משרד החינוך, כן, אני יכול לברך על הרבה דברים טובים שקורים במשרד החינוך, אבל אני יכול לבקר גם דברים שקורים, כנ"ל גם בשלטון המקומי.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, רבותיי, זה מה שייקרא מהדיון הזה, תתכנסו לחפש פתרונות אחרים.

יעקב מרגי: אם תרצו עזרה, אני מוכן להתנדב, אני אדם אמיץ, אני יודע לשחוט פרות, אני לא למדתי שחיטה, אבל יודע לשחוט פרות תקציביות וגם פרות קדושות שקשורות - - -

<קריאה: אנחנו בעד.

יעקב מרגי: אני אומר לכם בצורה חד משמעית.

יעקב מרגי: תשובות, משרדי הממשלה, בבקשה.

<נעה היימן: לשאלות של חבר הכנסת ברושי, כפי שהסברנו בהתחלה, הקיצוץ הזה הוא לא משהו חדש שקרה בחודש-חודשיים האחרונים, בעצם בעת אישור התקציב בממשלה ובכנסת הקיצוץ הזה כבר נלקח בחשבון בעת בניית התקציב, כך שהשאלה למה הכסף הולך היא השאלה מה כולל התקציב החדש לשנים 2015-2016.

<נעה היימן: הקיצוץ נעשה בשנת 2016, אז השאלה היא איזה תוספות ניתנו בתקציב המדינה לשנת 2016.

<נעה היימן: כידוע, כאשר בונים את התקציב עושים איזה שהוא כינוס של כלל המספרים, רואים מה כלל ההתחייבויות של הממשלה, כלל הרפורמות, השינויים, הבקשות והדרישות החדשות של השרים ומצד שני מתחילים לשחק עם המספרים כדי לנסות לחשוב מאיפה להתכנס שוב.

<נעה היימן: אין קסם בבניית תקציב, אם זה היה קל היינו בוחרים בדרך הקלה, אבל לצערנו זה לא קל.

יוסי יונה: אני אנסה לחדד, ברשותך.

<נעה היימן: זה היה לשאלה הראשונה שלו.

<נעה היימן: אני אומרת, הכסף הולך כחלק מבניית תקציב 2016 לכל התוספות שניתנו לכל המשרדים מתקציב 2016.

<נעה היימן: להזכירכם, התקציב גדל משנה לשנה, התקציב לא צומצם ביחס לשנה שעברה, לא במשרד החינוך ולא במרבית המשרדים, בטח לא במשרדים החברתיים.

<נעה היימן: זה דבר ראשון.

<נעה היימן: לגבי העברות סוף שנה ושאלות הפיתוח.

<נעה היימן: בבניית תקציב באופן כללי ובטח בבניית תקציב פיתוח נלקחות הרבה מאוד הנחות.

<נעה היימן: אני אתן דוגמאות, למשל על עולם השכר.

<נעה היימן: כשאנחנו באים לתקצב בתחילת השנה את התקנות הגדולות, למשל של שכר המורים, אנחנו צריכים להניח כמה תהיה המשכורת של כל מורה.

<נעה היימן: מצד אחד זה לכאורה קל, כי יש הסכמים קיבוציים ואנחנו אמורים לדעת כמה כל מורה מקבל, אבל זה לא פשוט, מדוע?

<נעה היימן: כי מספיק שמורה עשה, למשל, השתלמות, אז הוא זכאי עכשיו לגמול השתלמות שמעלה את שכרו.

<נעה היימן: זו דוגמה קטנה לסוג השינויים שקורים במהלך שנה שאנחנו לא יודעים לצפות אותם ולכן אנחנו מניחים הנחות.

<נעה היימן: אין דרך אחרת לבנות את התקציב.

<נעה היימן: כנ"ל בתקציב הפיתוח, איך עובד הפיתוח?

<נעה היימן: בתקציב הפיתוח אנחנו קודם כל נותנים הרשאה להתחייב, מה זה אומר?

<נעה היימן: אנחנו אומרים לרשות מקומית, 'אנחנו מכירים לך בצורך לבנות כיתה, אנחנו נותנים לך אישור עקרוני לצאת לדרך.

<נעה היימן: ככל שתראי לנו באבני דרך מסודרות שביצעת התקדמות אנחנו נעביר לך את הכסף'.

<נעה היימן: בתחילת שנה אנחנו לא יודעים כמה - - - ושוב, מדובר באירועים, המון אירועי מיקרו, כל כיתה, כל רשות, יש לנו מודלים, יש לנו הנחות.

יוסי יונה: יפה, אני חייב להפסיק, כי הדיון שלך הוא כן והוא פתוח.

