הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 40, 2016-01-18 11:00

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל ואם חברת הכנסת רויטל סויד שביקשה את הדיון המהיר תצטרף, אז אנחנו כמובן נקבל אותה בשמחה.

יפעת שאשא ביטון: אני פותחת ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם את הוועדה לזכויות הילד, בנושא של תוצאותיו של דו"ח המועצה לשלום הילד – מצבם של ילדי ישראל.

יפעת שאשא ביטון: ביקשו את הדיון חברי הכנסת רויטל סויד ומרדכי יוגב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו למעשה נחשפים לחלקים שונים של הדו"ח במהלך החודשים האחרונים בהם אנחנו מטפלים בסוגיות שונות הקשורות בשלום הילד.

יפעת שאשא ביטון: כשאני עברתי על נתוני הדו"ח, אז לא הופתעתי, אבל די התעודדתי מהעובדה שהנושאים הכבדים באמת שעולים שם, כמו סוגית ההתעללות בילדים, ניצול מיני בילדים, שלצערנו שיעור המקרים עלה בשנה האחרונה, הם נושאים שהוועדה לקחה על עצמה לטפל בצורה מאד מאד מעמיקה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו קיימנו רצף של דיונים בתחום הזה, חלק מהיושבים סביב השולחן גם שותפים להם, גם ברמת הוועדה וגם ברמת הדיונים המקצועיים שאנחנו מקיימים, בניסיון לראות איך אנחנו מובילים מהלך שיביא להפחתה בשיעור ההתעללות בילדים ובעיקר בכל הטיפול בפגיעות המיניות בילדים, אם זה ברמת הליווי, האיתור ואם זה ברמת האכיפה.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם אני אתן את רשות הדיבור לד"ר יצחק קדמן, שיציג את הנתונים ומשם אנחנו נתקדם לדיון עצמו.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, יצחק.

<יצחק קדמן: תודה גברתי, אני מודה לך שהקדשת לנושא הזה ישיבה.

<יצחק קדמן: זה חשוב מאד לדון בנתונים ובמידע, כבסיס לכל עשייה.

<יצחק קדמן: שבוע שעבר הייתי בוועדת כנסת אחרת, שם נידון נושא מאד חשוב של התאבדות של ילדים ובני נוער.

<יצחק קדמן: אגב, גם על זה יש נתונים.

<יצחק קדמן: הופתעתי לראות שחבר כנסת מסוים, שאני לא אנקוב בשמו, אמר – אנחנו לא צריכים הסברים, אנחנו לא צריכים רקע, בוא נהיה פרקטיים.

<יצחק קדמן: אני חושב שטוב עושה הכנסת, בוודאי הוועדה לזכויות הילד, שלא מזלזלת בידע, נתונים ומידע כבסיס לכל עשייה, כי אחרת אנחנו נהיה חשופים לכל רוח שתוביל אותנו ממקום למקום, בלי בסיס למה שאנחנו רוצים לעשות.

<יצחק קדמן: אני גם מודה לשני המציעים – חבר הכנסת רויטל סויד וחבר הכנסת מוטי יוגב.

יפעת שאשא ביטון: זאת הזדמנות אולי לומר שהוא פשוט נמצא בהלוויה בעתניאל וזו הסיבה שהוא לא נמצא כאן.

<יצחק קדמן: אני מודה גם כמובן לכל האורחים שהגיעו ברצון.

<יצחק קדמן: אם יהיה צורך נענה בסוף לשאלות.

<יצחק קדמן: אני רוצה להתחיל פשוט בכמה דקות, לנסות לעבור ביעף על מספר נתונים מהשנתון.

<יצחק קדמן: אגב, אי אפשר לסכם את השנתון בכמה מילים ובכמה משפטים או בכמה דקות.

<יצחק קדמן: זה השנתון.

<יצחק קדמן: יש בו כ-700 עמודים ועשרות אלפי נתונים, שמתוכם דלינו כמה דברים על קצה המזלג.

<יצחק קדמן: אגב, ידוע לי הכלל שאין הנחתום מעיד על עיסתו.

<יצחק קדמן: אני בכל זאת אומרת שאלף זאת השנה ה-24 שאנחנו מוציאים את השנתון.

<יצחק קדמן: הרבה פעמים קל לאסוף מידע חד פעמי, אבל להמשיך בהתמדה זה דבר שכל אלה מכם שיודעים, בכל עיסוק שאתם עוסקים בו, הדבר הכי קשה היא ההתמדה.

<יצחק קדמן: והדבר השני, בדקנו כמה פעמים.

<יצחק קדמן: אין עוד דבר כזה בכל העולם.

<יצחק קדמן: בהיקף כזה, בהתמדה כזאת – שנה אחרי שנה.

<יצחק קדמן: התייחסנו לדוגמאות אחרות, יש כל מיני דברים חלקיים, דבר כזה לא קיים ולכן אני שמח גם שמציון תצא תורה.

<יצחק קדמן: היו כבר אצלנו מספר אנשים וארגונים ממקומות שונים בעולם שבאו ללמוד.

<יצחק קדמן: לצערי כבר עברו כמה שנים מאז שהוצאנו מהדורה באנגלית והפצנו אותה גם בכל הקונסוליות והשגרירויות שלנו ברחבי העולם.

<יצחק קדמן: אם יהיה מקור מימון, נעשה פעם נוספת באנגלית.

<יצחק קדמן: ומכאן לעניין עצמו.

<יצחק קדמן: אני אבקש מציפי לעזור לי עם המצגת.

<יצחק קדמן: ציפי היא מנהלת מחלקת המחקר שלנו ועורכת השנתון ומגיעים לה הרבה שבחים ותודות על העבודה היוצאת מן הכלל שנעשתה פה.

יפעת שאשא ביטון: יישר כוח.

<יצחק קדמן: טוב, אנחנו נתחיל בדמוגרפיה ותנאי חיים, אבל רק על קצה המזלג.

<יצחק קדמן: אני אתייחס למה שאתם רואים כרגע.

<יצחק קדמן: כשאני שואל אנשים, כולל אנשים אנשי מקצוע, כולל משרדי ממשלה, מה מספר הילדים שנולד בכל שנתון?

<יצחק קדמן: ואני מופתע כל פעם מחדש שלא יודעים ואלה שיודעים יודעים בטעות.

<יצחק קדמן: אז התשובה הכי נפוצה שהייתה נכונה לפני כמה שנים – 150,000 ילדים בשנתון.

<יצחק קדמן: התשובה האמיתית היא למעלה מ-176,000.

<יצחק קדמן: למה אני מקדיש לזה זמן?

<יצחק קדמן: מפני שצריך להבין, כשאנחנו יודעים שהשנתונים היום הם 176,000 והם הולכים וגדלים, זה אומר כמה כיתות אנחנו נצטרך בעוד 5 שנים.

<יצחק קדמן: זה אומר כמה עובדים סוציאליים אנחנו צריכים, בהנחה שיש אחוז מסוים שזקוקים לשירותי הרווחה.

<יצחק קדמן: זה אומר כמה מתנ"סים צריכים להיבנות, זה אומר אולי קודם כל ומעל לכל – כמה מעונות יום, ואחר כך אנחנו מוצאים את עצמנו מופתעים.

<יצחק קדמן: ילדים הגיעו לגיל 3 וחסרים מבנים למעונות יום.

<יצחק קדמן: איך זה יכול להיות?

<יצחק קדמן: לכן אני אומר, אנחנו מוכרחים לשים לב, השנתונים גדלים כל הזמן.

<יצחק קדמן: במהלך ה-44 שנים האחרונות, מספר הילדים לשנתון כמעט הכפיל את עצמו, ואם אנחנו שואלים את עצמנו האם הכפילו את עצמם גם השירותים לילדים – התשובה היא בהחלט לא.

<יצחק קדמן: סך הכל יש לנו היום כ-2,700,000 ילדים, שזה שליש מהאוכלוסייה, וכאן אנחנו יכולים לעבור למצג הבא, שבו אנחנו רואים איפה נמצאת ישראל יחסית למדינות אחרות בעולם.

<יצחק קדמן: למרות ששיעור הילדים מתוך כלל האוכלוסייה הולך וקטן אצלנו מאז קום המדינה ועד היום, אנחנו עדיין במקום גבוה ביותר ביחס למדינות העולם במיוחד במדינות העולם המערבי, ובהשוואה למדינות השכנות לנו, שיעור הילדים בישראל הוא פחות מהן, אבל בהשוואה למדינות המערב, שיעור הילדים אצלנו הוא גבוה ביותר ויש לזה כמובן הרבה מאד השלכות.

<יצחק קדמן: בפרק הזה בחרנו עוד להתייחס לבעיה קשה מאד, שהוועדה הזאת במספר פעמים נתנה עליה את הדעת, זה ילדים ששוהים בישראל בלי שום מעמד חוקי.

<יצחק קדמן: הם לא אזרחים, הם לא תושבים, הם כלום.

<יצחק קדמן: אתם תראו שהקבוצה הכי גדולה מבין ה-61,000 ילדים שאין להם מעמד בישראל, הם מה שקרוי תייר.

<יצחק קדמן: שלא תטעו, לא מדובר בילדים שבאו לנופש באילת ושכחו לחזור לארצות מוצאם.

<יצחק קדמן: הם נכנסו באשרת תייר, לכן זה מופיע כך גם ברישומים של משרד הפנים.

<יצחק קדמן: לרוב מדובר בילדי עולים.

<יצחק קדמן: זה יכול להיות ילד של האישה שאיננה יהודיה ונשואה ליהודי וזה ילד מנישואים קודמים.

<יצחק קדמן: המשפחה באה איתו, כי אמרו לה תיסעו, תסדרו בארץ, הכל יהיה בסדר, והילד מוצא את עצמו עם אשרת תייר שפג תוקפה והילד ללא מעמד.

<יצחק קדמן: יש עשרות אלפי ילדי עולים שמעמדם לא הוסדר עד עצם היום הזה, וזה אתגר גדול מאד גם לוועדה הזאת לעסוק בזה.

<יצחק קדמן: המצג הבא מראה לנו דבר שאנחנו יודעים אותו באינטואיציה, אבל תראו כמה הוא בולט.

<יצחק קדמן: ככל שאשכול היישובים הוא נמוך יותר מבחינה סוציו אקונומית, כך יש יותר ויותר ילדים.

<יצחק קדמן: אם אנחנו לוקחים את האשכול הנמוך ביותר, אשכול מספר 1, כ-60% מתושבי היישוב הם ילדים.

<יצחק קדמן: מאחר שילדים דורשים השקעה וילדים לא מכניסים הכנסה ואינם חלק מכוח העבודה ואינם חלק מכוח הייצור, ברוב המקומות וכך צריך שיהיה, צריך להבין שהיישובים באשכולות הנמוכים הם במעגל סגור.

<יצחק קדמן: יש בהם הרבה ילדים, כתוצאה מכך יש מעט ארנונה, מעט הכנסה והדבר משקיע את האשכול יותר ויותר נמוך.

<יצחק קדמן: אם אנחנו לוקחים את כל שלושת האשכולות הנמוכים, אז תראו, בכולם למעלה מ-40% שיעור הילדים.

<יצחק קדמן: דווקא ביישובים המבוססים יותר, יש פחות ילדים ופחות אוכלוסייה שהיא אוכלוסייה שנתרמת.

<יצחק קדמן: נעבור למצג הבא.

<יצחק קדמן: וזה שוב, דבר שבאינטואיציה אנחנו כולנו יודעים, יש עלייה עצומה בשיעור המשפחות החד הוריות, שביקשו שנקרא להן משפחות עם הורה עצמאי, כי רוב המשפחות החד הוריות הן משפחות של גירושין, לא אלמנות או משפחות שמראש קמו כמשפחה עם הורה אחד בלבד.

<יצחק קדמן: ובמשפחות האלה, שיש בהן הורה חד הורי, או משפחה עצמאית, המספרים הולכים וגדלים בצורה מדהימה, מ-1995 עד היום, סך הכל במספר הילדים במשפחות האלה הוא 234,000, זה מספר עצום.

<יצחק קדמן: וצריך לזכור, אני לא בא לתת שמץ של שיפוטיות כלפי צורת המשפחה ודרך הרכבה, אבל שיהיה ברור לחלוטין, במשפחות חד הוריות העומס על ההורה הוא הרבה יותר גדול, ההכנסה היא הרבה יותר קטנה, כי בדרך כלל יש רק הכנסה של הורה אחד ולפעמים גם פחות מזה.

<יצחק קדמן: ילדים במשפחות חד הוריות לא פעם סובלים מבעיות לא פשוטות וגם אם אנחנו לגמרי, וכך צריך להיות – לא שיפוטיים – אי אפשר לא לשים לב לתופעה הזאת, שמצריכה השקעה רבה מאד בילדים במשפחות הללו.

<יצחק קדמן: מכאן, כמה נתונים על קצה המזלג בנושא החינוך.

<יצחק קדמן: המצג הראשון בנושא החינוך מראה על נשירה במובן היותר אמיתי שלה.

