הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 20, פרוטוקול מספר 34, 2016-01-06 10:15

ישראל אייכלר: אנחנו רוצים למצות את הדיון.

ישראל אייכלר: היות וזה דיון המשך לא צריך להתחיל את כל הפרשה מחדש.

ישראל אייכלר: אנחנו מתמקדים במקרים של ילדים עד גיל 3 ובוגרים מעל גיל 21 שאינם במערכת החינוך והמוסעים לגנים מיוחדים למרכזי יום.

ישראל אייכלר: ההבדל בין ילדים שהם בבתי ספר, האחריות לילדים אלה היא של משרד החינוך, הילדים האלה הם באחריות משרד הרווחה בשיתוף השלטון המקומי .

ישראל אייכלר: אנחנו דיברנו שיש הסדרה, באופן חלקי, להסעתם של נכים הלוקים בפיגור שכלי, אך עדיין לא הוסדר מימון הסעתם של נכי שיתוק מוחין, אוטיסטים במצב קשה.

ישראל אייכלר: ההורים נדרשים לשלם סכומי עתק, אלפי שקלים, מדי חודש.

ישראל אייכלר: דובר גם על הבעיה של הנהגים שמסיעים אותם, אני לא יודע עד כמה אנחנו יכולים להיכנס לפרט על אופי הנהגים או של ההתנהגות שלהם.

ישראל אייכלר: לגבי הבעיה של היעדר מקומות לימוד, מרכזי יום עבור אוכלוסיות אלה, יש מקומות אך אין מספיק הסעות, צריך הסעות ואין הסעות ואין חברות הסעות.

ישראל אייכלר: ההורים נאלצים להסיע את הילדים בעצמם.

ישראל אייכלר: בימיו של חבר הכנסת אזולאי, שהיה יושב ראש הוועדה לפניות הציבור, הוסדרה סוגיית ההורים שמסיעים את ילדיהם, שהם יקבלו השתתפות של המדינה והחזר הוצאות, אבל הם צריכים לעמוד בקריטריונים שקבע משרד הרווחה.

ישראל אייכלר: אדוני, הדיון הזה הוא לא לבקשתך, אז למה זה תשאיר אותנו לבד?

<אבנר עורקבי: יש ילדים בחוץ.

<נעמי מורביה: הוא הביא את הילד שמדובר עליו ואת ההורים, לא מאפשרים להם להיכנס.

ישראל אייכלר: אנחנו נמשיך את הדיון עד שהם יבואו.

<נעמי מורביה: אני הסברתי לכבוד הרב למה אבנר נשאר בחוץ.

ישראל אייכלר: טוב שהסברת לי, כי הוא ביקש את הדיון, הוא רדף אחרינו הרבה זמן.

<חנה שביט: אדוני, אני הוזמנתי לפה באותו עניין כדי לתת את העדות שלי בלי הילדה.

ישראל אייכלר: מצוין.

ישראל אייכלר: בדרך כלל אנחנו פותחים את הדיון עם הפונים.

ישראל אייכלר: את פנית, בבקשה.

<חנה שביט: שמי חני שביט.

<חנה שביט: אני מתגוררת במושב קדרון על יד גדרה.

<חנה שביט: יש לי בת עם שיתוק מוחין, נכה 100%, בת 26.

<חנה שביט: מזה למעלה מ-4 שנים אני מסיעה אותה למרכז יום לנכים קשים שמפעילה "איל"ן" בספיבק ברמת גן.

<חנה שביט: זה אומר שאני מדי יום, ארבעה ימים בשבוע, אני ארבע שעות על הכבישים.

<חנה שביט: בבוקר אני נוסעת וחוזרת ובצהריים אני מחזירה הביתה.

<חנה שביט: זה פקקים, זה בלגן.

<חנה שביט: הסיבה שאני מסיעה אותה, בזמנו כשדיברנו על הסעה מסודרת הם דרשו 600 שקל ליום בשביל להסיע אותה הלוך וחזור.

<חנה שביט: זה לא מתקבל על הדעת.

<חנה שביט: הסיבה שאני נוסעת לרמת גן, כי האופציה השנייה היא בבאר שבע.

<חנה שביט: אין באמצע, אז אין בררה.

<חנה שביט: זה אני באה מקדרון, טל ממושב גאליה, זה חברים שמגיעים מרחובות, מרמלה, מגן יבנה וכולם נוסעים כל יום לרמת גן.

<חנה שביט: כנ"ל מהכיוון השני מגיעים כי אין, פשוט אין.

<חנה שביט: בזמנו אני עליתי לשידור "הכל בסדר" בגלי צה"ל, עלה מולי דוקטור אלישר שהבטיח חגיגית קבל עם בשידור שתוך חצי שנה יקומו 7 מכרזים.

<חנה שביט: לא הוקמו, לא יצאו מכרזים ולא כלום, שום דבר.

<חנה שביט: אין שום דבר באמצע, אין שום פתרונות.

<חנה שביט: דובר עכשיו על השתתפות של הורה מלווה, אני לא ידעתי מזה.

<חנה שביט: חשוב מאוד, "אילן" מעבירים לנו כל חודש צ'ק על סך 1,200 שקל שזה אמור להיות, כך הבנתי, ההשתתפות שלי בהסעות שאמורה לספק לי הרשות המקומית, רק שאני אף פעם לא ידעתי שהרשות המקומית אמורה לספק תמורת ההשתתפות שלי עד 1,200 שקל.

<חנה שביט: בקיצור, העסק הזה הוא סיפור סיפור.

<חנה שביט: שלחתי מכתבים, שלחתי, דיברתי וצעקתי, הרמתי ידיים והתייאשתי ואני ממשיכה להסיע ובזה זה נגמר.

<חנה שביט: אין דרך אחרת, כי האופציה השנייה היא - - -

ישראל אייכלר: זאת אומרת, את בכלל לא ידעת שיש לך זכאות לקבל החזר?

<חנה שביט: לא, אף אחד לא טרח לידע אותי, עד הבוקר לא ידעתי על דבר כזה.

ישראל אייכלר: יש למישהו מושג מהם הקריטריונים לקבלת החזר כזה?

<דניאל כץ: שלום, דני כץ ממשרד הרווחה.

<דניאל כץ: אני מפקח ארצי אגף מש"ה – אגף למוגבלות שכלית התפתחותית.

<דניאל כץ: אני לא הוסמכתי לדבר בשם אגף השיקום.

<דניאל כץ: בעצם בתה של הגברת שייכת לאגף השיקום .

<דניאל כץ: אני יכול להגיד לגבי האוכלוסייה שלנו שכן יש לנו סידורים להסעות.

<דניאל כץ: אני כן יודע שההשתתפות בהסעה באגף השיקום נכללת בעלות ההועדה, בעצם התשלום שהמשרד מעביר למסגרת עבור הטיפול - - -

<שלומית אבינח: ההסדר לא חל על הורים מסיעים, הם לא זכאים להחזר?

<שלומית אבינח: אף אחד לא יודע לענות על השאלה הזאת?

<דניאל כץ: אני לא יודע אם אפשר לקחת חלק מדמי ההועדה האלה ולהחזיר אותם להורים.

<חנה שביט: אנחנו מקבלים מתוך זה 1,200 שקל.

<חנה שביט: זה מה ש"אילן" אומרים שעולה להם ההסעה במטרופולין ואז הם נותנים לנו את זה.

ישראל אייכלר: אולי אלו כספי ההחזר שאנחנו מדברים עליהם?