יוסי יונה: בכל זאת, גם כשיש לך איזה שהוא מודל סטטיסטי על בסיס של שנים עברו, ישנו איזה שהוא מתווה, יש איזה שהיא אלסטיות בהסכמים כאלה ואחרים ואת יודעת מהעבר שהניצול לא היה מקסימלי.

יוסי יונה: לכן כשאנחנו באים ומבקשים מכם, באמת מבקשים מכם לבחון מחדש את הקיצוץ הזה, להיות יצירתיים ולחשוב, על פי המודלים שיש לכם, מה הם המקומות שאתם יכולים לשער שלא יהיה ניצול מקסימלי של התקציב ובכך למנוע את הקיצוץ הזה.

יוסי יונה: בסופו של דבר, שימי לב, אם זה אכן יהיה, הרי שהקיצוץ באופן עקרוני עומד על כנו.

יוסי יונה: אתם תקצצו, או לא תשתמשו יותר ממה שניתן לכם, אבל תוכלו לספוג אותו באיזה שהוא סעיף שלא בוצע.

יוסי יונה: זה מה שאנחנו מבקשים מכם בכנות ובהבנה ובנכונות שלכם לעשות את זה.

<נעה היימן: גם אני, עם כמה שנהנים לצייר את פקידי האוצר כאנשים רעים עם קרניים, גם לי כואב כשמקצצים.

<נעה היימן: אני לא שמחה לקצץ - - -

יעקב מרגי: נעה, אל תתרגשי מזה.

יעקב מרגי: גם אנחנו רעים לפעמים כש - - -

<נעה היימן: אני חלילה לא מתרגשת.

יוסי יונה: נעה, לא ראיתי שום קרן.

יוסי יונה: אין שום קרן.

<נעה היימן: לכן הפתרון של קיצוץ קודם כל הוא תמיד הפתרון האחרון והפתרון של קיצוץ בחינוך או בכלל בשירותים החברתיים, מבחינתי חינוך, רווחה, בריאות, שירותים חברתיים בכלל, הם באותה שורה והם תמיד יהיו - - -

יעקב מרגי: אני יכול להיות גאה בכך שבתקופת כהונתי כשר הושת כמעט כל שנת תקציב קיצוץ רוחבי, מה שנקרא פלאט, אבל תמיד הייתה החרגה, חוץ מרווחה וחינוך.

<נעה היימן: הדבר הראשון שאנחנו עושים כשאנחנו באים, גם לדיונים מול משרד החינוך על קיצוצים וגם אצלנו, עוד לפני שאנחנו מתחילים בדיונים מול המשרד, זה לבחון היכן ניתן להתייעל, לבדוק את המודלים הסטטיסטיים, לבדוק היכן יש תתי ביצוע.

<נעה היימן: זה הדבר הראשון שאנחנו עושים לפני בכלל - - -

יעקב מרגי: דווקא כאן אני רוצה להיכנס ואני הולך לומר לך שבקריאות שלי בסיכום זה מה שיהיה.

יעקב מרגי: מאחר שהקיצוץ הוא ל-2016 צריך לבחון את המתווה, להתכנס ולבחון, כי אני חושב שבסוף בסוף אין יש מאין בקטע הזה, אלא אם כן, הנה אומרים לכם, אין ספק שצריך לייצר מענה חלופי.

יעקב מרגי: צריך לראות ואני מאמין שאפשר למצוא מענים חלופיים.

יוסי יונה: היושב ראש, ננסח את זה אחרת, אנחנו בטוחים באופן מלא ביצירתיות שלהם.

יעקב מרגי: אני לא בונה על ניסוחים מעורפלים.

<נעה היימן: משפט אחרון, אם תסתכלו על ההעברות התקציביות של השנים האחרונות תראו שתקציב החינוך גדל ביחס לתקציב המקורי שלו במהלך שנה.

<נעה היימן: זה אומר, שוב, אני לא מדברת על פה סעיף, שם סעיף, אני אומרת שברמת המקרו תקציב חינוך, אין בו עודפים שבסוף שנה אנחנו יכולים לבוא ולקחת, אלא בסוף השנה התקציב תמיד יותר גדול מתחילת השנה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב ראש, נעה, רק קשה לי להאמין שמספר כזה מכובד של חברי כנסת, נציגי ועדת החינוך של הכנסת, השלטון המקומי, יו"ר ועדת החינוך, נציגי וראשי רשויות מקומיות, אם לא נצליח בעקבות דיון כזה לשכנע אתכם לשנות את ההחלטה הזו של 150 מיליון, אני חושב, לא יודע, מה אנחנו עושים בוועדת הכנסת.

יוסף ג'בארין: אני שואל בשיא הרצינות.

יעקב מרגי: אני אענה לך, בסיכום אתה תשמע מה אנחנו הולכים לעשות.

<דוד אריאלי: משפט קצר.