<יצחק קדמן: הנתונים הרשמיים על נשירה, תיכף תראו אותם, הם הרבה יותר נמוכים, אבל אם בודקים כמה ילדים היו בטיפול של קצין ביקור סדיר וקצין ביקור סדיר נכנס כאשר הילד על סף נשירה או כבר בנשירה, המספרים הם עצומים זה 75,000 בשנת הלימודים האחרונה שיש לנו נתונים עליה.

<יצחק קדמן: אגב, היו הרבה יותר בשנת תשע"ג.

<יצחק קדמן: כשביקשתי מקציני ביקור סדיר הסבר איך ירד המספר, התשובה שלהם הייתה מאד מעציבה.

<יצחק קדמן: זה לא בגלל שמספר הילדים הנושרים פחת, אלא מפני שיש פחות ופחות קציני ביקור סדיר.

<יצחק קדמן: קציני הביקור הסדיר מדווחים על זה שאף אחד לא רוצה לעבוד בתפקיד הזה, השכר שם מאד נמוך.

<יצחק קדמן: אין להם גם את התנאים שיש לעובדי הוראה בדרך כלל, ויש מחסור עצום - - -

יפעת שאשא ביטון: הם עובדי רשויות, קציני ביקור סדיר.

יפעת שאשא ביטון: הם עובדי רשות.

<יצחק קדמן: כן.

<יצחק קדמן: מדווחים על הרבה מאד מקומות שבהם חסרים קציני ביקור סדיר, ולכן הם מגיעים "רק" ל-75,000 ילדים.

<יצחק קדמן: בנשירה במערכת החינוך בולטים שני מגזרים או שתי קבוצות באוכלוסייה, שבהם אחוז הנשירה מאד גבוה.

<יצחק קדמן: האחד זה ילדים חרדים והשני זה ילדי עולים, ששם המספרים הם הכי גבוהים.

<יצחק קדמן: ואגב, ככל ששנת העלייה קרובה יותר להיום, שיעור הנשירה של הילדים האלה יותר גבוה, וזה מצריך הרבה יותר ממה שנעשה היום, של השקעה בילדי עולים, משום שיש להם פוטנציאל גדול מאד לנשירה.

<יצחק קדמן: המצג הבא עוסק בנושא שהוא ידוע ומוכר, אבל לא עד הסוף.

<יצחק קדמן: זה הנושא של אחוז הזכאים לתעודת בגרות.

<יצחק קדמן: פה אפשר כמובן להסתכל על חצי הכוס המלאה וחצי הכוס הריקה.

<יצחק קדמן: חצי הכוס המלאה שיש לכ-50% מהילדים בכל יישוב זכאים לתעודת בגרות.

<יצחק קדמן: חצי הכוס הריקה, שיש 50% שלא זכאים לתעודת בגרות.

<יצחק קדמן: נתון שלא רבים יודעים אותו, האחוז שמופיע פה הוא עוד הרבה יותר נמוך כאשר בודקים את ערך תעודת הבגרות.

<יצחק קדמן: מסתבר שיש תעודות בגרות מכל מיני סוגים.

<יצחק קדמן: תעודת הבגרות שעוברת את הסף מבחינת קבלה לאוניברסיטאות, היא בין 10% ל-15% פחות מהנתונים שנמצאים פה.

<יצחק קדמן: זאת אומרת המספרים, אם בודקים אותם, תעודת בגרות שהיא בעלת ערך כניסה לאוניברסיטאות, המספרים הם קטנים בהרבה.

<יצחק קדמן: זה גם נושא שצריך לתת לו תשומת לב.

<יצחק קדמן: אגב, גם פה כמו בכל נושא אחר, ההתפלגות של מי זכאים ולא זכאים, קשורה בהחלט גם במרכז ופריפריה, קשורה בעוצמתו של היישוב שבו הילד נולד, קשורה במצב הסוציו אקונומי של המשפחות.

<יצחק קדמן: וזה משהו שצריך להסב את תשומת ליבנו, שפחות מ-50% מקבלים תעודת בגרות שמקנה להם כניסה לאוניברסיטאות.

<יצחק קדמן: כמה נתונים על תרבות הפנאי של ילדים בישראל.

<יצחק קדמן: אני רק יכול לומר לכם שאנחנו קרובים מאד להגדרה של התמכרות של ילדים ובני נוער לכל המסכים בגדלים השונים שלהם, מהטלפון החכם ועד לאייפד ולמחשב נייד ולמסך בכל אשר נמצא.

<יצחק קדמן: היום כבר יש את זה גם על השעון, לחלק מהילדים.

<יצחק קדמן: הילדים קמים בבוקר ומיד עושים את הפעולה הראשונה, לא מצחצחים שיניים, לא אוכלים קורנפלקס.

<יצחק קדמן: הפעולה הראשונה שעושים כשילדים מתעוררים, הם בודקים כמה הודעות נכנסו באותן שעות מעטות שהם לא היו צמודים למסך.

<יצחק קדמן: שיעור הגלישה והשימוש ברשת על נגזרותיה, הוא משך שעות ארוכות ביום.

<יצחק קדמן: בשנתון יש נתונים על זה שארבע שעות חשיפה מול הטלוויזיה, חמש שעות חשיפה מול הטלפון החכם ועוד איזה שעה חשיפה למסכים אחרים.

<יצחק קדמן: מישהו שאל אותי – אז מתי הם בכלל חיים אם זה 5 ועוד 4 ועוד 1 - - -

יפעת שאשא ביטון: הם חיים תוך כדי.

<יצחק קדמן: התשובה היא נורא פשוטה – הם עושים את זה במקביל.

<יצחק קדמן: זה לפעמים שימוש בשלושה מסכים במקביל.

<יצחק קדמן: אגב, הדבר המעניין הנוסף בתחום הזה, הוא שאין שום קשר בין מה שההורים חושבים על מה הילד עושה אל מול המסכים, ומה הילדים אומרים.

<יצחק קדמן: מסתבר שההורים למשל חושבים שהילד הרבה פחות שעות ממה שהילדים מציינים שהוא זמן הצפייה והשימוש בפועל.

<יצחק קדמן: גם בנושאים אחרים מצאנו שיש פערים גדולים מאד בין מה שההורים חושבים שהם יודעים על הילדים שלהם בשימוש באינטרנט, לבין מה שהילדים מציינים.

<יצחק קדמן: אגב, זאת הזדמנות לברך, יש פה נציגים ממשטרת ישראל.

<יצחק קדמן: אתמול עברה החלטה בממשלה בנושא מאד חשוב על הקמת מוקד לאומי - - -

<קריאה: מערך.

<יצחק קדמן: מערך לאומי שנקרא מאור, שיעסוק בכל הנושא של עבירות ברשת, ישמש גם באיזה שהוא מקום כפתור מצוקה לילדים וגם לא לילדים שנתקלים במצוקה ברשת, משום שעם כל הברכה שיש בקדמה של האינטרנט ונגזרותיו, יש גם הרבה מאד מוקשים והילדים אפילו לא שמים לב, כי אין גדר ושלט – זהירות מוקשים.

<יצחק קדמן: הגיע הזמן שאנחנו נקדיש לנושא הזה הרבה יותר, מפני שזה שדה המוקשים המודרני של הילדים במדינת ישראל מכל הסוגים ומכל המינים.

<יצחק קדמן: החל מבריונות רשת ועד ניצול פדופילי שנעשה באמצעות הרשת והרבה מאד דברים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: ברוך הבא.

יפעת שאשא ביטון: אתה כנראה תהיה חלק אינטגראלי מהוועדה כאן, כי זה גם אחד הנושאים שאנחנו רוצים להעמיק ולראות איך אנחנו פותרים את הסיפור הזה, אז זו בשורה טובה.

<יצחק קדמן: עוד מילה אחת על שימוש בטלפון החכם.

<יצחק קדמן: זה הגיל שבו הילדים לראשונה קיבלו טלפון חכם לרשותם.

<יצחק קדמן: המדהים הוא שחלק לא מבוטל מקבלים אותו לראשונה כבר בגיל 6.

<יצחק קדמן: אני לא בטוח שהם יודעים לקרוא כבר, אבל להשתמש בטלפון החכם הם כבר יודעים.

<יצחק קדמן: כאלה שלראשונה רק בגיל 14 קיבלו, זה 1%, זה מספר מאד קטן.

<יצחק קדמן: זאת אומרת המספרים, הגיל הממוצע שבו הילדים מקבלים הוא 9-10, שילדים מקבלים את הטלפון החכם.

יפעת שאשא ביטון: עד אז הם משתמשים בזה של ההורים, זה בסדר, זה לא שהם מנותקים.

<יצחק קדמן: טוב, פה יש כמה שעות משתמשים ביום, דיברנו על זה.

<יצחק קדמן: לצורך האיזון של מה עושים בשעות הפנאי, הסיפור הזה בעיני הוא קצת עצוב, וזה כמה ילדים עוסקים בספורט תחרותי עד כל הענפים שלו.

<יצחק קדמן: מדובר בסך הכל ב-52,000 ילדים וקצת, שעוסקים בספורט תחרותי.

<יצחק קדמן: זה יכול להיות כדורגל, כדורסל, כדורעף, ג'ודו, טניס, כל הענפים.

<יצחק קדמן: והתמונה העוד יותר עצובה, לפחות בעיניי, זה המספר הקטנטן של בנות שעוסקות בספורט.

<יצחק קדמן: 83.7% זה בנים שעוסקים בספורט תחרותי ורק כ-16% מהבנות.

<יצחק קדמן: אפשר לדבר בהזדמנות אחרת למה קורה דבר כזה וגם איזה מקורות חברתיים יש לזה וגם איזה השפעה יש לזה.

יפעת שאשא ביטון: צריך לבדוק את הנתונים האלה בצורה השוואתית לתקופות אחרות, כי העניין זה לא רק הספורט התחרותי, זה גם פעילויות פנאי אחרות שהיו מקובלות פעם, והיום אנחנו כבר לא רואים אותן, או שלפחות הן מתקיימות בשיעורים קטנים.

<יצחק קדמן: את צודקת לגמרי.

<יצחק קדמן: מכאן אנחנו עוברים שוב לנושא נדוש, אבל אני אגיד עליו שתי מילים.

<יצחק קדמן: תחולת העוני בקרב ילדים בישראל היא בלתי נסבלת.

<יצחק קדמן: אין מילה אחרת לתאר את זה.

<יצחק קדמן: רק כדי שלא נחשוב שאי אפשר אחרת, בשנת 1980 שיעור הילדים מתחת לקו העוני בישראל, לא באיזה ארץ אחרת, 8.1.

<יצחק קדמן: אנחנו כבר מספר רב של שנים עברנו את רף 30%.

<יצחק קדמן: כמעט כל ילד שלישי בישראל הוא ילד עני.

<יצחק קדמן: כמובן שגם זה מתחלק לפי מגזרים והוא לא מתחלק בצורה שווה.

<יצחק קדמן: יש אוכלוסיות שבהן שיעורי הילדים מתחת לקו העוני מגיע ל-50% ויותר.

<יצחק קדמן: הדבר הכי עצוב בעיני, זה המרחק בין שני הגרפים שאתם רואים.

<יצחק קדמן: בעבר, הצליחו בעזרת שיטת מיסוי ובעיקר באמצעות מערכת הביטוח הלאומי, להקטין את שיעורי העוני בקרב ילדים באמצעות מה שנקרא תשלומי ההעברה.

<יצחק קדמן: בשנים האחרונות, ובמיוחד בשנה האחרונה, היכולת להנמיך את שיעורי העוני באמצעות התערבות ממשלתית, בעיקר תשלומי העברה ומיסוי צודק, ירד מאד וההתערבות של המדינה מצליחה להקטין את העוני רק ב-4%.

<יצחק קדמן: זה ההבדל בין 31% ל-35% בשני הרישומים שאתם רואים בגרף הזה.

<יצחק קדמן: וזה אומר לא רק שיש הרבה עוני בקרב ילדים, אלא שאנחנו עושים מעט כדי להקטין אותו.

<יצחק קדמן: חלק מזה היה גם קיצוץ קצבאות הילדים בשנים האחרונות, שזה עכשיו תוקן - - -

יפעת שאשא ביטון: שהוא חזר.

יפעת שאשא ביטון: כן, יש כמה דברים שמתקנים פה, ברשותך, גם הנושא של קצבאות ילדים, גם הנושא של מס הכנסה שלילי שעושים בו תיקונים כדי שהוא יהיה משמעותי באמת.

<יצחק קדמן: וכדרכם של הדברים האלה, אנחנו נראה אותם בשנתון הבא או בעוד שנתיים, כך לפחות אנחנו מקווים.

יפעת שאשא ביטון: הלוואי.

יפעת שאשא ביטון: אני מאד מאד מקווה שבאמת נצליח לראות את זה.

<יצחק קדמן: מה שאתם רואים עכשיו, זה רק כדי לחזור ולהזכיר לנו את מקומנו המאד מאד מאד לא מחמיא בהשוואה למדד OECD.

<יצחק קדמן: קצת שונה מהגדרת העוני אצלנו.

<יצחק קדמן: לפי מדד ה-OECD אנחנו נמצאים, לפי מה שאתם רואים פה, במקום השני במדינות המפותחות בעולם.