<חנה שביט: חברים, זו בדיחה, מה זה 1,200 שקל?

<חנה שביט: זה בקושי מכסה לי שבוע של נסיעות.

<חנה שביט: אני מדברת - - -

ישראל אייכלר: תגידי עוד פעם מאיפה את.

<חנה שביט: ממושב קדרון לרמת גן.

<חנה שביט: זה דרומית לרחובות.

<חנה שביט: אני נוסעת כל יום לרמת גן.

<חנה שביט: אני מדברת על שעה בכל כיוון בפקקים, פעמיים כל יום, בוקר וצהריים.

ישראל אייכלר: איך זה לגבי החזרי הוצאות במערכת השלטונית הכוללת כשמקבלים החזר הוצאות על ק"מ?

<חנה שביט: סליחה כבוד הרב, הרשות המקומית שלי, שהיא המועצה האזורית גבעת ברנר, הסכימה בזמנו להעמיד סכום, תרומה מטעם המועצה.

<חנה שביט: בהתחלה הם השוו את זה ל-1,200 שקל ש"אילן" נותנים לנו תמורת דוח נוכחות.

<חנה שביט: הייתי חייבת להגיש כל חודש דוח נוכחות של הבית במרכז.

<חנה שביט: שנה אחרי זה הורידו את זה ל-800 שקל, שנה אחרי זה הפסקתי לבקש נדבות.

ישראל אייכלר: זה לא נדבות, זה מגיע לך.

<חנה שביט: לא מגיע, זו בדיוק הנקודה.

<חנה שביט: אני צריכה להוכיח ככה ולבקש ככה ו- - -

ישראל אייכלר: להוכיח שהילדה נסעה זה - - -

<חנה שביט: לא, אבל אני צריכה לבקש את האישור הבסיסי, אני צריכה למלא דוח, לתת זה, לתת זה.

<חנה שביט: חברים, לא.

<חנה שביט: אם אתם חושבים שלא מגיע לי אז לא, אל תעשו לי טובות, באמת.

<חנה שביט: למזלי הרב יש לי את האמצעים לזה, אני לא צריכה את הטובות שלהם.

<חנה שביט: אני שמחה מאוד לכל עזרה, אבל לא צריך, אני יכולה להסתדר לבד.

<חנה שביט: הנקודה היא, מה שמכעיס ומה שמקומם בכל הסיפור הזה שהמדינה לא משתתפת.

<חנה שביט: התחושה שלנו היא שברגע שהילדים שלנו מגיעים לגיל 21 הם נהיים רמבו.

<חנה שביט: אומרת לנו מדינת ישראל, 'הורים יקרים, שמחנו להיות אתכם עד עכשיו בחינוך מיוחד.

<חנה שביט: מעכשיו, נתראה בשמחות, תסדרו לבד'.

<חנה שביט: זאת התחושה שלנו, מפקירים את הילדים שלנו.

<חנה שביט: מגיעים לגיל 21 – גמרנו.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, המוסד אליו את שולחת את הבת לא ממומן על ידי המדינה?

<חנה שביט: הוא ממומן על ידי המדינה, אבל אני גם אמורה להגיע לשם וזה נחמד.

ישראל אייכלר: אומר העו"ס דניאל כץ, אם הבנתי אותו נכון ואולי תתקנו אותי, הסכום שהם משלמים למוסד כולל את ההסעה של הבת שלך.

ישראל אייכלר: הם צריכים להביא ולהחזיר אותה.

ישראל אייכלר: הבנתי נכון?

ישראל אייכלר: אם הם לא מביאים אותה אז - - -

<חנה שביט: לאחד ההורים היה ויכוח מול משרד הרווחה.

<חנה שביט: ההסעה היא עד בני ברק, הם גרים בגני תקוה שזה עניין של עוד 5 דקות נסיעה.

<חנה שביט: הייתה לו מלחמת עול מול משרד הרווחה, יש לי בבית את ההעתקים של המכתבים לפני שנים, "תכללו את הבן שלי' , 'לא, לא.

<חנה שביט: אתם כבר מטרופולין, אתם לא מטרופולין והם כבר פריפריה'.

<חנה שביט: אז יש גם את "יד שרה", אבל "יד שרה" לא מסיעים מכל מקום, לא בכל מקום יש להם הסעה ולא בכל מקום יש את האפשרות להסיע.

<חנה שביט: יש 4-5 רכבים של "יד שרה" שמגיעים כל בוקר.

ישראל אייכלר: לא יאמן לשמוע דברים בירוקרטיים שכאלה 'כן מטרופולין לא מטרופולין'.

ישראל אייכלר: זה מזכיר לי את ה"רב קו".

<חנה שביט: כך זה עובד.

<חנה שביט: אני נלחמת ואני רבה ואני מדברת אל הקיר.

ישראל אייכלר: עולם משוגע, סליחה על הביטוי.

ישראל אייכלר: אין היגיון שהוא נוסע לבני ברק כן ולגני תקווה לא.

<חנה שביט: בוודאי שאין היגיון.

<חנה שביט: הם לא מקבלים הסעה, הם מקבלים 1,200 שקל לחודש.

ישראל אייכלר: אבנר בבקשה.

<אבנר עורקבי: בוקר טוב, אבנר עורקבי יושב ראש ארגון אהב"ה – ארגון הנכים בישראל המיוחד וחבר בפורום הנכים.

<אבנר עורקבי: אנחנו קיבלנו מספר פניות של הורים שיש להם בעיות בהסעות.

<אבנר עורקבי: בין היתר, פניות רבות בקשר לילדים מתחת לגיל 3 ומגיל 21.

<אבנר עורקבי: יש לנו ילד שצריך להיכנס, הוא נמצא בכניסה.

<אבנר עורקבי: הוא בעצם בבית, הוא עם שיתוק מוחין והוא אמור להגיע למרכז שיקום בכפר סבא, אם איני טועה משערי תקווה.

<אבנר עורקבי: המועצה דורשת מהם כסף, 18 אלף שקל שיסיעו את הילד למרכז שיקום.

<אבנר עורקבי: כמובן שהמשפחה לא משופעת בכסף, אם יחידנית, היא לא מרוויחה את ה-20 אלף שקל בחודש כמובן.

<אבנר עורקבי: היא צריכה לשלם את זה למועצה על מנת שהילד שלה יגיע למרכז שיקום.

<אבנר עורקבי: פנייה שנייה שהייתה לי, אימא לילד מתחת לגיל 3 - - -

ישראל אייכלר: בו נתמקד בילד הזה.

<אבנר עורקבי: הוא צריך להגיע והוא - - -

ישראל אייכלר: הם יספרו בעצמם.

<אבנר עורקבי: יש לי את הגיל הרך היום.

<אבנר עורקבי: יש לי ילד בגיל 3 שאימא שלו, כתוצאה מכל התופעות סביבה, היא כרגע שוכבת בבית חולים בשמירת הריון.

<אבנר עורקבי: משום מה הילד שלה בן ה-3 שאמור להגיע למרכז שיקום מתל אביב לבני ברק, ל"עזר מציון" מעון שיקומי.

<אבנר עורקבי: הם פספסו פעמיים את ההסעה.

<אבנר עורקבי: פספסו את ההסעה אז ההסעה ברחה להם.

<אבנר עורקבי: כשהאימא, כשהיא באה לדבר שאלה את הנהג 'מה קרה, הרבה שנים אתה לוקח את הילד שלי ועכשיו לא.

<אבנר עורקבי: מה קרה ברחת לו'.