<דוד אריאלי: משהו שחשוב להבין, בצעד הדרישה הזאת אנחנו צריכים להתייחס בתקציבי 2016 לדברים רבים נוספים.

<דוד אריאלי: בשניים נגענו, שזה ההשתתפות שלנו בסוגיית צמצום הכיתות, שהיא משמעותית, ה-20% של הסייעת השנייה - - -

<נעה היימן: השתתפות בצמצום הכיתות - - -

<דוד אריאלי: יש השתתפות עקיפה.

<דוד אריאלי: האמיני לי, אולי לא בכסף ספציפי, אבל היא בשווה כסף.

<דוד אריאלי: יש השתתפות ישירה ב-20% של הסייעת השנייה ובצד זה יש גזרות רבות מאוד של השלטון המרכזי על השלטון המקומי שקשורות בעובדה שחלק גדול מהשירותים ממומנים על ידי ארנונה, על ידי הכנסות עצמיות, של הרשויות המקומיות.

<דוד אריאלי: למה זה מתגלגל?

<דוד אריאלי: את זה אני אומר בעיקר לאוצר, כועסים כשב-30 ביוני שיש לפעמים 150 בקשות להעלאות חריגות בארנונה.

<דוד אריאלי: איך אתם כועסים?

<דוד אריאלי: אתם מייצרים נטלים אדירים, אנחנו מממנים את החינוך, את הרווחה, את הדת, משלמים כספים לפיקוד העורף - - -

יעקב מרגי: תודה.

<דוד אריאלי: עוד משפט אחד.

יעקב מרגי: אבל הבנו את זה.

<דוד אריאלי: אולי לא לכל אחד זה ברור כמוך.

<דוד אריאלי: היטלי הטמנה וסכומים אדירים שנצבעים מההכנסות העצמיות של הרשות.

יעקב מרגי: דודי אמסלם יכעס עליי שאתה מעלה את זה בשולחן שלי.

<חיים ביבס: בדיוק, אנחנו נעלה את זה אצל דודי.

<חיים ביבס: אל תדאג, גם שם נעשה דיון.

<דוד אריאלי: אבל האוצר חייב להבין שזו מערכת הוליסטית, בהסתכלות מערכתית הם יבינו שזו שגיאה ויבטלו את הקיצוץ הזה.

<דוד אריאלי: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה, אני חושב שפחות או יותר מיצינו את הדיון.

יעקב מרגי: דודי, רצית משפט.

<דודי מזרחי: שני משפטים.

<דודי מזרחי: אני חושב שכל מה שנוגע לסוגיה של הקיצוץ, כיסינו את כל הנקודות, יש דבר אחד שעלה כאן בעיקר מטעם הרשויות המקומיות ואני מבין שזה דיון בהקשר של קיצוץ ולא הייתי מצפה שתגידו דברים אחרים, אבל עדיין בכל זאת צריך להגיד, אנחנו מנהלים במשותף את המערכת, אני חושב שזה גם מה שאתה ציינת - - -

<חיים ביבס: זהו, שלא.

<דוד אריאלי: לא במשותף - - -

יעקב מרגי: דודי, רק שנייה.

<דוד אריאלי: זה אדונים ומשרתים, זה לא במשותף.

יעקב מרגי: דודי, אני זוכר אותך כראש מועצה מתון.

<חיים ביבס: הוא רגוע נורא, אבל החינוך בוער בעצמותינו.

<חיים ביבס: אנחנו לא נוותר על החינוך גם במלחמת עולם.

יעקב מרגי: משקיף על נחל ציפורי, מה אתה עכשיו נהיית לי פה מתלהם?

יעקב מרגי: תקשיב, דודי, אני אענה לך, הם הפוך, הם אמרו בצורה שלא הסכמתי איתה, אני אומר לך, אל תאמין להם, לא מאמינים למה שהם אומרים.

יעקב מרגי: הם אמרו לך בצורה מפורשת, אנחנו לא מנהלים במשותף, תעזבו אותנו, תשחררו אותנו, או שתביאו הכול או שתיקחו הכול.

יעקב מרגי: הם אמרו לך את זה בצורה, הם ביקשו גט כריתות.

<דודי מזרחי: 90% מהמימון לחינוך במדינת ישראל הוא מימון של מדינת ישראל.

<חיים ביבס: לא נכון.

<חיים ביבס: לא נכון.

<חיים ביבס: מה לעשות, אנחנו מבינים בין 25% ל-30% מהבית.

<חיים ביבס: אני מביא רק לחינוך 90 מיליון שקל, על מה אתה מדבר?

<חיים ביבס: אתה מוכר נתונים לא נכונים.

<חיים ביבס: אני אתן לך דוגמה קלאסית למה אני אומר לא יהיה.

<חיים ביבס: הם הכניסו אותנו לפרויקט מחשוב - - -

יעקב מרגי: תן לי לומר את זה.