<יצחק קדמן: אגב, בינתיים נמסר לי שיש מדד OECD חדש, ועברנו גם את תורכיה.

<יצחק קדמן: זאת אומרת כבשנו את המקום הראשון.

<יצחק קדמן: חבל שבנושאים אחרים אנחנו לא בראש הטבלה ודווקא בנושא הזה.

<יצחק קדמן: המרחק בינינו לבין הממוצע של OECD הוא גדול מאד.

<יצחק קדמן: אני מקווה שזה ישמש צלצול השכמה לכל מי שנמצא על הגה השלטון ויכול לפעול וצריך לפעול בתכנית רב שנתית לצמצום ממדי העוני בקרב ילדים בישראל.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל פה חשוב ככה כאיזה שהוא טיפ.

יפעת שאשא ביטון: אתם עשיתם פילוח אמנם, אני עברתי על השנתון, אבל לדעתי חשוב מאד לזקק את האוכלוסיות שבקרבן מדד העוני הוא מאד מאד גבוה, כדי שלפחות הטיפול יהיה נקודתי ולא עוד פעם משהו כזה רחב, שנותן קצת בכל מקום ולא נותן איזה שהוא בוסט מאד משמעותי במקומות שבאמת צריך.

<יצחק קדמן: ההערה בהחלט במקומה.

<יצחק קדמן: כפי שאמרתי גם קודם, אנחנו יודעים ששיעור העוני בקרב ילדים גדול מאד באוכלוסייה החרדית, גדול מאד באוכלוסייה הערבית, עוד יותר גדול באוכלוסייה הבדואית בנגב.

<יצחק קדמן: גדול יחסית לשאר האוכלוסייה בקרב ילדי עולים, גדול עוד יותר בקרב ילדי עולים שמוצאם מאתיופיה, כך שאת צודקת שיש מקומות שיש.

<יצחק קדמן: אני רק בטוח שלא לזה התכוונת, כי אני כבר שמעתי הערות על כך שאם נוריד את הילדים האתיופים ונוריד את הילדים הערבים ונוריד את הילדים החרדים, אז מצבנו יהיה נורמה.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא רוצה להוריד אותם.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שכשאנחנו נבוא לטפל, נדע לטפל נכון או לטפל יותר בקרב האוכלוסיות האלה.

<יצחק קדמן: בהחלט כן.

<יצחק קדמן: אגב, גם באוכלוסייה, אני לא יודע אפילו איך לקרוא לה כדי לא לפגוע באף אחד.

<יצחק קדמן: באוכלוסייה שאיננה כוללת את המגזרים שהזכרתי, באוכלוסייה המיין סטרים, עדיין השיעור של העוני בקרב ילדים יותר גדול מאשר באוכלוסיות בארצות אחרות שאנחנו רוצים להידמות אליהן, כך שיש הרבה מה לעשות.

<יצחק קדמן: משהו על ילדים ומצוקה וילדים ושירותי רווחה.

<יצחק קדמן: מספר הילדים המוכרים לשירותי רווחה עלה מאד בשנים האחרונות, הוא מגיע היום כמעט לחצי מיליון ילדים.

<יצחק קדמן: שיעור גבוה מאד.

<יצחק קדמן: ילדים מוכרים הם לאו דווקא ילדים עניים.

<יצחק קדמן: יכולים ילדים להיות מוכרים לשירותי הרווחה בגלל סיכון, בגלל מצוקות שונות של ההורים, בגלל בעיות בזוגיות של ההורים, בגלל אלף ואחת סיבות.

<יצחק קדמן: המספרים הם פה גדולים וההגדרה היא הגדרה מעניינת, מפני שמדובר לא על ילדים מטופלים בשירותי הרווחה, אלא על ילדים המוכרים בשירותי הרווחה.

<יצחק קדמן: רק לאחרונה למדנו על משבר בעיריית ירושלי, שבו ניסו, אני מקווה שזה היה רק איזה שהוא תרגיל, לפטר עובדים סוציאליים בעיריית ירושלים כאמצעי לחץ על משרד האוצר או משהו כזה.

<יצחק קדמן: כאשר כבר כיום חלק מהעובדים הסוציאליים בשירותי הרווחה הם עובדי קבלן, דבר שהוא בלתי נסבל, בכלל, של העסקת עובדים בתנאים מסוג ב'.

<יצחק קדמן: וקשה לי לראות כיצד עובדים סוציאליים, שהם בעצמם במצבי מצוקה, יכולים לטפל גם בילדים במצבי מצוקה.

<יצחק קדמן: מספר הדיווחים על ילדים נפגעי התעללות עלה בשנים האחרונות בגרף חד מאד.

<יצחק קדמן: חלק מזה הוא תוצאה של עלייה גדולה מאד במודעות של חובת הדיווח שנחקקה בחוק, אבל חלק מזה הוא גם עלייה נטו בשיעור הילדים שהם קורבנות התעללות.

<יצחק קדמן: האם כולם מקבלים תשובות ומענים?

<יצחק קדמן: התשובה לצערי הרב ממש לא.

<יצחק קדמן: מילה אחת על ילדים שהושמו בפנימיות מחוץ לבית.

<יצחק קדמן: הרבה פעמים יש ביקורת על שירותי הרווחה, שאומרת בצורה עדינה, יש גם התבטאויות יותר קשות, שהיד קלה על ההדק ומוציאים מהר ילדים מהבית.

<יצחק קדמן: בהשוואה לכ-350,000 ילדים בסיכון שהוגדרו על ידי משרד הרווחה, מספר הילדים שהוצאו לפנימיות היה 7,400, שזה שברירים של אחוזים מכלל הילדים בסיכון.

<יצחק קדמן: המספרים הולכים ויורדים בשנים האחרונות.

<יצחק קדמן: יש מי שתולה את זה במדיניות – הלוואי שזה כך – של השקעה יותר גדולה בקהילה.

יפעת שאשא ביטון: שילוב בקהילה.

<יצחק קדמן: בהרבה מאד מקרים זה ירידה בתקציב, והרבה מאד מקרים, רק עכשיו קיבלנו מקרה נוסף שהגיע אלינו באחרונה, של וטו שמטילות הרשויות המקומיות העניות, שלא מסוגלות ולא רוצות לתרום את חלקן בסך 25%.

<יצחק קדמן: לאלה מכם שלא יודעים, המטצ'ינג בין הממשלה לרשויות המקומות זה 75% - 25%; ואם רשות מקומית שיש לה חשב מלווה וגירעונות אדירים אומרת לא ל-25%, גם ה-75% לא מנוצלים והילד נשאר תקוע, למרות שהיה צריך לצאת מהבית.

<יצחק קדמן: עוד מילה אחת מאד אקטואלית.

<יצחק קדמן: בחלוקה שבין ילדים שהושמו בפנימיות לילדים שהושמו במשפחות אומנה, יש אצלנו אנומליה שאין דומה לה באף מדינה אחרת בעולם.

<יצחק קדמן: ברוב הארצות בעולם המערבי, יש או חלוקה זהה או אפילו יתרון גדול מאד לילדים שהושמו באומנה.

<יצחק קדמן: בישראל החלוקה הפנימית היא 71% הושמו בפנימיות ורק 21% הושמו במשפחות אומנה.

<יצחק קדמן: אני מקווה שהשיעורים האלה ישתנו, כאשר הכנסת בקרוב מאד, ככה אני מייחל ומתפלל, תעביר סוף סוף אחרי שנים של עיכוב, את חוק האומנה שנמצא בהכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדה לעבודה ורווחה של הכנסת.

<יצחק קדמן: מספר מילים על ילדים נפגעי עבירה.

<יצחק קדמן: אלה ילדים שהם קורבנות להתעללות, אלימות פיזית, עבירות מין וכדומה.

<יצחק קדמן: שוב, אם תראו את ההשוואה בין שנת 1998 לשנת 2014, המספר כמעט הכפיל את עצמו.

<יצחק קדמן: חלק לא מבוטל זה עבירות בתוך המשפחה, חלק מחוץ המשפחה.

<יצחק קדמן: ככל שהדברים נעשים במעגל היותר קרוב, אנחנו יודעים הרבה פחות, כך שהמספרים האלה הם במציאות עוד הרבה יותר גדולים.

<יצחק קדמן: העבירות נגד חיי אדם שנעשו כלפי ילדים, זאת אומרת כל אותן עבירות שמוגדרות כרצח, ניסיון לרצח, הריגה, ניסיון להריגה, גרימת מוות ברשלנות.

<יצחק קדמן: שוב, תראו את העלייה המדהימה.

<יצחק קדמן: בשנת 2005 היו 23 ילדים שנרצחו או נעשה בהם ניסיון לרצח וכדומה.

<יצחק קדמן: בשנת 2014 זה עלה ל-84 ילדים.

<יצחק קדמן: זה מספרים עצומים שאנחנו צריכים לפעול לצמצם אותם.

יפעת שאשא ביטון: ברשותך, לגבי השקף שלפני.

יפעת שאשא ביטון: עבירות בתוך המשפחה – התייחסתם רק למשפחה בדרגה ראשונה או משפחה בכלל, כשכתבתם במשפחה ומחוץ למשפחה?

יפעת שאשא ביטון: לקחתם רק את התא המשפחתי של אמא, אבא ואחים, או התייחסתם גם במובן הרבה?

<ציפי ברמן: אני לא סגורה על ההגדרות.

<יצחק קדמן: אנחנו נבדוק את זה.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: תודה.

<יצחק קדמן: עד סוף הישיבה אפילו נוכל לבדוק את זה, אם זה מופיע בשנתון.

<יצחק קדמן: תראו, משהו קצת יותר אופטימי במצג הבא, ובזה גם אני מסתכל על המשטרה.

<יצחק קדמן: קטינים שנעדרו מביתם, כשההגדרה היא שנעדרו יותר מ-48 שעות.

<יצחק קדמן: פה דווקא יש ירידה.

<יצחק קדמן: אני לא יודע למה לשייך אותך, למה להסביר אותה, אבל טוב שהיא ישנה.

<יצחק קדמן: בשנת 2002 היו לנו כ-1,870 ילדים שנעדרו מביתם.

<יצחק קדמן: זה ירד בשנת 2014 ל-1,062.

<יצחק קדמן: אגב, חלק מהם אפילו בגילאי אפס עד חמש.

<יצחק קדמן: זה אמנם מספרים קטנים, אבל זה עדיין מפתיע שילד מתחת לגיל 5 נעלם ליותר מ-48 שעות.

יפעת שאשא ביטון: אחריות הורית, קצת.

<קריאה: הם מכורים למסכים, אז - - -

<יצחק קדמן: כן.

<יצחק קדמן: כמה מילים על בריאות.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת, הם רודפים אחרי ה-Wi-Fi ולפעמים לא רואים עד איפה הם מגיעים.

יפעת שאשא ביטון: גם על זה כבר יש בדיחות.

<יצחק קדמן: כמה מילים על בריאות.

<יצחק קדמן: יש לנו בעיה, אני יודע, ואני חושב שבוועדה שלך, חברת הכנסת יפעת, דיברנו על נושא של משקל.

<יצחק קדמן: היו תלונות על זה שבודקים ילדים בבית ספר בצורה פומבית.

יפעת שאשא ביטון: שבוע שעבר קיימנו דיון.

<יצחק קדמן: אני רוצה להגיד איזו מילה של הסתייגות.

<יצחק קדמן: אני חושב שאסור שזה ייעשה בצורה פומבית ומביישת ומלחיצה, אבל אני חושב שבדיקת אחות או רופא – והלוואי והיו לנו אחיות בבתי ספר ולא כאלה שבאות לביקור פעם בשנה, חייבת לבדוק גם את עניין המשקל והגובה.

<יצחק קדמן: צריך לעשות זאת בפרטיות ובצורה הכי מכובדת שאפשר, אבל זה דבר שצריך להיבדק.

<יצחק קדמן: יש לנו כפי שתארו פה, לא מעט ילדים שיש להם גובה נמוך מדי, שיש להם תת משקל ובמקרים מסוימים גם עודף משקל.

<יצחק קדמן: זה הופך להיות בעיה בריאותית אם לא מטפלים בזה, וצריך לדעת כדי לטפל.

<יצחק קדמן: שוב, יש פה אוכלוסיות שבהן יש תת שגשוג ואוכלוסיות שבהן יש משקל שנמוך בצורה בולטת - גם החרדים וגם הערבים.

<יצחק קדמן: זה לא לגמרי מנותק מהנתונים על עוני שהזכרנו קודם.

יפעת שאשא ביטון: טוב, בנושא הזה אנחנו ביקשנו שיכינו תכנית.

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שצריך לעשות מעקב, אבל אני חושבת שהאופן שבו זה נעשה היום בתוך מערכת החינוך הוא לא נכון.

<יצחק קדמן: צודקת.

יפעת שאשא ביטון: גם כשאומרים אוקיי, לא נעשה את זה בכיתה, אז לוקחים אותם פשוט לכיתה אחרת ומורידים אותם והם מחכים בתור, אז זה לא משיג את המטרה.

יפעת שאשא ביטון: ואני מקווה שבאמת יגיעו עם תכנית משולבת של משרד החינוך ומשרד הבריאות, שנוכל לתת מענה גם לסוגיה הזו.