<אבנר עורקבי: הוא התחיל לצעוק: 'לא לוקח את הילד שלך, לא בא לקחת את הילד שלך'.

<אבנר עורקבי: דין ודברים לא כל כך תקין כמו שאומרים.

<אבנר עורקבי: האימא פחדה להסיע את הילד שלה יותר, היא ביקשה שהעירייה תדאג להסעה אחרת.

<אבנר עורקבי: אמרו לה לא, 'גברתי, את צריכה להיות בשעה' כך וכך 'למטה'.

<אבנר עורקבי: דבר ראשון אני קובל על זה, על קביעת השעה ושאתה צריך לעמוד בשעה הזאת.

ישראל אייכלר: יש עוד ילדים שנוסעים באותה הסעה?

<אבנר עורקבי: כן.

ישראל אייכלר: אתה מבין למה הם רוצים שהם יהיו בזמן.

<אבנר עורקבי: אני קובל על זה ואני תכף אסביר למה אני קובל על זה.

<אבנר עורקבי: אנחנו הגענו יחד עם האימא, ביקשו מהאימא להגיע לברור, לשימוע בעיריית תל אביב, נמצאים פה החברים.

<אבנר עורקבי: ביקשו ממנה לחתום על מסמך - -

ישראל אייכלר: על מה?

<אבנר עורקבי: שהיא מתחייבת להגיע בשעה מסוימת.

ישראל אייכלר: מה זה מתחייבת?

<אבנר עורקבי: בניגוד לחוק.

ישראל אייכלר: היא עובדת אצלם?

<אבנר עורקבי: שאם היא לא תוריד את הילד בשעה מסוימת לא תהיינה לה יותר הסעות.

<אבנר עורקבי: האימא מספרת לי שזאת שאחראית על ההסעות אמרה שהיא תעניש אותה, היא לא תיתן לה יותר הסעה.

<אבנר עורקבי: כך היה.

<אבנר עורקבי: הילד היה במשך שבוע, אני דיברתי איתה - - -

ישראל אייכלר: מתי היה הסיפור הזה?

<אבנר עורקבי: הסיפור הזה היה לפני כחודש וחצי.

ישראל אייכלר: מה קורה היום?

<אבנר עורקבי: היום מצאו סידור לילד דרך הרווחה למשך שלושה חודשים עד שהאימא תלד.

<אבנר עורקבי: מצאו לו סידור אחר.

<אבנר עורקבי: זאת אומרת, יש לו הסעה נפרדת שבאה לאסוף אותו - - -

ישראל אייכלר: למה, כי היא לא יכולה לעמוד בזמן?

<אבנר עורקבי: ברור.

<אבנר עורקבי: זה ברור.

<אבנר עורקבי: אני אסביר את עצמי.

<אבנר עורקבי: ילד נכה כשהוא קם בבוקר אז הוא קם, יופי.

<אבנר עורקבי: בשעה מסוימת הוא מוכן, אבל פוק התחלק לו, בשעה 07:20 התפלק לו, טיטול צריך להחליף לו.

<אבנר עורקבי: מה עושים, אז ההסעה תברח, לא מחכה, לא מחכה.

<אבנר עורקבי: לא מעניין אותם הם הולכים ככה כמו ספר.

<אבנר עורקבי: הילד לא אשם, תינוק בגיל 3 הוא לא אשם.

<אבנר עורקבי: גם האימא לא אשמה.

ישראל אייכלר: מה אתה מציע לילדים האחרים שמחכים ברחוב?

<אבנר עורקבי: מה אני מציע, יש ברוך ה', אנחנו משופעים בתקשורת, טלפונים.

<אבנר עורקבי: אני בעוונותיי הרבים באחת השנים עסקתי בהסעות והייתי מתקשר לפני שאני מגיע לילד, מתקשר הביתה.

<אבנר עורקבי: 'שלום אבא', הייתי לוקח אותו מרחוב ש"ך.

<אבנר עורקבי: 'שלום אבא, אתה מוכן, הילד מוכן' .

<אבנר עורקבי: אומר לי 'כן, עוד כמה דקות.

<אבנר עורקבי: כרגע הוא בשירותים', אז אני יודע שהילד בא.

<אבנר עורקבי: אם הילד לא בא אני לא אעבור דרכו.

<אבנר עורקבי: כך אתה מייתר לך את ההסעה.

ישראל אייכלר: בכלל בהסעות יש נהגים שהם אדיבים ויש נהגים - - -

<אבנר עורקבי: אני מדבר על ילדים בעלי צרכים מיוחדים שיש להם הרבה בעיות.

<אבנר עורקבי: אתה לא יכול לדעת מה קורה עם הילדים האלה, הם יכולים להסתבך ברגע אחד ואת זה שנינו יודעים, כולכם יודעים את זה.

<אבנר עורקבי: אז אם הילד לא יכול לרדת בזמן מהבית אז צריך לעמוד עליו ולהגיד לו 'אם אתה לא תגיע לא תהייה לך הסעה?' כך הילד סבל במשך שלושה-ארבעה ימים, לא נסע לגן.

<אבנר עורקבי: אם ההורים לא הביאו אותו לגן והחזירו אותו בחזרה מהגן - - -

ישראל אייכלר: תודה רבה אבנר.

ישראל אייכלר: אני רוצה תשובה מעיריית תל אביב, גברת עקיבא.

<יעל אור: אני יעל אור, מנהלת השירות לנכויות התפתחותיות.

<יעל אור: קודם כל אני רוצה לומר שמה-8 בחודש - - -

<שלומית אבינח: רק אל תגידי את השם לפרוטוקול כי האימא לא נמצאת.

<שלומית אבינח: לא להגיד את השם לפרוטוקול - - -

ישראל אייכלר: את שמו של המטופל לא להגיד.

<יעל אור: הפעוט.

<שלומית אבינח: הפעוט, את שם המשפחה לא להגיד כי האימא לא נמצאת.

ישראל אייכלר: זה כלל בכל הנושאים שאנחנו מטפלים.

<שלומית אבינח: להגיד במה מדובר, באיזה נושא ואת שם המשפחה לא להגיד לפרוטוקול.

<יעל אור: בסדר.

<יעל אור: קודם כל אני רוצה לומר שהפעוט משולב באופן סדיר בהסעה, החל מה-8 בדצמבר הוא מגיע באופן סדיר וקבוע בעקבות אישור של משרד הרווחה שנתן לשלושה חודשים באופן חריג ביותר לפצל את ההסעה ולתת לו הסעה נפרדת.

<יעל אור: בתקופה הזאת נתבקשה העירייה על ידי המשרד שבמשך שלושת החודשים לעשות בחינה של המצב ואת המשך הצורך, כי זה לא משהו שהוא אוטומטי והוא מובן מאליו.

<יעל אור: <קריאה:> לא במסגרת התקנות.

<יעל אור: לא במסגרת התקנות, כי משרד הרווחה מסיע כמה פעוטות ביחד, שניים-שלושה לפי הצורך.

<יעל אור: <קריאה:> יש כמה שנוסעים בהסעה.

<יעל אור: כאן מדובר במונית.

ישראל אייכלר: יש מי שאחראי על התנהגות הנהגים או שאלו חברות פרטיות שאין לכם שליטה עליהן.

<יעל אור: יש לנו מכרז ואנחנו אחראים עליהם באמצעות - - -

ישראל אייכלר: אז יש לכם אפשרות להגיד למנהל של החברה הזאת שאם אתה רוצה להמשיך במכרז הנהגים שלך חייבם לדעת שאלו לא ילדים רגילים.