<חיים ביבס: הם הכניסו את כולנו להריון, ברחו חזרה, מה קרה?

<חיים ביבס: אין טכנאים, אנחנו ביטלנו את הנושא, כל המחשוב יורד לטמיון.

<חיים ביבס: זה משרד החינוך.

<חיים ביבס: חינוך אנחנו עושים, לא הם.

יעקב מרגי: תקשיבו, זה ויכוח שלא ייגמר כאן.

יעקב מרגי: כשאתה אומר 90% אתה צודק, כשהוא אומר 'לא נכון' הוא צודק, כי כל אחד - - - שניכם מתייחסים לנתונים.

יעקב מרגי: יש את שכר ההוראה, שכר המורים, אתה צודק בזה, אבל בוא תקשיב, בסוף בסוף בסוף יש קיצוץ.

יעקב מרגי: זה לא שעכשיו יש משא ומתן, יש גידול בתקציב ואתה אומר לו 'אני לא מגדיל לך ב-150 מיליון'.

יעקב מרגי: יש קיצוץ של 150 מיליון שקל מדבר שכבר רץ, חי וקיים.

יעקב מרגי: אף אחד לא יעמוד וימחא לך כפיים, בצדק.

יעקב מרגי: לכן אני לא מתרגש מהאמירות האלה, 'עזבו אותנו'.

יעקב מרגי: אמרתי כבר מה דעתי, לא כולם דוגמה אישית טובה.

יעקב מרגי: יש דברים טובים בשלטון המקומי, הם עושים.

יעקב מרגי: נכון, השלטון המרכזי משית עליכם לפעמים מטלות בלי לשפות אתכם, נכון, כן, יש עוד הרבה מה לתקן - - -

<דודי מזרחי: צריך להגיד את הדברים הטובים לצד הרעים.

<דודי מזרחי: גם אם לא הכול - - - יש שיתופי פעולה לאורך השנים - - -

יעקב מרגי: דודי, אין פה טובים ורעים.

<דודי מזרחי: יש שיתופי פעולה הדוקים ו - - -

יעקב מרגי: משפט סיכום, בבקשה, חברת הכנסת ד"ר ענת ברקו.

ענת ברקו: מה שאני רוצה לומר, אני מצטערת שלא הייתי בדיון, כי הייתי בדיון אחר, אבל - - -

יעקב מרגי: הפסדת הרבה, אני יכול לומר לך.

ענת ברקו: מה שאני רוצה לומר, זה שיש עלייה במתן תקציבים לחינוך זה משהו שנובע גם מרוח הזמן והצרכים הם אלו שהשתנו והם גדלים, אבל יחד עם זה אני חושבת ששכר הוראה אי אפשר לבחון אותו בהיבט התקציבי כי שכר הוראה הוא משהו שמשתנה ויש הרבה פרמטרים אחרים שאנחנו רואים בשלטון המקומי ושיתופי פעולה מצד אחד ובהמון מקרים גם התנגשויות בין שני גופים שכל אחד מושך לכיוון אחר.

ענת ברקו: לצערי הרב, גם בתכנים החינוכיים.

ענת ברקו: רואים את זה בעיריות, אני רואה את זה כאמא לילדים.

ענת ברקו: הדברים האלה עולים.

ענת ברקו: אני חושבת שטבעי שהתקציבים של החינוך יגדלו ואני חושבת שנצטרך במשך השנים יותר טכנולוגיות, יותר כסף, אלה דברים שדורשים, כולל התחזוקה שלהם.

ענת ברקו: זו לא חוכמה רק לתת ולהזדכות על העניין.

<חיים ביבס: נכון, זה מה שהם עושים.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל מי שהשתתף בדיון ותרם את חלקו.

יעקב מרגי: הוועדה שמחה לראות את מגמת הגידול בתקציב משרד החינוך בשנים האחרונות, 2012 עד 2015.

יעקב מרגי: הוועדה ערה לכך שהאוצר השית קיצוץ רוחבי על משרדי הממשלה והחינוך בכלל הקיצוץ ולאחר שהקיצוץ הזה נכפה על המשרד, על המשרד והמרכז לשלטון מקומי להמשיך את המאמצים המבורכים למזער את הנזק בקיצוץ לשלטון המקומי, כפי שהיא הצליחה לצמצם מחצי מיליארד ₪, ואנחנו מברכים על כך, ולהעמיד אותו על 150 מיליון ₪.

יעקב מרגי: אנחנו מבקשים למצוא את הדרך לביטול הקיצוץ בסעיפי השירותים, קרי מה שביקשתם, מזכירות ואבות בית, ולבחון מתווה חלופי שלא יפגע באופן ישיר במתן השירותים לחינוך של המרכז לשלטון המקומי.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.