<יצחק קדמן: טוב, עכשיו אני רוצה לשנייה להתעכב, כי זה אחד הנתונים שמופיעים אצלנו בשנתון בשנים האחרונות והוא מטריד, ומטריד שכמעט לא נעשה דבר בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: יצחק, אם אתה יכול להתכנס.

<יצחק קדמן: כן, עוד שלוש דקות אני מסיים.

<יצחק קדמן: כל ילד חמישי במדינת ישראל היה בשנה שעברה בחדר מיון.

<יצחק קדמן: מה, הילדים שלנו כל כך חולים?

<יצחק קדמן: הילדים שלנו כל כך נפצעים?

<יצחק קדמן: התשובה היא לא, כי אנחנו יודעים גם את השעות שבהן רוב הילדים האלה הגיעו לחדר המיון, והשעות הכי פופולאריות הן בין שש לחצות.

<יצחק קדמן: אחרי חצות כבר ההורים אומרים נחכה לבוקר.

<יצחק קדמן: לפני שש יש עוד סיכוי שהמרפאה פתוחה.

<יצחק קדמן: בין שש לחצות מגיעים המוני ילדים לחדר המיון.

<יצחק קדמן: חדר מיון, כל אחד מכם שהוא הורה לילדים והיה פעם בחדר מיון לילדים, יודע שזה לא מקום נחמד להיות בו, זה לא מקום בריא להיות בו, זה לא מקום שזול להיות בו.

<יצחק קדמן: חלק גדול מהמספרים האדירים האלה, שזה גם הוצאה כלכלית אדירה, הם מיותרים לגמרי, אם היינו פועלים כדי ששירותי הבריאות בקהילה יהיו פתוחים בשעות יותר ארוכות ממה שיש היום.

<יצחק קדמן: אז בחלק מהיישובים יש מה שנקרא טרם ומרפאות נוספות.

יפעת שאשא ביטון: ביקור רופא.

<יצחק קדמן: זה לא קיים בכל היישובים.

<יצחק קדמן: ככל היישוב יותר מרוחק ויותר קטן, הרבה פעמים לא תמצא.

<יצחק קדמן: ואז רצים לחדר מיון.

<יצחק קדמן: זה דבר בלתי אפשרי, זה לא בריא, זה יקר.

<יצחק קדמן: מוכרחים לעשות משהו בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: צריך לעשות משהו כדי למנוע את זה שהם לא יצטרכו מראש להגיע, לא לטרם, לא לביקור רופא, כי המספרים פה מעידים על תופעה שהיא לא-, שבוא נגיד, אתה יודע מה, אפילו בחצי מזה אנחנו נוכל למנוע עם קצת ערנות והתייחסות לתשתיות כמו שצריך.

<יצחק קדמן: מה שאת אמרת עכשיו מתייחס בהחלט למצג הבא שמדבר על כמה ילדים מתוך אלה שהגיעו לחדר מיון, הגיעו עקב פגיעה בתאונות.

<יצחק קדמן: זה כ-200,005 אלף ילדים, הרבה יותר מדי וחברת הכנסת יפעת צודקת במאה אחוז, את רובם הגדול – ואני יודע שנמצאים פה אנשי בטרם המצוינים – הם יספרו לכם בקלות איך אפשר למנוע את הדברים האלה עם קצת יותר תשומת לב ועם קצת יותר השקעה.

<יצחק קדמן: בשורה טובה לגבי ילדים נפגעים בתאונות דרכים – השנתון איננו רק דברים שליליים, יש בו גם דברים חיוביים – יש ירידה מתמדת בשיעור הילדים שנפגעו בתאונות דרכים.

<יצחק קדמן: זו בהחלט בשורה טובה, אם כי עדיין יש יותר מדי.

<יצחק קדמן: תמותת תינוקות, שוב, בשורה מאד טובה.

<יצחק קדמן: אנחנו פה באמת במקום מכובד מאד בטבלת המדינות המתקדמות בעולם בנושא של תמותת תינוקות או השיעור הנמוך של תמותת תינוקות, שהוא חוצה את כל המגזרים אגב, אם כי במגזר הערבי יש עדיין פי שניים מאשר במגזר היהודי – תמותת תינוקות עד גיל שנה, אבל על כל פנים, תראו איזו ירידה יש לנו בשיעור תמותת התינוקות.

<יצחק קדמן: זה רק מראה, והשבחים פה מגיעים בהחלט לטיפול החלב ולמשרד הבריאות, שאם משקיעים רואים תוצאות.

<יצחק קדמן: אני פשוט אפסיק פה.

<יצחק קדמן: כמובן שאפשר להמשיך עוד ועוד.

<יצחק קדמן: אני לא אעשה את זה.

<יצחק קדמן: השנתון ניתן לרכישה.

<יצחק קדמן: תמצית, לקט מאד מאד עב כרס של הנתונים של השנתון ניתן לקבל אותו, ניתן להוריד אותו גם מהאתר של הוועדה בכנסת, העלינו את הלקט של הנתונים, את התמצית, העלינו אותה, אז כל מי שרוצה יכול לעשות בזה שימוש.

<יצחק קדמן: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, ד"ר קדמן, שבאמת נעשתה פה עבודה מצוינת.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שאנחנו פעמים רבות לאורך כל השנה עושים שימוש בנתונים שהמועצה לשלום הילד בעצם אוספת ויוצרת מאגרת איכותי של חומר שאנחנו יכולים בהחלט להסתמך עליו.

יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי מסכימה שבלי נתונים ובלי להכיר את השטח אי אפשר לעשות עבודה אמיתית ולכן יש לזה חשיבות מאד גדולה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר ככה בחצי מילה לגבי סוגית החינוך, וסוגית ההוצאה מהבית.

יפעת שאשא ביטון: עניין הבגרות, ויוצא לי לדבר על זה די הרבה לאחרונה, זה עניין של שיטה שצריך לשנות.

יפעת שאשא ביטון: לא בהכרח אותם 50% שיוצאים בלי תעודת בגרות באמת חייבים לצאת בלי כלום.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש עוד הרבה דברים שקורים בתוך בתי הספר שאנחנו צריכים לחזק, דוגמת החינוך הטכנולוגי, שאנחנו נקיים על זה דיון גם במסגרת הוועדה, איך אנחנו באמת עוזרים לכל תלמיד בתוך המערכת, מתוך התייחסות באמת לזכויותיו, לצאת עם תעודה משמעותית, בין אם היא מקצועית ובין אם היא בגרות עיונית.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה באמת לדיון אחר ואנחנו נשאיר את זה לשם.

יפעת שאשא ביטון: סוגית הוצאה מהבית היא סוגיה מורכבת, היא קשה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא חושבת שיש דברים שהם נכונים שאנחנו יכולים לומר אותם, בטח לא ללא דיון משמעותי ואני בהחלט זימנתי דיון מקצועי דווקא, כדי ללמוד את הנושא ולראות איך אנחנו פועלים בצורה נכונה בכל מה שקשור להוצאות מהבית של ילדים, ואנחנו לאחר מכן נעשה פולו-אפ במסגרת הוועדה, כדי לראות איך אנחנו מרחיבים את השיח.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח לשמוע התייחסויות, לפחות לסוגיות האחרות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל בנושא שקרוב לליבנו, כל הנושא של בטיחות ילדים והיפגעות ילדים, ונתחיל עם בטרם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, גלית.

<גלית גלעד: קודם כל ברכות למועצה לשלום הילד על העבודה החשובה.

<גלית גלעד: מי כמונו להוביל את סוגית איסוף הנתונים שלוקה בחסר בכל מה שקשור להיפגעות ילדים.

<גלית גלעד: נתונים הם בעצם כוח.

<גלית גלעד: עם נתונים אנחנו נדע במדינה שמתמודדת עם בעיות משאבים, איפה להשקיע ואיך למגר מגיפות קשות כמו למשל היפגעות ילדים.

<גלית גלעד: אני מתייחסת לפרק הספציפי שמדבר אצלכם על ילדים ותאונות.

<גלית גלעד: קודם כל יש שם משפט מאד קשה, מבחינתי.

<גלית גלעד: אני נפגשת בזה כל יום, אבל עדיין כשכתוב באופן ברור שפגיעות לא מכוונות הן פי 40 מפגיעות מכוונות, אז קודם כל תודה לאל שפחות יש אלימות, אבל להיות במצב כזה במדינת ישראל, המתקדמת, המפתחת, שמשקיעה במחלפים, בדברים כל כך יפים ושהילדים שלנו נפגעים כל יום, כל דקה.

<גלית גלעד: באמת, אני רק רוצה לשתף אתכם.

<גלית גלעד: בחודש האחרון איבדנו 14 ילדים ורק מתחילת ינואר 2016 מתו 9 ילדים.

<גלית גלעד: ורק בשבת האחרונה איבדנו כמה ילדים שנכוו ממים ומתו.

<גלית גלעד: נכוו ממים רותחים.

<גלית גלעד: זה אבסורד.

<גלית גלעד: אנחנו שומעים על פיגועים, אבל התמותה הזאת היא מיותרת.

<גלית גלעד: אז אני בחרתי להתייחס לשני דברים ואני אגיד את זה בקצרה.

<גלית גלעד: קודם כל העובדה היא – ואתה אמרת את זה בצורה ברורה – ילדים ממעמד סוציו אקונומי נמוך נפגעים יותר בתאונות.

<גלית גלעד: יש לנו פערים במדינת ישראל והסיכוי של ילד מאשכול נמוך להיפגע, למות, הוא גבוה פי שניים מילד מאשכול בינוני ופי שלושה מילד מאשכול גבוה.

<גלית גלעד: שערורייה.

<גלית גלעד: אנחנו צריכים לדעת איך להיכנס ולסייע להורים האלה כדי להציל את הילדים שלהם, כי רק כך הם יוכלו לצאת ממעגל העוני.

<גלית גלעד: אני רואה, אנחנו רואים קשר מאד מאד קרוב בין להשקיע בכלכלה ובפיתוח ולהוציא אנשים לעבודה, לבין הבטיחות של ילדיהם.

<גלית גלעד: אני לא מכירה אמא שתעזוב את הילד שלה לצאת לעבודה, כשהוא לא בטוח, ואני רוצה לשמוע מישהו שיגיד לי את זה אחרת.

<גלית גלעד: וזה בכל העולם ככה, אבל אצלנו אנחנו רואים בולטות ואנחנו מתחילים לראות את הפערים.

<גלית גלעד: נושא נוסף – ואתה אפילו ציינת את זה בפנינו לפני כשנה, כשהייתה חסרה לך התייחסות בכנס שלך, בנושא של ילדים בחברה הערבית.

<גלית גלעד: הם נפגעים הרבה יותר מהילדים בחברה היהודית.

<גלית גלעד: ערבית ובדואית.

<גלית גלעד: עירית פה שותפה שלנו למאבק ולדאגה.

<גלית גלעד: ילד בחברה ערבית יש לו סיכוי של פי שבעה להיפגע מילד בחברה היהודית.

<גלית גלעד: הם נפגעים פי 20 בתאונות דרכים והם נפגעים פי חמישה בתאונות בבית.

<גלית גלעד: הבית שלהם לא בטוח.

<גלית גלעד: גם הבית של החברה היהודית לא בטוח.

<גלית גלעד: ביתך הוא לא מבצרך, צריך להוציא את זה מהלקסיקון.

<גלית גלעד: דבר אחרון, בשבת האחרונה נהרג ילד שטבע בשלולית.

<גלית גלעד: אני ראיתי את השלולית.

<גלית גלעד: זה לא נראה שלולית.

<גלית גלעד: זה נראה מאגר מים.

<גלית גלעד: זה לא שלולית.

<גלית גלעד: אני מכירה שלולית אחרת.

<גלית גלעד: הילד הזה היה ילד של עובד זר.

<גלית גלעד: אנחנו יודעים שהמעונות שלהם הם במצב נוראי וחבל.

<גלית גלעד: זאת אומרת ילד הוא ילד הוא ילד, הוא חסר ישע ואני מצפה שמדינת ישראל תתייחס לילדים האלה ותציל אותם ולא תזניח אותם, כמו שאני מצפה שהם יצילו את הילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה גלית.

יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט מסכימה עם הדברים.

יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות, ד"ר ליזה רובין נמצאת?

<ליזה רובין: כן.

יפעת שאשא ביטון: הייתי רוצה לשמוע התייחסות שלך לאופן שבו בעצם משרד הבריאות נערך, אם זה עם תכניות ייחודיות או דברים שאת יודעת עליהם, כדי להתמודד פעם אחת עם הנושא של פגיעות של ילדים.

יפעת שאשא ביטון: מבחינת הסברה אני יודעת שהמשרד בעצם מטפל גם בפן הזה.

יפעת שאשא ביטון: ואם יש לך התייחסות לסוגיות אחרות שעלו כאן.

<ליזה רובין: אז לגבי תאונות – כל הורה שמגיע לטיפת חלב, יש הדרכה אישית לגבי - - - מרקע שפותח ביחד עם ארגון בטרם לגבי ההתנהגות הראויה והבטוחה עם הילד וזו הדרכה אישית שמתקיימת בטיפת חלב.