ישראל אייכלר: גם על ילד רגיל לא צריך לצעוק, אבל נניח שלילד רגיל לא קרה שום דבר ולילד כזה, זו לא דרך.

<יעל אור: הנהגים הם לא אלה שמחליטים על שעות ההסעה.

<יעל אור: אנחנו קובעים את השעה.

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: אני מדבר על מישהי שאיחרה להסעה.

<יעל אור: שוב, אני לא יודעת, בגלל שהאימא לא נמצאת והיא לא חתמה על ויתור סודיות, כמה אני יכולה להגיד וכמה לא.

<יעל אור: אני רוצה להגיד ששעת ההסעה נקבעת לפי המרחק של המעון מהבית.

<יעל אור: המעון הזה הוא בבני ברק והם גרים בתל אביב.

<יעל אור: מה שקבוע זה שעת פעילות ההסעה ושעת פעילות המעון, כך שאם הפעילות של המעון מתחילה בשעה 08:00 ויש שלושה פעוטות וצריך להגיע בבוקר עם פקקים לבני ברק, אז זה מה שמכתיב את שעת הנסיעה.

<יעל אור: <קריאה:> המעון נפתח ב-07:30 והילדים מגיעים לקראת 08:00.

<יעל אור: נכון.

<יעל אור: אז נוצר מצב שאנחנו מחויבים גם לפעוטות הנוספים באותה הסעה.

<יעל אור: קיבלנו תלונות מהורים אחרים שהילד שלהם - - -

ישראל אייכלר: אין ויכוח שזה לא מונית פרטית שכל אחד יכול לקבוע באיזו שעה יבוא או לא יבוא.

ישראל אייכלר: מצד שני, גם אין ויכוח שמקרים, כמו שהציג פה אבנר, שאלו ילדים לא רגילים שאפשר לומר להם נו, נו.

ישראל אייכלר: צריך להיות פה קצת אנושיים.

ישראל אייכלר: אני חושב שכן הייתם צריכים להגיד לחברה, אני לא מכיר את המקרה הספציפי אני מדבר בעיקרון, שנהגים שעוסקים בדבר הזה צריכים לדעת שזה חומר מאוד רגיש.

ישראל אייכלר: כמו שלבורנטית במעבדה יודעת שיש חומרים מאוד רגישים כך נהג צריך לדעת שלא ילד כזה כמו ילד רגיל.

<יעל אור: כשקיבלנו את הדיווח הזה אנחנו יצרנו קשר גם עם המשפחות האחרות ושאלנו אותם לגבי הנהג והמלווה וקיבלנו מהן תגובות מאוד חיוביות, שהן מאוד סומכות ומאוד מרוצות.

<יעל אור: אני חושבת שיש פה בעיה מעבר לאיחור או שניים.

<יעל אור: יש פה משהו שהוא לאורך זמן.

<יעל אור: מה שקורה, לנהג הייתה הרבה סבלנות והוא הרבה פעמים חיכה וחיכה וחיכה, באיזו שלב כשהוא קיבל הוראה לא לחכות יותר אז הדברים הפכו - - -

<אבנר עורקבי: הוא קיבל הוראה לא לחכות יותר, שמת לב?

<אבנר עורקבי: <קריאה:> הרשות המקומית מחויבת לדאוג גם לילד הזה וגם לדאוג לילדים שמוסעים באותה הסעה.

<אבנר עורקבי: יש כאן הסתכלות על הכול.

<אבנר עורקבי: אנחנו מבינים מאוד את המצוקה של האימא.

ישראל אייכלר: קשה לנו כקובעי כללים, כוועדה ציבורית להיכנס לפרט כזה או אחר שתלוי הרבה בקומנסנס וביחס האישי בין הנהג לאימא ולמצב משפחתי של משפחה מסוימת.

ישראל אייכלר: לכן יש לנו אנשי מקצוע כמוכם, אתם צריכים למצוא את הדרך כי אם באמת זה מצב כרוני אז המשפחה עוד יותר בסכנה.

ישראל אייכלר: אני יודע על מישהו, אני לא רוצה לספר את כל הסיפור כי זה לא פוליטיקל קורט, אבל היה מישהו שהיה לו בן משפחה שהיה מבזבז הרבה כספים בחנויות.

ישראל אייכלר: הוא היה הולך לאנשים לבקש כסף, אחד המורים שלי היה תומך בו.

ישראל אייכלר: פעם אחת בא מישהו למורה ואמר: 'אתה יודע, הוא לוקח אצלך כסף ובן משפחתנו הולך לחנויות לקנות מותגים כאלה ואחרים, לא מגיע לו'.

ישראל אייכלר: אמר לו: 'ככה המצב אצלו, לא ידעתי, אז צריך לעזור לו הרבה יותר כי אין לו שליטה על הדבר הזה' הנמשל.

ישראל אייכלר: זה מאוד מאוד על מה שאנחנו מדברים עליו, בדיוק, אם מדובר על משפחה שלא מסוגלת לעמוד בשעה 07:20 עם הילד, אז זה עוד יותר קשה.

<לארה עקיבא: אני מאוד מסכימה איתך ולכן עשינו פנייה למשרד הרווחה וביקשנו באופן מאוד חריג - - -

<שלומית אבינח: גם הוועדה טיפלה בזה.

<שלומית אבינח: אנחנו במסגרת הוועדה טיפלנו- - -

<לארה עקיבא: אנחנו מסיעים מעל 100 - - -

<אבנר עורקבי: אבל זה שלושה חודשים.

<לארה עקיבא: אנחנו מסיעים 100 ילדים ואנחנו ביקשנו באופן חריג ממשרד הרווחה להסיע אותו בנפרד.

<שלומית אבינח: מה לגבי ההמשך?

<יעל אור: לגבי המשך ההסעה, זה נבחן.

ישראל אייכלר: לפני שיסתיימו השלושה חודשים, אני מבקש שתבנו מעטפת מתאימה למצב היותר קשה.

<רונית גמרניק: זאת ההנחיה, שהרשות תיפגש עם המשפחה, תעשה בדיקה.

<רונית גמרניק: בכל מקרה, חשוב לי להדגיש שהמשפחה קיבלה מענה בכל שלב.

ישראל אייכלר: זה מאוד חשוב.

<אבנר עורקבי: לא.

<אבנר עורקבי: היא לא קיבלה מענה בכל שלב.

<אבנר עורקבי: סליחה, היא לא קיבלה.

<אבנר עורקבי: אם הילד נאלץ שלושה ימים לנסוע לבדו ולא החזירו אותו בחזרה, איך להגיד את המילה הזאת, כי דווקא.

ישראל אייכלר: סנקציה.

<אבנר עורקבי: 'אנחנו נעשה לו דווקא, לא נחזיר אותו הביתה'.

<אבנר עורקבי: זה אחד הדברים שלא יתכנו.

<אבנר עורקבי: במי זה מתנקם, לא בי, לא בהורים ולא בזה, בילד.

<אבנר עורקבי: אבנר, את הטון בוועדה הזאת אתה מכיר, הוא הרבה יותר נמוך.

<אבנר עורקבי: יש לנו שם במה ששם אנחנו צועקים.

<אבנר עורקבי: <קריאה:>

<לארה עקיבא: כשצריך להוציא הסעה חדשה אז צריך לאתר מלווה חדש.

ישראל אייכלר: הנושא הזה מוצא, בואו נעבור.