<ליזה רובין: כפי שאתם יודעים יש היענות גדולה עדיין לטיפת חלב.

<ליזה רובין: מה שכן, אין לנו היענות אחרי גיל 3.

<ליזה רובין: אני יושבת עם העמיתים שלי בחינוך ומדברים על אפשרויות להתמודד עם הסוגיה הזאת, עם מחשבות חדשות, מפני שבדרך כלל ילדים אינם מגיעים אחרי גיל החיסונים לטיפות החלב.

<ליזה רובין: אנחנו צריכים לגבי הערכת התפתחות וכו', למצוא פתרונות להערכת התפתחות ולפתור את הבעיות של הילדים הללו.

<ליזה רובין: אז זו התייחסות לגבי תאונות בגיל הרך.

<ליזה רובין: משרד הבריאות אמור לתכלל תכנית ארצית, שבעצם ההתמודדות עם היפגעויות בילדים, אנחנו רואים את התוצאות של ההיפגעויות, אבל התמודדות עם היפגעויות, איפה שהם נמצאים הוא דבר שכרוך בחקיקה או כרוך בשינויים בסביבה ובשינויים אחרים ולא רק בהדרכה.

<ליזה רובין: ההדרכה היא הדבר שעובד, שעוזר, אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: הוא לא הדבר היחיד, נכון.

<ליזה רובין: הוא לא הדבר היחיד.

<ליזה רובין: התכנית הזאת לא התקדמה בינתיים.

<ליזה רובין: זה דורש תקצוב מהאוצר וזה צריך פעולה והיא נדרשת ביותר.

<ליזה רובין: לגבי דברים אחרים במשרד הבריאות, לגבי תמותת תינוקות אני לא אוסיף, אבל יש דברים שהמשרד עשה שאני חושבת שראויים לציון.

<ליזה רובין: הרחבת הפעילות לגבי בריאות השן, הזכאות לבריאות השן עד גיל 14 עכשיו, ובנוסף לזה יש תכנית שמופעלת שהיא מניעתית לכל בתי הספר.

<ליזה רובין: האם זה סוף הדרך?

<ליזה רובין: לא.

<ליזה רובין: אבל צריכים וזה אחד מהדברים שדורשים מעקב שמראה זה מגיע.

<ליזה רובין: הוא צריך להגיע יותר טוב, גם לילדים הנזקקים, מפני שדווקא הילדים העניים הם הנהנים הגדולים ואני מקווה שנראה גם כן החזרה של הפלואור בעתיד הקרוב.

<ליזה רובין: אנחנו נערכים לזה.

<ליזה רובין: אני רוצה לציין תכנית לא לגבי הילדים, לגבי הילדים הקטנים יותר והרזים, מהנתונים שיש לנו בבתי הספר, אנחנו לא בטוחים לגבי מה הסיבות.

<ליזה רובין: בוודאי יכולות להיות סיבות של נגישות לאוכל, אבל יש סיבות נוספות שאנחנו לא מבינים ואנחנו מנסים לחקור אותן.

<ליזה רובין: צפיפות במשפחה, רווחים בין לידות וכו'.

<ליזה רובין: אנחנו נערכים ביחד עם החינוך להעריך את המשמעות של תכנית ההזנה ומשמעותה, שהיא לא תכנית שלנו, היא תכנית של החינוך והרווחה.

<ליזה רובין: אני רוצה לציין דבר לגבי השמנה, שיש תכנית דגל של אפשרי בריא, שהוא חובק בעצם מגיל לידה עד לילדים יותר מבוגרים.

<ליזה רובין: אפשרי בריא זו תכנית רב תחומית, לעודד פעילות גופנית והרגלי חיים בריאים בילדים.

<ליזה רובין: יש 600 בתי ספר מקדמי בריאות שאנחנו עובדים איתם יד ביד.

<ליזה רובין: יש תכנית אפשרי בריא לגיל הרך, שהתחילה כבר לפעול ואנחנו מפתחים את זה ביחד עם התכנית הלאומית 360 ושיזמנו אותה וזה נותן גם כן כישורי הורות.

<ליזה רובין: הדגש הוא לא על ספורט תחרותי, אבל על ספורט דרך אגב מאשר לילדים היותר מבוגרים.

<ליזה רובין: אם הזכרנו את התכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון, 360, אז אני חושבת שחשוב לציין אותה גם כן כאחת מהתכניות או הפלטפורמות שהניבו שיתופי פעולה ועבודה משותפת בין הרווחה, החינוך והבריאות, שיש לזה השלכות מעבר לתכנית והתכניות המופעלות על ידי התכנית בעצמה, אלא העבודה בכלל ביחד.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: ברשותך, אני רק אתייחס לנושא של תכנית אורח חיים בריא שאת דיברת עליה.

יפעת שאשא ביטון: ציינתי את זה גם לפני שבוע בדיון שעסק בנושא של משקל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים באמת נורא להיזהר עם העניין של רזון או עודף משקל.

יפעת שאשא ביטון: זה לא תמיד מתחבר למשהו שהוא חולי או כתוצאה מאיזו שהיא תקלה, אלא הרבה פעמים אנחנו יודעים, זה גם מבנה גוף של אנשים וחשוב מאד להיות רגישים לנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף, התחושה שלי בתכניות האלה, ואני ביקשתי שיבדקו, זה שיש איזו שהיא הקצנה.

יפעת שאשא ביטון: קצת ברחנו מהאיזונים של מה בריא ומה נכון לאכול.

יפעת שאשא ביטון: אני לפחות שומעת את זה כעדויות של ילדים שמגיעים ומציינים את זה.

יפעת שאשא ביטון: אז נכון, כולנו כעולם מבוגרים גם שבויים באיזה שהוא קונספט שאנחנו כולנו ניזונים ממנו.

יפעת שאשא ביטון: אני ביקשתי שיבחנו גם עם הצוותים החינוכיים אם באמת המסרים שאנחנו מביאים הם לא מסרים שהם לא מאוזנים מבחינת מה נכון לאכול, כמה נכון לאכול וכו'.

יפעת שאשא ביטון: אז זה ככה כהערה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: הצטרפה אלינו חברת הכנסת רויטל סויד, שבעצם ביקשה את הדיון, אז בבקשה.

רויטל סויד: אז קודם כל כבר צהריים טובים, כבר לא בוקר טוב, ואני רוצה להתנצל.

רויטל סויד: אנחנו פשוט באמצע דיונים בוועדת חוקה על חוק המישוש והדיונים מאד מאד סוערים והיום זה היום, אז אני רק הגעתי כדי להודות לך על הדיון ולהודות לכם, למועצה לשלום הילד על הנתונים.

רויטל סויד: אני יושבת ראש השדולה למאבק באלימות ובריונות ברשת.

רויטל סויד: לפי ממצאי הדו"ח כל ילד רביעי הוא נפגע רשת.

רויטל סויד: אנחנו רואים שהילדים שלנו, הילדים ובני הנוער, נמצאים שעות רבות במהלך היממה בווטסאפ, בפייסבוק, ברשתות החבריות.

רויטל סויד: גם היום בשעה 12 יש דיון על הבליינספוט, שזו אפליקציה חדשה שמאפשרת משלוח מסרונים ותכנים באופן אנונימי, משהו שבאמת יכול רק לדרדר עוד יותר את המצב.

רויטל סויד: אני לצערי לא יכולה להשתתף בדיון כי אני חייבת לחזור חזרה לוועדת חוקה, אבל אני מודה לכם מאד על הדיון.

רויטל סויד: זה נושא חשוב ואין לי ספק שבאמצעות דיונים פה והעלאת המודעות, גם לגבי העובדה שכל ילד שלישי הוא עני, כל ילד חמישי עובר תקיפה מינית וכל ילד רביעי הוא נפגע רשת, זה המקום לדון ולהעלות את הדברים ותודה.

רויטל סויד: ואני מתנצלת שאני צריכה ללכת.

<יצחק קדמן: תגני בחוק המישוש גם על קטינים.

<יצחק קדמן: לחוק המישוש יש השלכות גם לגבי קטינים.

רויטל סויד: אני רוצה לומר לך שאנחנו במאבק גדול ולצערי לא נוחלים הצלחה.

רויטל סויד: לא עם קטינים ולא עם בוגרים.

רויטל סויד: לצערי הרב זה המצב.

רויטל סויד: אני חוזרת לשם.

רויטל סויד: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת רויטל סויד.

יפעת שאשא ביטון: אין לי פה רשימה של דוברים, אז מי שרוצה בעצם להתייחס לדיון, בשמחה, שאני לא אפנה למי שרק בוחר לשמוע.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<עירית בירן: שמי עירית בירן ממשרד החינוך.

<עירית בירן: אני רוצה להתייחס לנתוני הנשירה.

<עירית בירן: קודם כל סטטיסטית אנחנו רואים כן שיפור באוכלוסיות מאד רחבות בנושא נתוני הנשירה.

<עירית בירן: יש לדעתנו אוכלוסיות מסוימות ששם המצב באמת משפיע על הסטטיסטיקה הכללית הישראלית.

<עירית בירן: אני רוצה לדבר על הנושא של המגזר החרדי.

<עירית בירן: אנחנו נכנסו גם לניתוח הנתונים וגם ניסיון לפתור את הבעיה.

<עירית בירן: אנחנו רואים שבמעבר, בגילאים הבוגרים בין מה שנקרא ישיבות קטנות לישיבות גדולות בגילאי 16-17, יש לנו קבוצה מאד גדולה של ילדים שלא משתלבים לתוך המערכת.

<עירית בירן: בגלל זה אנחנו רואים נתוני נשירה בגיל היותר בוגר בצורה מאד בוטה, בכמות יותר גדולה בנתונים.

<עירית בירן: אנחנו כבר תוך כדי הרחבת חוק לימוד חובה עד גיל 18, התחלנו בפיתוח של כמה תכניות שבעצם פותחות מה שקודם עלה, הנושא של אופציה ללמידה לקראת מסלול של טכנאים, הנדסאים.

<עירית בירן: יש לנו כמה קבוצות שכבר רצות ואנחנו רואים תוצאות יפות.

יפעת שאשא ביטון: טו"ב?

יפעת שאשא ביטון: את מדברת על טו"ב?

<עירית בירן: לא, זה מעבר לטו"ב, כי הם מתחילים בגיל יותר בוגר.

<עירית בירן: טו"ב מתחיל עם ילד בגיל 15.

<עירית בירן: אנחנו פה לוקחים ילדים שלמדו בתוך ישיבה וסוגרים פערים בנושא של אנגלית, מתמטיקה ומדעים.

<עירית בירן: את השנתיים האלה של כאילו י"א-י"ב מחדש ועולים איתם אחר כך לי"ג-י"ד כדי להביא אותם למצב של טכנאים-הנדסאים.

<עירית בירן: עם הבנים אנחנו רואים תוצאות יפות.

<עירית בירן: אצל הבנות כמובן, לאורך כל השנים לאט לאט נכנס החינוך הטכנולוגי ויש פרי.

<עירית בירן: הם לא יהיו תחת התוצאה של בגרויות כי הם הולכים למסלול אחר, שהוא נותן להם אחר כך תעודה שאיתה הם יכולים בעצם אחר כך לצאת לשוק העבודה או להתגייס וכן הלאה.

<עירית בירן: אנחנו מקווים שנוכל בשנים הקרובות להרחיב את התכנית.

<עירית בירן: עשינו את זה מאד בעדינות כי הייתה התנגדות של חלק מהמובילים במגזר וצריך היה לעשות את זה באמת עם אותם ילדים שרוצים ומעוניינים וגם משפחות.

<עירית בירן: אני רוצה להתייחס לנושא של המגזר הבדואי בדרום.

<עירית בירן: חלק מהבעיה היא שילדים לא מצליחים להגיע לגנים בגלל בעיות של מרחק, במיוחד בפזורה בנגב.

<עירית בירן: כרגע יש ועדה שיושבת לבחון את העניין ולמצוא פתרונות במקומות שילד בגיל 3, 4 ו-5 אי אפשר להסיע אותו למרחקים כדי להגיע לבית הספר.

<עירית בירן: ואז אנחנו רואים שחלק מהילדים מגיעים לבית הספר ונושרים אפילו בכיתות ג'-ד'.

<עירית בירן: גם בתהליך הזה אנחנו עושים איזו שהיא עבודה גם בזיהוי, גם ליווי הילדים והמשפחות לקראת חזרה לתוך המסגרות החינוכיות.

<עירית בירן: שם זאת בעיה מאד מורכבת.

<עירית בירן: אנחנו מקווים שיהיה פתרון גם קרקעי, איפה להניח את אותם גנים, אותם קרוואנים, אותם מבנים זמניים באותם מרכזים לא מאושרים בפזורה, לאותם מקומות שאפשר יהיה באמת להקים מסגרות, כי ילד שמגיע לכיתה א' בפעם הראשונה ולא היה בגן, הוא כבר בא עם פער לימודי.

<עירית בירן: הילדים האחרים שכן היו ביישובים היותר מסודרים או בקרבה יותר גדולה לגן – נפתחים פערים.

<עירית בירן: בכיתות ג'-ד' הם מתחילים להרגיש את הפערים האלה ויש קושי ולאט לאט יותר קשה להחזיק אותם עד סוף י"ב.

<עירית בירן: אותם ילדים שאנחנו כן מצליחים, כן מגיעים לתוצאות ואנחנו רואים שיפור עם אלה שנשארים - - -

יפעת שאשא ביטון: מה הדד ליין של הוועדה?

<עירית בירן: היא צריכה ל-1 בספטמבר כבר להביא תכניות שאפשר יהיה לדבר עליהן כבר.

<עירית בירן: היא ממש - - -

יפעת שאשא ביטון: ב-1 בספטמבר הן תיושמנה, או עד ה-1 בספטמבר - - -

<עירית בירן: ליישום.

<עירית בירן: הרעיון הוא שב-1 בספטמבר יהיה יישום להרחבת המענים החינוכיים לגילאים הצעירים, כדי שבטווח הארוך נראה באמת הקטנה של כמות הילדים הנושרים.

<עירית בירן: ביישובים הוותיקים או ביישובים מסביב אנחנו רואים לאורך כל הדרך שיפור.

<עירית בירן: גם בהתמדה וגם בהתאם לזה גם אנחנו רואים בתוצאות.

<עירית בירן: אבל במקום שילדים לא מגיעים אז יש קושי.

<עירית בירן: אז זה נושא אחד שחשבתי שכדאי להגיד, שיש תכניות וכן הלאה.

<עירית בירן: גם בנושא של האיתור, מאחר שד"ר קדמן דיבר על בעיית הקב"סים, יש ניסיון ללכת גם בחשיבה אחרת ולחזור לסיפור של להוציא לשטח, כמו שפעם היה לנו מדריכי נוער שעבדו בשכונות וחיפשו את הילדים וכן הלאה, להוציא אנשים שהם לאו דווקא, כי קב"ס צריך להיות מורה, עם תואר - - -

יפעת שאשא ביטון: צריכה להיות לו תעודת הוראה.

<עירית בירן: צריכה להיות תעודת הוראה וכן הלאה, לנסות לפתור עם אנשים סטודנטים או אנשים אחרים, שיעזרו לנו כעוזרים ל-, כדי להתחיל לחפש את הילדים באותם מקומות שיש לנו קושי.

יפעת שאשא ביטון: אבל לא צריך לחפש את הילדים.

<עירית בירן: לא - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, יש ילדים שאמורים להיות חלק ממערכת החינוך, once לא הגיעו לתוך מערכת החינוך, צריך שיהיה פיקוח של המערכת - - -

<עירית בירן: נכון.

יפעת שאשא ביטון: של הרשות.

<עירית בירן: נכון, אבל צריך להגיע אל האוהל שלו או לפחון שלו כדי לשכנע את ההורים.

יפעת שאשא ביטון: אה, את מדברת על המקום הספציפי הזה.

<עירית בירן: אני מדברת על המקומות האלה, כן.

<עירית בירן: אני לא מדברת על יישובי קבע, זה סיפור אחר.

<עירית בירן: אני מדברת דווקא על האוכלוסיות המרוחקות, על הפזורה, ששם יש לנו קושי.

<עירית בירן: אני מקווה שעם החשיבה האחרת, נוכל באמת לבוא ולהגיד הנה, אספנו עוד כמה אלפי ילדים חזרה לתוך המערכת, בהנגשה וכן הלאה.

<עירית בירן: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני חייבת לציין ושאפילו יירשם בפרוטוקול, שאני מאד מברכת על מה שאת אומרת עכשיו מבחינת הוועדה, מבחינת האופק של באמת לרצות להביא פתרון כבר בשנת הלימודים הקרובה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו בהחלט בשורה שהיא משמחת ואני מאחלת לכם בהצלחה.

<עירית בירן: תודה.

יפעת שאשא ביטון: כי זה חשוב מאד.

יפעת שאשא ביטון: נציגי המשרד לביטחון הפנים, מישהו רוצה להתייחס?

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לספר לנו קצת על התכנית החדשה?

יפעת שאשא ביטון: אני מאד אשמח לשמוע.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<פיני איזגר: אני מודה לד"ר קדמן, שהציג את המערך שאנחנו עתידים להקים.

<פיני איזגר: אתמול עברה החלטת ממשלה, עלתה להחלטת ממשלה הצעה להקמת מערך מאור, שכל תכליתו וייעודו זה הגנה על קטינים, לא רק על קטינים, אבל בדגש על קטינים וילדים, מפני האיומים הנשקפים להם במרחב המקוון, לגבי עבירות מין, סמים, פדופיליה, אבל גם שיימינג והתבטאויות פוגעניות שלמצער אנחנו נדרשים לא פעם לעסוק בזה וזו הופכת להיות רעה חולה.

<פיני איזגר: אז באמת יש פה בשורה למדינת ישראל, שפעם אחת אנחנו מיישרים קו על כל מדינות העולם המערבי שקיימים כבר מרכזים כאלה.

<פיני איזגר: אנחנו בפיגור של לפחות עשור במרכזים האלה שקיימים, שנותנים באמת מענה בשיטה של one stop shop, כלומר במקום אחד אנחנו יודעים לתת מענה לא רק משטרתי לכל העוולות והאיומים שנשקפים לילדים ברשת.

יפעת שאשא ביטון: תכנית שנבנתה בשיתוף עם יוניס"ף, זו התכנית הרחבה ההיא?

<פיני איזגר: לא.

<פיני איזגר: אבל שותפים לתכנית משרדי ממשלה נוספים.

<פיני איזגר: המשרד לביטחון פנים מוביל את התכנית, אבל שותפים משרד החינוך, משרד הרווחה.

<פיני איזגר: גם לעניין הנושא של איומים כלפי עובדי ציבור, שלמצער בעיקר האוכלוסייה של עובדים סוציאליים, פקידי סעד וכאלה שעובדים עם ילדים, הסופגים לא אחת עלבונות.

<פיני איזגר: אז כל הנושא של התבטאויות ברשת ועבירות ברשת, אנחנו מקווים שנצליח לתת מענה.

<פיני איזגר: אנחנו בשלב של הקמת גרעין הקמה, שיאפיין ויכתוב את תורות ההפעלה, ואנחנו כמובן מזמינים את כל מי שמוצא לנכון להצטרף ולהתחבר למערך – בגלל שזה מערך מולטי דיסציפלינארי, אז יש פה מקום בעצם לכולם, לא רק למשרדי ממשלה, גם ל-NGO'S שיושבים פה וגם למגזר שני ושלישי, שכמובן יכולים להתחבר; וכולי תקווה שכעבור 120 ימים, אנחנו מצווים להציג המלצות למבנה מערך בפני השר לביטחון פנים, ואז זה יעלה שוב להחלטת ממשלה.

<פיני איזגר: וברגע שהמערך יבוא, תהיה פה בשורה גם בדמות כפתור דיווח שאפשר יהיה באמצעות אפליקציה לשלוח תלונה מבלי להגיע לתחנת משטרה, ולקבל טיפול הוליסטי גם משטרתי, גם רווחתי, גם חינוכי.

<פיני איזגר: אז אנחנו גם נשמח להציג לוועדה את המבנה ואת המודל ואת התפיסה.

<פיני איזגר: אני חושב שיש בהחלט מקום לחבר אתכם לזה.

יפעת שאשא ביטון: נשמח מאד.

יפעת שאשא ביטון: בשיח שהיה לי עם הקבוצה שעליה אתה מדבר, התרשמתי שיש קצת בעיות שכרוכות בחקיקה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שיהיו דברים שכדי שיהיה אפשר באמת לקיים מעקב או למנוע, לא רק לטפל אחרי פגיעה, אלא למנוע פגיעה, מה שהיום הוא כמעט בלתי אפשרי, כי לצורך העניין אם ניקח פדופיליה או עבירות מין, זה רק אחרי שמתרחשת הפגיעה אפשר לדווח ולטפל.

יפעת שאשא ביטון: צריך שינוי חקיקה שיהיה אפשר "להתחזות", או להיכנס לנעלי אותו קטין ולנהל את השיחה ולאתר בעצם את מקור השיחה.

יפעת שאשא ביטון: האם זה גם ייפתר כחלק מהחלטת הממשלה, או שזה תהליך נפרד שצריך לעשות?

<פיני איזגר: בכלל, אנחנו הרי צועדים פה על קרקע בתולית, כי כל הנושא הזה הוא בעצם - - -

יפעת שאשא ביטון: מאד חדש.

<פיני איזגר: הוא הולך ומתרקם ומתגשם עכשיו.

<פיני איזגר: מבחינת חקיקה, כלומר לצאת לדרך זה לא נון-סטרטר.

<פיני איזגר: אין לי משהו שמבחינה חקיקתית חסר לי על מנת לאכוף חוקים ברשת.

<פיני איזגר: אבל בהחלט אנחנו גם חסרים בחקיקה לעומת מדינות העולם המערבי, בכל הנושא הזה של הגנה על ילדים.

<פיני איזגר: אחת המשימות שתוטלנה על מטה המערך, זה לקדם חקיקה בנושא.

<פיני איזגר: חקיקה חסרה.

<פיני איזגר: עכשיו, כמובן שכל הנושא של עבודה ברשת היא בעיקר נשענת על רגולציה והסדרה עצמית של ספקיות הרשת וחברות התקשורת, וזה נושא מאד מאד מורכב והוא נוגע להרבה אספקטים של הרבה משרדי ממשלה.

<פיני איזגר: אבל בהחלט יש מקום גם לוועדה הזו לקדם חקיקה בתחום, שיכולה לתמוך את העשייה והעבודה של המערך.

<פיני איזגר: בהחלט.

<פיני איזגר: יש המון מקום לעבודה בנושא.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים דיון שבו בעצם יוצג כל המערך בצורה מפורטת, כדי שנוכל לזהות בעצם היכן אנחנו יכולים להיכנס ולסייע.

<פיני איזגר: אני מבקש את רשותך ללכת לוועדת מדע וטכנולוגיה.

<פיני איזגר: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני מיד מצטרפת גם.

יפעת שאשא ביטון: בהצלחה, חשוב מאד, ותודה רבה.

<עדי זלדס: אפשר להוסיף?

יפעת שאשא ביטון: כן, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: שם.

<עדי זלדס: קוראים לי עדי זלדס ואני ראש מדור מחקר ומידע באגף התנועה.

<עדי זלדס: אני רוצה רק לציין בהיבט של היפגעות של ילדים בתאונות דרכים, שבאמת זו אוכלוסייה חלשה בכל הנושא של ילדים בתאונות דרכים, כאשר אם אנחנו מסתכלים על המגזרים, אז באמת מה שנאמר כאן לגבי המגזר הערבי, שזו אוכלוסייה עוד יותר חלשה, במיוחד מה שאנחנו קוראים תאונות חצר, תאונות מחוץ לבית, ממש בחצר, זה גם משהו שאנחנו מכירים.

<עדי זלדס: אנחנו עושים הבחנה בין הצעירים גם בהיבט של הנפגעים כהולכי רגל וגם כנהגים צעירים.

<עדי זלדס: גם אוכלוסיית הנהגים הצעירים בני 18, גם הם, עם חוסר הניסיון והמקצועיות, גם הם אוכלוסייה שגורמת לתאונות.

<עדי זלדס: עיקר התקיפה שלנו בעניין הזה זה בעניין היותר הסברתי, אם זה משמרות הזה"ב, אם זה פורומים שאנחנו עושים בשיתוף פעולה עם משרד התחבורה, הרשות הלאומית בנושא של המגזר.

<עדי זלדס: אני בדקתי לפני שהגעתי את הנתונים של שנת 2015 כפי שמופיעים אצלנו.

<עדי זלדס: השנתון מכיל נתונים עד שנת 2014.

<עדי זלדס: ניסיתי לראות אם יש איזה שהם כיוונים, זאת אומרת משהו שקופץ לעין.

<עדי זלדס: אין משהו שבולט, סך הכל בשנת 2015, אפשר להגיד שפחות או יותר אותם מאפיינים של שנת 2014, פחות או יותר.

<עדי זלדס: פה זה קצת עלייה, פה זה קצת ירידה, אבל אין משהו שקופץ לעין ואומר ששנת 2015 היה משהו קטסטרופאלי.

<קריאה: יש ירידה בדריסות החצר.

<עדי זלדס: אז אני אומר, יש ירידה כללית במעורבות של צעירים בתאונות דרכים עד גיל 17, אבל מצד שני בתוך זה יש עלייה, בתוך זה יש עלייה בחמורות ובקשות, ירידה בקלות.

<עדי זלדס: אז קשה להגיד פה משהו חד משמעי.

יפעת שאשא ביטון: כן, בבקשה.

<יצחק קדמן: מה שלא הספקתי להראות לכם קודם, אני אתייחס לנציגות המכובדת שיש לנו, של משטרת ישראל פה.

<יצחק קדמן: אחד הדברים שעולה מהשנתון והוא בהחלט פוזיטיבי, בעשור האחרון יש ירידה בולטת ועקבית בשיעור הילדים שהם עוברי חוק.

<יצחק קדמן: עבירות של ילדים, גם בתיקים, גם בילדים שמעורבים בפעילות כללית.