<רונית גמרניק: אני רוצה רק לומר משהו.

ישראל אייכלר: רק תאמרי את שמך ותפקידך לפרוטוקול.

<רונית גמרניק: שמי רונית גמרניק ואני מפקחת מחוזית בתחום לגיל הרך באגף השיקום.

<רונית גמרניק: אני מכירה את המקרה הזה.

<רונית גמרניק: אני רוצה להגיד שהסעה נפרדת עולה אלפים גם לרשות וגם למדינה.

<רונית גמרניק: זה דורש מונית נוספת, זה דורש מלווה נוסף כשאותה רשות כבר מסיעה לאותה עיר מספר פעוטות בהסעה שעומדת בתקנות ובחוק.

<רונית גמרניק: הסעה נפרדת היא מאוד חריגה, היא ניתנה פה זמנית כי לסייע למשפחה להתארגן.

<רונית גמרניק: לקראת סוף האישור שזה לקראת תחילת מרץ, לקראת סוף פברואר הרשות תגיש עוד פעם לפיקוח המחוזי את הסיפור ואנחנו נעביר את זה הלאה לפיקוח הארצי ונראה איך מתארגנים הלאה.

ישראל אייכלר: חייבים למצוא פתרון.

ישראל אייכלר: בבקשה הגברת נעמי מורביה יושבת ראש מאבק הנכים בישראל.

<נעמי מורביה: לי יש הצעה, במקום שבאמת להוציא כל כך הרבה כספים ולהקצות הסעה מיוחדת, האם לא פשוט הרבה יותר להפוך את הזמנים לטיפה יותר גמישים, איזו אפיצות.

<נעמי מורביה: לא יהיה אסון נורא וזה הרבה יותר זול מבחינת המדינה אם אותו נהג ימתין את החמש דקות, אז הוא המתין חמש דקות.

<נעמי מורביה: אני לא מדברת על הפעולה - - -

<לארה עקיבא: אז הפעוטות האחרים יאחרו למעון.

<לארה עקיבא: הם כבר מאחרים חצי שעה עם המסלול הקיים.

<לארה עקיבא: גם יש שם בעיה לחכות.

<לארה עקיבא: הפעוטות האחרים מחכים ברחוב.

<נעמי מורביה: רגע.

<נעמי מורביה: אם הם ממילא מאחרים חצי שעה מלכתחילה- - -

<לארה עקיבא: מה שלא תקין מבחינת ההורים שלהם.

<רונית גמרניק: סדר היום במעון מתחיל ב-08:00 והמעון נפתח בשעה 07:30.

<רונית גמרניק: ב-08:00 יש סדר יום שמתחיל וזה מפריע.

<רונית גמרניק: זה מפריע לסדר היום וזה מפריע למעון.

<רונית גמרניק: יש גם ילדים שמתחילים לקבל טיפולים בשעות האלה.

<רונית גמרניק: אלו השעות הכי טובות.

<נעמי מורביה: אני גם רוצה לומר שיש אופציות מסוימות ויש גם איזה טולרנטס סביר כשמדובר בילדים בעלי צרכים מיוחדים.

<לארה עקיבא: זה נכון.

<יעל אור: אני רוצה להגיד שני דברים.

<יעל אור: אנחנו באמת עם הרבה ניסיון לעזור פה למשפחה, עשינו תקופת ניסיון.

<יעל אור: כשהזזנו את שעת ההסעה עשר דקות קדימה התחלנו לקבל טלפונים גם מהמעון וגם מההורים של שני הפעוטות האחרים, '

<יעל אור: הילדים שלנו מגיעים מאוחר והם מפסידים טיפולים'.

<יעל אור: אז המטפלות לא מחכות להם למטה כי הם עולות לתחילת הפעילות ובעצם לא יכולות לעזור לעלות אותם.

<יעל אור: המעון הוא בקומה הרביעית בבניין עם מעלית, יש גם בעיית חניה שם והוא גם צריך לעלות עם פעוט אחד ועם מושב בטיחות ובינתיים השניים האחרים נשארים במונית, אז הוא יורד ועולה עם עוד אחד.

<יעל אור: זה יוצר איחור מאוד משמעותי - - <קריאה:> אין מלווה?

<יעל אור: המלווה, זה מה שאני אומרת, המלווה עולה עם פעוט אחד עם מושב בטיחות ואז יורד ועולה עם הפעוט השני.

<חנה שביט: יש לי איזה רעיון הזוי.

<חנה שביט: אם אתם בלאו הכי מוציאים מונית נוספת בשביל הילד הזה, למה שלא תחלקו לשתי מוניות בכלל?

<חנה שביט: יש להם מונית אחת עם פעוטות שבלאו הכי צריך לחריג ומונית אחת לאחד.

<חנה שביט: <קריאה:> לא.

<חנה שביט: מונית אחת לאחד.

<חנה שביט: בסך הכול יש שלושה, הבנתי.

ישראל אייכלר: אני חושב שסביב השולחן כאן יש הסכמה שצריך הרבה קומנסנס והרבה גמישות.

ישראל אייכלר: כמו שאני שומע כאן מאנשי המערכת שמטפלת בזה ביו-יום, הם הבינו את המסר והם פועלים לפיו.

<אבנר עורקבי: שהנהג יתקשר להורים.

<אבנר עורקבי: אני מסיע.

<אבנר עורקבי: לא הסעתי כמו "חאפר", הייתי מתקשר, הייתי שואל אם הילד מוכן לא מוכן.

<אבנר עורקבי: גם שהייתי חוזר הייתי מתקשר לאבא שיבוא לקחת את הילד.

<שלומית אבינח: בוא תן למשפחה לדבר.

<יעל פלדמן: אנחנו מצטערים על האיחור.

<יעל פלדמן: היה לנו עיכוב ולא מעבר לזה.

<יעל פלדמן: מתן גדל איתי בבית.

<יעל פלדמן: למעשה הוא מאוקטובר בבית.

<יעל פלדמן: יש לו מסגרת שמוכנה לקלוט אותו, "מעון רוחמה" בכפר סבא.

<יעל פלדמן: מקום מקסים, מתאים בדיוק לצרכים שלו.

<יעל פלדמן: אני מתעקשת שהוא יחזור ויגור בבית, אני רוצה לגדל אותו, אני נלחמת על זה שהוא יהיה בבית.

<יעל פלדמן: מה אומרים לי, או שהילד יישאר שם לישון או שהוא יהיה בבית, אין לנו הסעות בשבילו'.

<יעל פלדמן: אנחנו לא מוכנים, אין מי שמוכן לקחת על עצמו להסיע את הילד הזה ולהחזיר אותו.

<יעל פלדמן: <קריאה:> מאיפה?

<יעל פלדמן: אנחנו גרים בשערי תקווה.

<יעל פלדמן: אני גרה איתו בשערי תקווה, זה אבא של מתן, אנחנו לא גרים ביחד.

<יעל פלדמן: הם אומרים או שהוא יישאר לישון שם או שהוא יהיה בבית.

<יעל פלדמן: הילד הזה לא יכול להישאר בבית, הוא צריך תעסוקה, לצאת לחזור.

<יעל פלדמן: אני רוצה שהוא יהיה איתי בבית, אני רוצה שהוא ימשיך לגור עם האחים שלו ועם המשפחה, אבל אין לי את האפשרות, אין לי מי שמוכן לקחת על עצמו להסיע אותו ולהחזיר אותו כל יום מהבית.

<יעל פלדמן: שיצא כל יום מהבית ויחזור בשעה 16:00.