<יצחק קדמן: הירידה הם היא גם יחסית לשיעורם באוכלוסייה ולמספר התיקים בכלל שנפתחו במשטרה, אבל גם באופן מוחלט יש ירידה משמעותית במספר התיקים.

<יצחק קדמן: אגב, באלימות ובעבריינות של בני נוער בכלל ובפרט בעבריינות ואלימות בתוך מוסדות חינוך, יש ירידה בכל סוגי העבירות וזה דבר מאד חיובי.

<יצחק קדמן: יחד עם זה, וזה חומר למחשבה, אני רק יכול להעלות את זה, עלייה בשיעור המעצרים של קטינים.

<יצחק קדמן: אז אם יש פחות עבירות, איך יש עלייה בשיעור המעצרים?

<יצחק קדמן: יכולים להיות שני הסברים אלטרנטיביים ואולי שניהם נכונים.

<יצחק קדמן: אחד, שאולי האצבע קלה מדי על הדק המעצרים; והדבר השני, שיכול להיות שיש פחות עבירות, אבל העבירות שקטינים עושים הן עבירות יותר חמורות.

<יצחק קדמן: ואם העבירות הן יותר חמורות, אז גם יש מטבע הדברים יותר מעצרים.

<יצחק קדמן: זו נקודה שחייבת בדיקה.

יפעת שאשא ביטון: אני הייתי שמה כאן סימן שאלה נוסף.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שהרבה מהפגיעות לצורך העניין של בני נוער בבני נוער או ילדים בילדים, עברו לרשת.

יפעת שאשא ביטון: ושם אנחנו עדיין לא נמצאים במקום שאנחנו יכולים לטפל בצורה מיטבית.

יפעת שאשא ביטון: לא בכדי גם הוקמה היחידה החדשה אנחנו מתבשרים עליה.

יפעת שאשא ביטון: ככה כנקודה למחשבה ואנחנו נישאר עם הטעם הטוב של הבשורות הטובות.

יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה להתייחס, כי אנחנו רגע לפני סיכום.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, בקצרה.

<שרון צלר: שרון צלר ממשרד החינוך, מחוז תל אביב.

<שרון צלר: הנקודה שרציתי להעלות וסוגיה שעלתה ככה בנקודה, אבל אצלנו במחוז היא מאד מאד רבת משקל, זה הנושא של ילדים של פליטים בגני ילדים.

<שרון צלר: אצלנו מספרם הולך וגדל.

<שרון צלר: אני יודעת שמקריאת הדו"ח ראיתי שבאמת מספר המסתננים והילדים שנכנסים לארץ הולך וקטן, אבל כל שנה אנחנו מתבשרים על כ-1,000 לידות והילדים האלה מגיעים אלינו למערכת החינוך.

<שרון צלר: אם כרגע אנחנו עומדים רק בתל אביב על 34 כיתות גן מלאות של 35 ילדים, ילדי פליטים ומהגרי עבודה, הם אפילו לא מהגרי עבודה, אלא פליטים ומבקשי מקלט.

<שרון צלר: נתון שהוא בהחלט מאד משמעותי וגדול, כי המשאבים שאנחנו מקבלים עבורם הם מאד - - -

יפעת שאשא ביטון: דלים.

<שרון צלר: דלים מאד.

<שרון צלר: אנחנו מקבלים אותם חסרי מיומנויות בסיסיות.

<שרון צלר: ילדים עם קשיים שפה.

<שרון צלר: הם לא דוברים לא את השפה שלהם, כי הם מגיעים משלל של תרבויות, לא שפת אם, לא אנגלית.

<שרון צלר: הצוותים שלנו צריכים להתמודד עם ילדים שאין להם לא קשרים, אפילו במשחק.

<שרון צלר: פשוט צריך להשקיע בהם הרבה מאד משאבים.

<שרון צלר: הילדים האלה כרגע הם פה.

<שרון צלר: הם נולדים כאן ורוב הסיכויים שהם יישארו פה ואנחנו כדי שלא נקום יום אחד ונגיד רגע, איפה היינו ולמה לא עשינו, לא השקענו בהם מספיק ופתאום נולדה לנו קבוצה, תת קבוצה בתוך המערך הזה, אנחנו חייבים לעשות פה חשיבה מאד מאד רצינית, מה אנחנו נותנים להם כדי לישר קו.

<שרון צלר: נעשה מחקר במחוז שלנו, אצל ילדים שהם בבית ספר.

<שרון צלר: הילדים האלה הם לא שייכים לחינוך המיוחד, הם נמצאים תחת עקומה מאד נורמטיבית של ילדים שצריכים פשוט השקעה מבחינה סביבתית, השקעה בתכנים, בהעשרה, בכל הנושאים הרלבנטיים, כדי באמת ליצור אצלם נקודת פתיחה דומה לילדים ישראלים, כדי שהם באמת יוכלו להשתלב בחברה בצורה טובה.

יפעת שאשא ביטון: נקודה חשובה מאד.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על ההערה החשובה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<ליה מירון: אני אתחבר לדבריה.

יפעת שאשא ביטון: שם ותפקיד.

<ליה מירון: שמי ליה מירון, משרד החינוך, המינהל לחינוך התיישבותי פנימייתי ועליית הנוער.

<ליה מירון: אז הנקודות שאני רוצה לגעת בהן, זה להתחבר לדבריה של שרון, שאם אצלם יש גידול במספר ילדי הפליטים, אצלנו במינהל יש צמצום.

<ליה מירון: לפני כשלוש שנים התחנכו בפנימיות של המינהל לחינוך התיישבותי 150 בני נוער פליטים, שאישית הוצאתי אותם מבתי כלא וממתקני כליאה של המשטרה.

<ליה מירון: כיום אני שמחה לבשר שיש רק 10 בשתי פנימיות – בכדורי ובנעורים.

<ליה מירון: הם קיבלו באמת מענה גם של - - -

יפעת שאשא ביטון: השאלה אם הם לא עברו למקומות אחרים, הם פשוט נמצאים אולי לא בחינוך ההתיישבותי, אבל הם נמצאים ב - - -

<ליה מירון: בחינוך רגיל, אוקיי, זה בסדר.

<ליה מירון: אנחנו מוכנים לתת את המענה למי שזקוק וכאן אני מתחברת לבעיה השנייה, שהיום אין מענה מבחינת משרד הפנים, לילדי עולים, לא עולים אלא תיירים, מה שהעליתם במצגת, שחלק ניכר מנישואי תערובת או תיירים שמגיעים לארץ והילדים שווים ללימודים במסגרת פנימייתית ואין באפשרותם ללמוד בבתי ספר, כי המשפחות האלה הן לא מסוגלות לתת להם מענה והם מבקשים ללמוד אצלנו ואנחנו לא יכולים לקבל ללא תעודת זהות, ללא איזה שהוא סידור לילדים האלה.

<ליה מירון: וזאת בעיה שצריך לתת עליה את הדעת.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: אם משרד החינוך כמשרד חינוך במוסדות אחרים יכול לקבל, למה החינוך ההתיישבותי לא?

<ליה מירון: כי זה פנימייה.

<ליה מירון: זה הוצאת ילד מהבית, שהוחלט לא לתת - - -

יפעת שאשא ביטון: לא כל פנימייה היא הוצאת ילד מהבית.

<ליה מירון: מתוך בחירה.

<ליה מירון: אצלנו זה רק מתוך בחירה וד"ר קדמן ציין את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני עדיין חוזרת ושואלת – למה בתוך מסגרת החינוך הרגיל הם כן יכולים להתחנך ובחינוך ההתיישבותי לא?

<ליה מירון: זאת ההנחיה.

<קריאה: השילוב בבית הספר הוא חד משמעי, ילד שבארץ נמצא.

<קריאה: אנחנו מחויבים לתת לו בית ספר ולמידה וכל מה שהחוק מחייב אותנו והבעיה זה התנאים בתוך הפנימיות, המחויבות של ההורים לתשלומים וכן הלאה.

<קריאה: צריך לבדוק את זה, אבל בעיקרון את הלמידה בבית הספר, גם בחינוך ההתיישבותי, יש תלמידים שחסרי מספר זהות ישראלי עם דרכונים או חסרי כל זהות, שלומדים גם בחינוך ההתיישבותי.

<קריאה: הבעיה היא שזה תהיה פנימייה.

<קריאה: צריך לבדוק את זה, אני לא יודעת למה.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא כלכלי, הוא לא כי אין להם - - -

<קריאה: כלכלי.

יפעת שאשא ביטון: כן, אז זה מה שאני אומרת.

יפעת שאשא ביטון: זה לא כי אין להם תעודת זהות, זה כי ההורים לא עומדים בתשלומים או לא יכולים לעמוד בעצם בתשלומי ההורים.

<ליה מירון: יש החלטה - - -

יפעת שאשא ביטון: יש החלטה של מי?

<ליה מירון: של משרד הפנים, לא יודעת.

<ליה מירון: משרד הפנים - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לבדוק את זה, כי זה נראה לי די מוזר שדווקא בחינוך ההתיישבותי לא מקבלים ילדים, לא כאלה של מהגרים, לא כאלה שהם חסרי תעודת זהות.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מרגיש לי טוב.

<ליה מירון: את הפליטים קיבלנו בהחלט.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, אני מדברת על פנימיות של החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת - - -

<ליה מירון: רק עם מספר זיהוי ישראלי אנחנו מקבלים.

יפעת שאשא ביטון: כי אתם החלטתם?

יפעת שאשא ביטון: אני לא סתם שואלת.

יפעת שאשא ביטון: כי החינוך ההתיישבותי החליט?

<ליה מירון: אני חושבת שזה מאז.

<ליה מירון: אני עובדת רק 30 שנה בתחום ומאז ומתמיד זה רק עם מספר זיהוי ישראלי, קיבלנו את הילדים לפנימיות של המינהל.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח שהנושא הזה ייבדק, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שתיבדק הסוגיה של אי קבלת ילדים ללא תעודת זהות בחינוך ההתיישבותי אל מול קבלתם בחינוך הרגיל.

יפעת שאשא ביטון: של מי ההחלטה הזו, אני חושבת שזה מעורר פה, לי לפחות, איזה שהוא - - - אוקיי, התייחסות אחרונה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<רות דיין מדר: רות דיין, מרכז השלטון המקומי.

יפעת שאשא ביטון: אה.

יפעת שאשא ביטון: אז אני ביקשתי לבדוק אם הגעתם.

יפעת שאשא ביטון: יש לי בשבילכם משהו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בבקשה.

<רות דיין מדר: אנחנו, אני מתארת לעצמי מצטרפים בוודאי לעמדת הוועדה ולכל הדיון שהתקיים פה, להמשיך את התכנית הלאומית לבטיחות ילדים, למניעת היפגעות ילדים שהתחילה והתקיימה במשך שנה שלמה עבודת מטה רצינית שארגון בטרם הוביל עם כלל משרדי הממשלה, עם השלטון המקומי, עם מד"א, כיבוי אש, משטרת ישראל, כל הגופים, ביטוח לאומי, כל הגופים שבעצם שותפים לתרום לבטיחות ילדים.

<רות דיין מדר: התהליך הופסק והוא לא ממשיך - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, התהליך לא הופסק.

יפעת שאשא ביטון: התכנית מוכנה, צריך עכשיו להביא אותה לידי יישום.

<רות דיין מדר: מימוש.

<רות דיין מדר: לידי החלטת ממשלה ומימוש.

<רות דיין מדר: לא כל יום נעשית עבודה כזאת.

<רות דיין מדר: הערך המוסף של התכנית הזאת זה שהיא עבודה רב מערכתית.

<רות דיין מדר: לאורך כל הדרך בכל הדיונים ראינו איך חלקיקי מידע שיש אצל משרד הפנים ואצל השלטון המקומי מתחבר עם משרד המשפטים ודברים פשוטים, שבחקיקה פשוטה, בתיקונים פשוטים, יכולים לשנות מצב ולפעול לבטיחות ילדים בצורה מיטבית יותר.

<רות דיין מדר: לא תמיד זה תקציב, אלא זה משאבי ידע ומשאבי תכנון ועבודה משותפת; וכל התכניות האלה בסופו יום נשפכות, רובן נשפכות לתוך הרשויות המקומיות.

<רות דיין מדר: הרשות המקומית בסופו של יום מחויבת לבטיחות האזרחים שלה ובכלל זה הילדים.

<רות דיין מדר: מהיבטים סביבתיים של בריאות ותשתיות, של תקן נכון למתקני שעשועים ושהמדרכות יהיו באופן תקני כדי שהילדים לא יפלו.

<רות דיין מדר: מהדברים הכי - - -

יפעת שאשא ביטון: שזה גם אתם יכולים לדאוג עוד בלי שאנחנו נטפל ב - - -

<רות דיין מדר: בוודאי, בוודאי.

<רות דיין מדר: אני מדברת על - - -

יפעת שאשא ביטון: בתכנית הלאומית ובאיזה שהוא מערך כולל.

<רות דיין מדר: אני מדברת על המחויבות.

<רות דיין מדר: כן, אבל גם קביעת תקן של מכון התקנים ואישור של הממונה על התקינה במשרד הכלכלה למתקני שעשועים, אלא תהליכים שלפעמים צריך לעשות סוג של זירוז כשמעלים נושאים לפעולה, בסופו של יום הרשות המקומית נערכת לבצע את זה.

<רות דיין מדר: לפעמים יש צורך בתקציבים, לפעמים יש צורך בלפרוש תכנית עבודה למשך שנים, אבל אין ספק שהרשויות המקומיות מחויבות לנושא הזה ופועלות; אבל עבודה רב מערכתית של כלל משרדי הממשלה, הגופים והשלטון המקומי, אני מאמינה שיתרמו לבטיחות ילדי ישראל.

<גלית גלעד: אני רוצה רק לתת הערה.

<גלית גלעד: אמרת את זה, היא לא שתולה, אגב, זה בא מיוזמתה.

<גלית גלעד: אמרת את זה לבן אדם המתאים, לחברת הכנסת שאשא ביטון.

<גלית גלעד: היא המובילה של התכנית הלאומית, היא אימצה אותה והיא בעזרת השם, יחד - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשדרג אותה.

<גלית גלעד: יופי.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: הרמת לי גם להנחתה, ככה לשתי נקודות סיכום.

יפעת שאשא ביטון: אני ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם מסכמת את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני אתחיל דווקא עם הסיכום שקשור בשלטון המקומי, אבל עוד רגע לפני כן, אני כן רוצה לנצל את הבמה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: דיברת על מתקני שעשועים וכו'.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שבמפרט של השלטון המקומי ואני חושבת שיצא לנו לדבר על זה, יש את כל הנושא של הצללה, אבל זה וולונטרי.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת רשות בסוף יכולה לבחור אם היא שמה עוד נדנדה או שהיא מצלילה את הגן.

<רות דיין מדר: אין תקן שמחייב, תקן ישראלי שמחייב.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת, אנחנו יודעים כולנו ובהרבה מקומות זה כבר בצורה וולונטרית כן מקבל ביטוי.

יפעת שאשא ביטון: לחייב את זה כחלק מהמפרט.

<רות דיין מדר: זה קיים במפרט של החברה למשק וכלכלה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שזה קיים, אבל אנחנו לא מחייבים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת בסוף הם בוחרים אם זה עוד נדנדה או עוד מגלשה או להצליל את הגן, ואני חושבת שאנחנו צריכים לתת איזו שהיא עדיפות לנושא של ההצללה, עד שאנחנו נסדיר את זה בחקיקה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נלך גם לתהליך של חקיקה, אבל - - -

<רות דיין מדר: כן, אבל ההצללה יכולה לבוא בהרבה צורות.

<רות דיין מדר: היא יכולה לבוא באמצעות עצים ואז אנחנו הולכים להצללה - - -

יפעת שאשא ביטון: אני אפילו לא אומרת איך תצלילו, אבל שתהיה שם הצללה.

<רות דיין מדר: כי במקרה נחשפתי לוונדליזם מאד מאד גדול ברשות מקומית שילדים עושים בנושא הזה, ואז זה הופך להיות טרמפולינה מסוכנת.

<רות דיין מדר: זאת אומרת צריך למצוא את האיזונים.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, צריך לבקר את זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים ודיברנו בדיון שהתקיים כאן אנחנו דיברנו על שני ערוצים.

יפעת שאשא ביטון: אחד לטווח הארוך, שזה באמת הצללה טבעית, ואחד לטווח הקצר, שזה הצללה שהיא לא דרך עצים אלא דרך מפרשיות וכו'.

יפעת שאשא ביטון: וכן, גם יש אחריות על הרשות המקומית, יש שם פקחים, להסתובב ולעבור ולראות שהדברים נמצאים במצב שהוא תקין, בדיוק כמו שצריך לבדוק את המגלשות ואת הנדנדות וכל דבר אחר.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח מאד אם תיקחי את ההערה הזו ותנסו לקדם את זה שהצללה לא תהיה וולונטרית, אלא תהיה חלק מהמפרט הבסיסי ולנסות לקדם את זה.

<רות דיין מדר: אי אפשר לחייב מה שלא בחוק ולא בתקן.

יפעת שאשא ביטון: אפשר.

יפעת שאשא ביטון: לא, אל תגידי - - -

<רות דיין מדר: לחייב?

<רות דיין מדר: לחייב?

<רות דיין מדר: מרכז שלטון מקומי לא יכול לחייב אף אחד.

יפעת שאשא ביטון: כן, כמרכז שלטון מקומי את יכולה לבוא ולומר לרשויות חשוב שיהיה זה וזה וזה.

<רות דיין מדר: זה לא הסמכות.

<רות דיין מדר: מרכז השלטון המקומי הוא גוף ממליץ, מייעץ, מעדכן, משתף, אבל הוא לא גוף מנחה.

<רות דיין מדר: זה המנדט של מרכז השלטון המקומי.

<רות דיין מדר: אנחנו לא משרד הפנים.

<רות דיין מדר: מי שקובע סטנדרטים - - -

יפעת שאשא ביטון: בסוף אנחנו קובעים סטנדרטים.

יפעת שאשא ביטון: לא כל דבר צריך להיות בחקיקה ואנחנו נעשה את זה בחקיקה, אבל אני חושבת שיש דברים שאנחנו יכולים למנוע עוד רגע לפני שאנחנו - - -

<רות דיין מדר: יכולות להיות המלצות, כמו שהוצאנו המלצות בנושא של בטיחות בסביבת מוסדות חינוך.

<רות דיין מדר: המלצות כן, אבל לא הנחיות.

<רות דיין מדר: אנחנו לא גוף מנחה, אנחנו לא רגולטור.

יפעת שאשא ביטון: עצוב לי לשמוע את זה, אבל בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נטפל בזה.

<רות דיין מדר: אז אולי זה התפקיד של משרד הפנים.

<רות דיין מדר: משרד הפנים אחראי על הרשויות המקומיות והוא המחוקק שלהן והוא הרגולטור שלהן, אבל לא מרכז שלטון מקומי.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו נטפל בסוגיה הזו משום שהיא רק חלק אולי מהדיון הכולל.

יפעת שאשא ביטון: מה שאני מבקשת מהמשרד לביטחון פנים ואני מסכמת, אלה ההמלצות.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, מהמרכז לשלטון מקומי: זה פעם אחת את הנושא של איוש תקנים של קב"סים.

יפעת שאשא ביטון: טוענים פה שאין איוש מלא, שמתקשים למצוא קב"סים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מכירה את הנתון הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שהקב"סים הם עובדי שלטון מקומי.

יפעת שאשא ביטון: פשוט לבדוק שכל רשות באמת עושה את המאמץ כדי לאייש את התקנים שהיא זכאית להם.

<רות דיין מדר: יש 60 תקנים פנויים כרגע.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח מאד שהמרכז לשלטון מקומי יבדוק את זה מול ה - - -

<קריאה: כולם לא מאוישים כי?

יפעת שאשא ביטון: צריך לבדוק.

יפעת שאשא ביטון: צריך לבדוק למה הם לא מאוישים, אם זה עניין שהרשות לא מתאמצת מספיק או - - -

<עירית בירן: השכר שלהם לא מוצמד להסכמי העבודה.

<עירית בירן: הבעיה נובעת מזה שהם היסטורית היו צמודים להסכמי העבודה של המורים.

<עירית בירן: מה שקרה, בשנים האחרונות יש אופק חדש ועוז לתמורה, הסכמי השכר של המורים מאד השתפרו והאנשים שצריכים לבוא מתוך חינוך והוראה לא רוצים לבוא, כי הפערים הם מאד גדולים.

<עירית בירן: זו ירידה מאד גדולה ברמת השכר של העובדים.

<עירית בירן: הם מוצמדים עדיין להסכמים הישנים.

<עירית בירן: אני לא יודעת בדיוק איפה העניין עומד, אבל אני יודעת שמיכל מנקס הייתה מעורבת במהלך ואבי קמינסקי וכל הגורמים - - -

<קריאה: היה על זה דיון נפרד בוועדת החינוך.

<קריאה: שווה לקרוא ולהבין.

יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה, אני מבקשת לבדוק את זה מול הרשויות ואם יש בעיות שהן קונקרטיות, אז אנחנו נשמח לקיים על זה דיון.

יפעת שאשא ביטון: דבר שני שגם דובר כאן, גם בוועדה הנוכחית וגם יצא לנו לדבר בעבר, הנושא של המטצ'ינג לילדים בסיכון.

יפעת שאשא ביטון: שרשויות, עד שהן חותמות על הטפסים ועד שהן משחררות את הכסף, זה תהליך כזה שבסופו של דבר ילדים נופלים בין הכיסאות ואנחנו המלצנו ליצור מערך שבו יש קיצוץ אוטומטי של הרשות, כחלק מהתקציב של משרד הרווחה - - -

<קריאה: מדברים על 360?

יפעת שאשא ביטון: לא, אני מדברת על בכלל.

<קריאה: הוצאה לפנימיות.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רק הוצאה לפנימיות.

יפעת שאשא ביטון: יש מערך.

יפעת שאשא ביטון: זה גם הנושא של הועדות לצורך העניין במעונות וכל השירותים של ילדים בסיכון, בסופו של דבר מחייבים חתימה של גזבר, של רשות.

יפעת שאשא ביטון: צריך לראות איך אנחנו פותרים את זה, שזה לא יהיה נתון לשיקול דעתו של ראש עיר כזה או אחר, אלא ילד שנמצא בסיכון, יש קיזוז אוטומטי - - -

<רות דיין מדר: אז צריך לקיים על זה דיון נפרד ולהבין יותר.

יפעת שאשא ביטון: בשמחה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אז צריך לכתוב ואנחנו נקיים גם עם משרד הפנים וגם עם השלטון המקומי ועם כל הגופים הרלבנטיים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על עניין שהוא רוחבי, לא רק עניין של פנימיות, אלא בכלל, כבר מהגיל הרך, ילדים בסיכון, איך אנחנו מטפלים בהם.

יפעת שאשא ביטון: צריך לפנות למשרד הפנים, לראות איך מסדירים את מעמדם של ילדי עולים, הם מוגדרים היום כתיירים, לראות איך אנחנו באמת עושים הסדרה של הנושא.

יפעת שאשא ביטון: אני אישית פגשתי כמה כאלה בפנימיות.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר שכואב הלב, במיוחד בשלב שבו הם כבר צריכים להתגייס.

יפעת שאשא ביטון: הם היו טובים עד עכשיו, עכשיו כשהם באים להתגייס – האבא יהודי, האמא לא – אופס, הם לא רשאים.

יפעת שאשא ביטון: באמת, ילדים שהם מלח הארץ, חלק מאיתנו.

יפעת שאשא ביטון: אין שום סיבה שלא נסדיר את זה.

<קריאה: ומדינת ישראל כבר השקיעה בהם.

יפעת שאשא ביטון: כן, אני מטפלת בחלק מהמקרים ברמה אישית, אבל אני חושבת שצריכה להיות פה איזו שהיא התייחסות מערכתית.

יפעת שאשא ביטון: כמו שאמרתי, אני מברכת על הקמת הוועדה לפתרון חינוכי בפזורה הבדואית.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו אחת הבשורות שיוצאות מהוועדה הזו, ואני מקווה שבאמת אנחנו נתבשר גם על יציאה ליישום לקראת שנת הלימודים הקרובה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שנקיים דיון בנושא האפליקציה, נבין בעצם את המערך החדש של מאור – איך הוא עובד, מה נדרש לו כדי שיהיה אפשר לקדם את זה ואיפה אנחנו יכולים לסייע בקידום.

יפעת שאשא ביטון: והכי חשוב; איך אנחנו אחר כך מביאים את זה למודעות של כלל הציבור, כי זה שאנחנו יודעים והם יודעים זה לא מספיק.

יפעת שאשא ביטון: צריך ליצור מערך של הסברה לפחות ברמה התחלתית.

יפעת שאשא ביטון: והדבר האחרון זה בחינת הטיפול בילדי מהגרים, מבקשי מקלט.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו אפילו נקבע סיור במסגרת הוועדה, כדי לרדת ולראות באמת מה קורה שם ומשם איך אנחנו מתקדמים במתן טיפול ראוי.

יפעת שאשא ביטון: אני חייבת לציין, אני בררתי את הסיפור הזה גם בשיתוף עם יוניס"ף וגם היה לי שיח עם אגף מסילה בעיריית תל אביב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על אנשים שאי אפשר להוציא אותם מהארץ.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת על פי האמנה הבינלאומית הם חלק מכאן ואנחנו לא יכולים לשחרר אותם.

יפעת שאשא ביטון: אין להם ארץ מוצא ואנחנו צריכים לראות איך בנתונים האלה אנחנו בעצם נותנים את המיטב, כי בסופו של דבר הם יהיו חלק מהחברה העתידית שלנו ואנחנו רוצים אותם נורמטיביים, משתלבים, עצמאיים.

יפעת שאשא ביטון: ולכן אני רואה את זה כחלק גם מאחריות כוללת שלנו בהתייחסות לילדי מהגרים.

יפעת שאשא ביטון: המון תודה לכולכם ואנחנו ניפגש בדיונים הבאים.