<אבנר עורקבי: דרשו ממך כסף?

ישראל אייכלר: מה הסיבה שהוצאתם אותו מהמוסד שהוא היה?

<יעל פלדמן: עד גיל 21 הוא היה קשור למשרד החינוך, הוא היה במעונות בראש העין.

<יעל פלדמן: הסיעו אותו, החזירו אותו הכל היה בסדר.

ישראל אייכלר: מה קרה עכשיו?

<יעל פלדמן: בגיל 21 הוא עובר לרווחה, הוא לא קשור יותר למשרד החינוך.

<יעל פלדמן: אין לנו מימון להסעות שלו.

<יעל פלדמן: פניתי למועצה האזורית - - -

<שלומית אבינח: תגידי לפרוטוקול כמה ביקשו ממך.

<יעל פלדמן: יש לי פה מכתבים - - -

<אבנר עורקבי: כמה ביקשו על ההסעה?

<יעל פלדמן: הם אומרים שההסעה עולה 18 אלף שקל.

<שלומית אבינח: ומה הם הציעו לך?

<יעל פלדמן: הם אומרים שההסעה עולה 18 אלף שקל.

<יעל פלדמן: אני עשיתי בירור פרטי.

<יעל פלדמן: הלכתי, יש לי פה הצעת מחיר ב-9,000 שקל שמוכנים להסיע ולהחזיר את הילד.

<יעל פלדמן: אני לא יודעת איך הם הגיעו למחיר אסטרונומי של 18 אלף שקל, זה לא הגיוני בעייני בשביל להסיע אותו ולהחזיר אותו.

<יעל פלדמן: זה מרחק של 15 ק"מ מאיפה שאנחנו גרים עד לכפר סבא.

<יעל פלדמן: יש הצעה כתובה של מישהו שאמר 'אני מוכן'.

<יעל פלדמן: מישהו שהוא מוסדר, הוא עובד עם מוסדות חינוך ויש לו אישורים להסיע, ב-9,000 שקל להסיע אותו.

<יעל פלדמן: אומרים לי שגם את זה - - -

ישראל אייכלר: אנחנו פנינו, המנהלת שלנו פנתה למועצה האזורית שומרון, קיבלנו תשובה ואני מניח שהיא הועברה אליכם - - -

<שלומית אבינח: לא.

<שלומית אבינח: היא לא הועברה.

<שלומית אבינח: זה התקבל הבוקר.

ישראל אייכלר: רק הבוקר הם שלחו, מה קרה הבוקר, השמש זרחה?

<שלומית אבינח: הם ענו שהם לא יוכלו להגיע, הם שלחו תשובות.

ישראל אייכלר: הם כותבים פה שהם מוכנים לשלם.

ישראל אייכלר: "לצערנו קיבלנו תשובה שלילית ונאלצנו להפסיק את ההסעה.

ישראל אייכלר: במקביל הוצעה להם להסיע בעצמם יחד עם עובד הזר ולקבל מימון של 5,000 שקל לחודש.

ישראל אייכלר: האם סירבה להצעה"

<יעל פלדמן: לא.

<יעל פלדמן: מה זה סירבתי.

<יעל פלדמן: אני עובדת, אני מפרנסת יחידה, אני לא יכולה להסיע ולהחזיר אותו כל יום.

<יעל פלדמן: אימא, ב-08:00 הוא יוצא, ב-16:00 הוא חוזר, אני עובדת עד 7-8 בערב לפרנס את המשפחה שלי לבד.

<יעל פלדמן: איך אני יכולה בשעה 16:00 לקחת אותו מהמעון?

<יעל פלדמן: מה, אני אצא מהעבודה ואני - - -

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: השאלה האם יש רכב שיכול לקחת?

ישראל אייכלר: אתם יכולים לקחת רכב של מישהו שיעשה את זה ב-5,000 שקל בחודש?

<יעל פלדמן: אף אחד לא מוכן להסיע אותו ב-5,000 שקל.

<יעל פלדמן: מי - - -

<אבנר עורקבי: היא אמרה שיש לה הצעה ב-9,000 שקל.

<יעל פלדמן: יש חברת הסעה מסודרת שמוכנה ב-9,000 שקל.

<יעל פלדמן: הם מוכנים לתת 5,000 שקל, אז הוויכוח הוא על עוד 4,000.

<יעל פלדמן: כאילו, הם אומרים שההצעה שלהם זה 18 אלף, אני הבאתי להם הסעה ב-9.

<יעל פלדמן: אני לא יכולה להסיע אותו כל היום- - -

ישראל אייכלר: יש פה סתירה בהצעה שלהם, סתירה לוגית - - -

<יעל פלדמן: אני לא יכולה להיות הנהגת שלו כל היום.

<יעל פלדמן: להיות נהגת, בבוקר לקחת ולהחזיר ולנתק את עצמי מהחיים שלי.

ישראל אייכלר: יש פה סתירה לוגית.

ישראל אייכלר: הם אומרים שזה צריך לעלות 17 אלף שקל, אז איך הם מצטערים שהמשפחה סירבה ל-5,000 שקל?

ישראל אייכלר: זאת אומרת, העירייה אומרת: 'לי זה יעלה 17 אלף שקל, למשפחה אני מוכנה לתת 5,000' אם זה עולה 17 אלף, הרי המשפחה לא יכולה לעמוד ב-5,000.

ישראל אייכלר: אם אפשר לעשות את זה ב-5,000 אז למה הם אומרים שזה עולה 17 אלף.

<נעמי מורביה: " חושבי אבן".

<יעל פלדמן: אני לא רוצה כסף, אני רוצה רק הסעה לילד שלי כדי שתהייה לו איכות החיים המינימלית שלו.

ישראל אייכלר: אולי נבקש ממשרד הרווחה עכשיו את התשובה לשאלה הזאת.

ישראל אייכלר: האם יש לכם תשובה?

<יעל פלדמן: שקל אני לא רוצה, אני רק רוצה הסעה בשבילו, זה הכול.

<יעל פלדמן: אני רוצה הסעה.

<יעל פלדמן: אני לא יכולה לנתק את החיים שלי כדי להסיע אותו, יש לי חיים.

<דניאל כץ: סליחה, מה השם?

<יעל פלדמן: אני יעל פלדמן, זה מתן פלדמן.

<יעל פלדמן: אני אפוטרופוסית שלו, אבל אני לא הנהגת שלו.

<יעל פלדמן: אני לא יכולה כל בוקר לנסוע וב-16:00 להחזיר אותו.

<יעל פלדמן: אני עובדת, יש לי חיים, יש לי עוד ילדים.

<שלומית אבינח: העברנו לכם את המקרים לדיון, העברנו אליכם את המקרה הזה.

<דניאל כץ: כן.

ישראל אייכלר: אתם מכירים את המקרה?

ישראל אייכלר: מה אומר החוק, מה אומר משרד הרווחה?

ישראל אייכלר: הרי הוא לא היחיד, יש עוד ילדים כאלה, איך עוזרים במקרה הזה?

<דניאל כץ: אחריות להסעת אנשים מהבית למסגרת זו האחריות של הרשות המקומית.

<דניאל כץ: המשרד משתתף בעלות של הנסיעה עד סכום מסוים - - -

ישראל אייכלר: באיזה סכום?

<דניאל כץ: בסופו של דבר אנחנו מוגבלים.

<דניאל כץ: אני לא יודע אם הרשות כתבה 5,000 כי זה חלק הרשות או - - -

<יעל פלדמן: נאמר לי שזה כולל, גם הפיקוח.

<יעל פלדמן: היא אומרת שזה כולל את שני החלקים, הפיקוח משתתף.

<יעל פלדמן: היא לא רצתה לומר לי בפרוש, אבל היא אמרה לי שזה כולל את הכול: "גם את השתתפות של הפיקוח וגם את ההשתתפות שלנו".

<דניאל כץ: כן, זה פחות או יותר הסכום שאנחנו יכולים להשתתף.

<אבנר עורקבי: מה, 17 אלף שקל?

<דניאל כץ: לא.

<דניאל כץ: 5,000 שקל.

<אבנר עורקבי: והעירייה לא מוסיפה כלום?

<דניאל כץ: אני לא יודע מה הרשות אמרה שהיא מוסיפה.

<דניאל כץ: אנחנו יכולים - - -

ישראל אייכלר: אתם יכולים לתת 5,000 שקל.

<דניאל כץ: 5,500.

ישראל אייכלר: ואם העירייה תיתן 4,000 שקל כיסינו את העניין, נכון?

<דניאל כץ: העירייה מוכנה לתת עוד 5,000, זאת אומרת שיש אפילו - - -

<שלומית אבינח: סליחה, הפרוטוקול לא קולט.

<יעל פלדמן: יש לי הצעה מסודרת של 9,000 שקל שמוכנים להסיע.

<יעל פלדמן: אם הם נותנים 5,5 אז שיתנו עוד 4 לפחות ונגמור את הסיפור הזה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לשאול שאלה, - - -

<דניאל כץ: בנוסף לזה הרשות מוכנה לתת יותר.

ישראל אייכלר: 25%.

<דניאל כץ: כן, הרשויות נותנת יותר.

<יעל פלדמן: אתה רואה, הם לא מוכנים.

<דניאל כץ: זו עלות הנסיעה, אין מה לעשות, זה מרחקים מאוד גדולים.

ישראל אייכלר: מה שחשוב שאתה אומר, שאם נותנים להם 5,000 שקל- - -

<יעל פלדמן: זה בסך הכול 15 אלף ק"מ.

<דניאל כץ: מה המרחק?

<דניאל כץ: המרחק הוא משערי תקווה.

<דניאל כץ: ההתקשרויות של הרשויות המקומיות עם ההסעות האלה, לצורך העניין, הן מאוד מאוד יקרות כי המסיעים האלה מעמיסים כל מיני עלויות מאוד גבוהות.

<דניאל כץ: היום החוק קובע שהרשות לא יכולה להתקשר עם כל אחד.

<דניאל כץ: מה שאתם יכולים, כמשפחה, להביא כהצעה זה לא מה שאותו מסיע יציע לרשות.

<דניאל כץ: הוא יציע לרשות הרבה יותר גבוה.

<צבי פלדמן: לא.

<צבי פלדמן: הוא הסכים להציע לרשות.

<צבי פלדמן: היא דיברה איתו שיעבור דרך הרשות, אנחנו לא רוצים שהוא יעבור דרכנו.

<דניאל כץ: השאלה אם הוא זכיין של הרשות.

<דניאל כץ: אם הרשות עשתה את המכרז ויש לו - - -

<אבנר עורקבי: זו מאפייה ברשות, זה הקטע.

<אבנר עורקבי: זה הקטע.

<צבי פלדמן: זה קצת מוגזם שהסעה כזאת של ילד עולה 17.5 אלף שקל.

<צבי פלדמן: מי מרוויח היום 17.5 אלף שקל בחודש?

<צבי פלדמן: היא מוכנה לעזוב את העבודה שלה ולהסיע, תנו לה 17.5 אלף שקל והיא תגיד לכם גם כן תודה.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד מה החברה מציעה, מבלי להגיד את שם החברה.

ישראל אייכלר: "חברתנו עוסקת מזה 28 שנה בהסעת תלמידים בחינוך המיוחד כולל הסעות נכים", לא מדובר פה על איזה חאפר.

ישראל אייכלר: "ברשותנו כל הרישיונות הנדרשים, מעסיקה קצין בטיחות בתעבורה, מספקת שירותי הסעות לעיריות: פתח תקווה, רמת השרון, תל אביב, הוד השרון..." ועוד ועוד ועוד.

ישראל אייכלר: זאת אומרת זאת חברה רצינית.

ישראל אייכלר: "המחיר הינו 9,000 שקל כולל מע"מ לחודש" <קריאה:> כולל מע"מ.

ישראל אייכלר: איסוף ב-08:30 מגני תקווה למעון רוחמה ובשעה 16:00 חזרה ממעון רוחמה בכפר סבא לשערי תקווה".

<יעל פלדמן: הראיתי לה, שלחתי לה את ההצעה הכתובה הזאת.

<יעל פלדמן: אני מקווה ש- - -

ישראל אייכלר: אז אם משרד הרווחה נותן 5,000 והרשות צריכה לתת פחות מזה - - -

<דניאל כץ: צריך לטפל בזה.

ישראל אייכלר: אתה תטפל בזה?

<אבנר עורקבי: היא אומרת שזה טוב לעכשיו.

<אבנר עורקבי: האם זה רלוונטי נכון להיום, אולי הוסיפו עוד 500 שקל או 1,000 שקל?

<שלומית אבינח: למתי ההצעה הזאת טובה.

<שלומית אבינח: אפשר לתת את המסמך הזה לדני כץ?

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: נעשה צילום מזה.

ישראל אייכלר: אפשר לעשות צילום ולהעביר עותק?

<יעל פלדמן: אני גם שלחתי את זה לראש המועצה.

ישראל אייכלר: אני חושב שאנחנו נוכל לסכם את הדיון.

ישראל אייכלר: בבקשה משרד הרווחה.

ישראל אייכלר: יש לי שאלה קודמת, היה פה דיון על כמה וכמה מקרים מזעזעים, זה סודר לפני תחילת הלימודים?

ישראל אייכלר: זה היה בקריית אתא, זה סודר?

ישראל אייכלר: כן סודר.

ישראל אייכלר: ברוך ה', קודם כל תודה רבה.

ישראל אייכלר: נכון שאנחנו וועדת פניות הציבור על דברים שלא בסדר, אבל אם יש משהו שסודר אז צריך לציין את זה.

ישראל אייכלר: אדוני מר כץ, אני מקווה שגם העניין הזה יוסדר.

<חנה שביט: מה עם העניין שלי, גם הוא יוסדר?

ישראל אייכלר: אולי נקבל תשובה גם לעניין שלה.

<קרן קרדי: אני יכולה לדבר רק בשם השירות לטיפול לאדם עם אוטיזם במשרד הרווחה.

<קרן קרדי: בהקשר של תעסוקה, למיטב ידעתי יש לנו הרבה אנשים שאנחנו מסיעים אותם למסגרות תעסוקה שהן לא בהכרח קרובות למקום המגורים.

<קרן קרדי: השירות בדרך כלל מאשר אישורים חריגים גם בעלויות גבוהות.

<שלומית אבינח: כן, אבל מה קורה עם ההורים?

<שלומית אבינח: זה באמת בהמשכיות של הוועדה, הורים כמו המקרה הזה, אבל לגבי אוטיסט.

<שלומית אבינח: השאלה אם אתם מיידעים את ההורים שיש להם את הזכות לקבל החזר.

<חנה שביט: שנייה.

<חנה שביט: אני רוצה להגיד משהו בנושא הזה.

<חנה שביט: כמו שאני, ואני 26 שנה בתוך הסיפור הזה עם הילדה, קודם כל דבר אחד גיליתי.

<חנה שביט: מה שאני לא מחפשת ומוצאת, מוודאת ומבררת אף אחד לא טורח לספר לי, לא משרד הרווחה לא ביטוח לאומי.

<חנה שביט: אני הבנתי שמה שאני לא יודעת לא עולה למדינה כסף.

<חנה שביט: אני שמה לי לעניין קודם כל לדעת, לא בשביל לי בשביל הבת שלי.

<חנה שביט: הכול בשבילה, אני לא צריכה כלום.

<חנה שביט: זה דבר ראשון.

<חנה שביט: דבר שני, לפי מה שאני בררתי, יכול להיות שאני טועה ותקני אותי אם אני טועה.

<חנה שביט: אוטיסטים ומפגרים די מוסדרים בחוקים במדינת ישראל - - -

<אבנר עורקבי: את צודקת.

<חנה שביט: הכבשה השחורה הם הנכים הפשוטים.

<חנה שביט: מתן הוא בסדר כי מתן יש לו גם פיגור אז הוא בסדר.

<חנה שביט: הוא נכלל התוך קבוצה שפחות או יותר מסודרת ודואגים לה.

<חנה שביט: יעל, ה-CP הם כלום.

<חנה שביט: אין חוק לCP-.

<חנה שביט: כמו שאמרתי קודם, הם מגיעים לגיל 21, חינוך מיוחד פנטסטי, יופי הכול נהדר, מקסים הכול יופי טופי, אבל ילדי CP שהם סתם נכים ומגיעים לגיל 21 כולם מתנערים ואין לך עם מי לדבר.

<חנה שביט: זה הקטע.

ישראל אייכלר: אם אני מדבר עם שר הרווחה, מה היית רוצה שאני אגיד לו, מה את רוצה ממנו.

ישראל אייכלר: שהחוק הזה של הנכים יהיה מתוקן כמו - - -

<חנה שביט: בוודאי, הוא חייב להיות מתוקן.

<חנה שביט: אגב, לא יכול להיות שמתנערים ממני ברגע שהבת שלי מגיעה לגיל 21.

ישראל אייכלר: תשמעי את התשובה.

ישראל אייכלר: מה אתם כן עושים?

<קרן קרדי: אני באמת יכולה לדבר רק בשם השירות לאוטיזם.

ישראל אייכלר: יש מי שיוכל להשיב ישירות.

<רונית גמרניק: תראה מה נעשה, אני שייכת לאגף השיקום, אבל תחום האחריות שלי, אני מפקחת מחוזית ובמקרה במחוז שלה, אבל של גילאי חצי עד שלוש.

ישראל אייכלר: אבל תוכלי מהניסיון שלך להגיד לה מה אפשר לעשות.

<קרן קרדי: בגדול, אני אקח את הפרטים שלך ואני אעביר למרכזת שלי ויצרו איתך קשר.

<קרן קרדי: מה שאני יודעת בכללית להגיד שיש שינוי בתע"ס (תקנון העבודה הסוציאלית) הספציפי הזה לגבי החזרים.

<קרן קרדי: כן נאמר לי שאת לא באת בטענה ספציפית לגבי הנושא הזה.

<קרן קרדי: זה לא בתחום האחריות שלי, אני מתנצלת, אני גם לא רוצה להגיד.

<קרן קרדי: אבל כן קמו מרכזים חדשים, יש בבת ים, יש באשדוד ויכול להיות שאפשר לבדוק עכשיו את השילוב של הבת שלך.

<קרן קרדי: זה בגדול מה שאני יכולה - - -

<חנה שביט: אני לא רוצה להזיז אותה.

<חנה שביט: אני רוצה שישתתפו לי בהסעות, זה הכול.

<חנה שביט: כבר 4.5 שנים.

<חנה שביט: מה שמך אמרנו?

<רונית גמרניק: רונית.

<חנה שביט: רונית, תראי יש גם עניין של איזו אנושיות.

<חנה שביט: היא כבר נמצאת שם 4.5 שנים, לבוא ולהגיד לה 'כן חמודה, אבל אשדוד זה יותר קרוב'.

<חנה שביט: אבל גם לאשדוד אני אצטרך להסיע אותה, אז - - -

<רונית גמרניק: אבל עדיין היא משלמת מחיר של 4 שעות בדרכים.

<חנה שביט: אשדוד זה יהיה שעתיים כי זה יהיה חצי שעה או שלושת רבע שעה.

<רונית גמרניק: זו נקודה שאת העלאת בעצמך.

ישראל אייכלר: אני חושב שאנחנו נסכם.

ישראל אייכלר: גברת שביט.

<רונית גמרניק: אני אקח את הפרטים שלך.

ישראל אייכלר: בדיוק, תצרו קשר.

ישראל אייכלר: כמו שאת אומרת, מה שאת יודעת ומה שאת עושה זה מה שיהיה.

ישראל אייכלר: אצלי זו הנחת היסוד שמה שאתה - - -

<חנה שביט: אני מוכנה להיפגש עם כל מי שהוא ממשרד הרווחה שמוכן- - -

ישראל אייכלר: אבל אם באה מפקחת אזור תל אביב ואומרת לך שהיא מוכנה להזיז את הדברים, עד רבה תעשו את זה ותצליחו.

ישראל אייכלר: לגבי המועצה האזורית שומרון אתה תטפל בזה.

ישראל אייכלר: הוועדה תשמח לשמוע מה עשית.

<אבנר עורקבי: לא נמצאים פה נציגים של אגף השיקום שהוא כל כך מעורב, אני אומר שאין מילים על העבודה שלהם.

<אבנר עורקבי: באמת אין מילים.

<אבנר עורקבי: גם דני, אני יודע באופן אישי שהוא עושה עבודה מאוד טובה.

<אבנר עורקבי: אבל למה אין פה אנשים, כמו שאמרה הגברת שביט, למה אין אנשים שמטפלים ב-CP או בנכויות אחרות של בוגרים, למה הם לא פה?

ישראל אייכלר: אני רוצה לסכם כי אני כבר עברתי את הזמן המותר לדיון.

ישראל אייכלר: בשעה 11:00 נפתחת המליאה.

ישראל אייכלר: דני דיבר הכי קצר והכי לעניין ואני מקווה שאם הוא יסדיר את העניין הזה של גינות שמרון, אני לא רוצה לומר את השם, אז שכרכם שכרנו.

ישראל אייכלר: אני רוצה לסכם את הישיבה: הוועדה רשמה בפניה את נכונות משרד הרווחה לטפל באופן פרטני במקרה של משפחת פלדמן שהייתה אצלנו.

ישראל אייכלר: לגבי שיתוק מוחין, צריך לבדוק הסדרת המעמד שלהם והטבות שידמו למה שנותנים לאוטיסטים, כמובן בהתאמה.

ישראל אייכלר: אנחנו מבקשים ליידע את ההורים על זכויותיהם לקבל החזרי נסיעות.

ישראל אייכלר: הדבר האחרון שבו התחלנו, לגבי עיריית תל אביב- להגיע להסדר ספציפי למשפחה, שלא הוזכר שמה, מעבר לשלושה חודשים שהיא כבר עשתה, להתאים לה את מערכת ההסעות כדי שהיא תוכל לעמוד בה.

ישראל אייכלר: אני מודה לכולכם שבאתם לפה.

ישראל אייכלר: בהצלחה.