ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 54, 2016-04-12 10:00

אורי מקלב: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח ישיבה של ועדת המדע והטכנולוגיה, היום יום שלישי, ד' בניסן התשע"ו, ה-12 באפריל 2016.

אורי מקלב: על סדר-יומנו הצעה לפינוי המכון הוולקני לחקר החקלאות.

אורי מקלב: ההצעה היא לדיון מהיר, של חבר הכנסת יואל חסון ושלי.

אורי מקלב: אנחנו מתכבדים בהשתתפות של השר בעצמו, שר החקלאות ופיתוח הכפר.

אורי מקלב: באת ממרחק לוועדה הזאת, מסיור רחוק.

אורי מקלב: גם ניסינו לתאם את זה כדי שתוכל להיות, היה חשוב לך להיות.

אורי מקלב: יש לנו באמת מגוון של מייצגים, אבי שמחון, ראש המועצה הלאומית לכלכלה מייצג את משרד ראש הממשלה, ועוד מוזמנים מכובדים.

אורי מקלב: נשתדל לתת לכולם לדבר במסגרת הזמן שיש לנו.

אורי מקלב: אפילו אני במקרה הזה לא אפתח את הדיון, אלא נהוג שמי שמציע דיון מהיר – הדיון הזה הוא במסגרת הצעה לדיון מהיר, ואנחנו מקיימים את הדיון ושוברים פגרה.

אורי מקלב: הכנסת נמצאת בפגרה, אבל בגלל חשיבות, דחיפות ונחיצות העניין על ציר שהממשלה אמורה לדון בנושא – אני לא יודע מתי, בוודאי נשמע ממך, אדוני השר – בכל אופן הוגשה הצעת מחליטים בעניין, את כל הדברים האלה תכף נבאר ונשמע.

אורי מקלב: בכל אופן ראינו מחויבות גדולה לקיים את הדיון עכשיו מייד בתחילת הפגרה.

אורי מקלב: ואדוני, חבר הכנסת יואל חסון, אתן לך לפתוח ואשלים, ואחרי זה השר.

אורי מקלב: בבקשה, יואל.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, על השתתפותך, חברי חברי הכנסת, אורחים, באמת חשבתי שנכון לקיים בכנסת בוועדת המדע והטכנולוגיה את הדיון, וגם מעקב על ההצעה והרעיון לפנות את מכון וולקני.

יואל חסון: קודם כול, כולנו יודעים את החשיבות של המכון הזה, אנחנו יודעים את ההיסטוריה, כולנו מכירים עד כמה – אם אני זוכר, משנת 1921 פעם ראשונה, עוד לפני קום המדינה בכלל כשהמכון הזה הוקם, ואחר כך כל התהליכים וההתקדמויות שהוא עבר מאז, ויש הרבה על מה להתגאות - על המכון הזה, על תוצאותיו, על פעולותיו.

יואל חסון: אפשר גם לומר – לפחות מהוצאות המחקר והפיתוח במדינת ישראל – ש-13% הלכו לחקלאות מתוך התקציב הזה של ה-13%, 32% עברו למכון הוולקני, יש הרבה פיתוחים חשובים גם ברמה המסחרית, וגם בכלל שיצאו מהמכון הזה.

יואל חסון: אני חייב לומר שכששמעתי פעם ראשונה על היוזמה הזאת, דבר ראשון שביקשתי זה באמת כשזה כבר היה, לבקש ולראות את הצעת החלטת המחליטים של הממשלה, וקצת אכזב אותי לראות שרואים שם פחות התייחסות למכון, פחות התייחסות לחשיבות של המכון, פחות התייחסות לאיך צריך לחזק את המכון ומה המשמעות של המעבר הזה, או מה המשמעות בכלל של ההתעסקות עם המכון, אלא יותר באמת החלטה שהיה בה סוג של היבט נדל"ני.

יואל חסון: נמצאת לי פה הצעת ההחלטה, ואני יכול לקרוא ש"שטח מכון וולקני כולל שטחים חקלאיים - - -

אורי אריאל: אין עדיין הצעת החלטה מסוכמת.

אורי אריאל: זו אחת ההצעות.

יואל חסון: זה מאתר הממשלה, אדוני.

אורי אריאל: סליחה, אדבר אחר כך.

אורי מקלב: חלק מהמטרה של הדיון הציבורי הפתוח הזה באמת לדעת איפה אנחנו עומדים - זה רעיון, זאת כוונה, זאת החלטה?

אורי אריאל: בסדר.

אורי מקלב: זה באמת חלק מהקיום של הדיון הזה.

יואל חסון: קודם כול – עוד פעם, אדוני השר, זה מאתר הממשלה – באמת מטרת הדיון היא לחקור את העניין לעומק ולבדוק.

יואל חסון: הדבר הראשון שאני רוצה לבדוק ולהבין זה קודם כול את המוטיבציה - מאיפה נולדה המוטיבציה?

יואל חסון: מה קרה שהתעוררו בוקר אחד והחליטו לעשות את המעבר הזה?

יואל חסון: אם המוטיבציה היא מוטיבציה נדל"נית והיא מוטיבציה תקציבית, אז אני גם רוצה לדעת את זה.

יואל חסון: ואם המוטיבציה היא באמת מוטיבציה עניינית של רצון מצד אחד לחזק את המכון, וגם מצד שני לחזק את הגליל, אז אני רוצה גם לדעת האם יש את התקציבים.

יואל חסון: האם האוצר יקצה את התקציבים שדרושים כדי לייצר את המעבר הזה?

יואל חסון: האם יקצו את התקציבים הנדרשים לעידוד ותמריצים לעובדים כדי שיעברו לעבוד שם או לקלוט עובדים, כמו שהממשלה אגב יודעת לייצר תמריצים למורים, לרופאים.

יואל חסון: האם יש אותה תוכנית מקבילה?

יואל חסון: האם במעבר הזה לא עלול להיות מצב שתוך כדי המעבר אנחנו יכולים לראות את ההתפוגגות של המכון בדרך לגליל?

יואל חסון: הרי אנחנו יודעים שהיו כוונות בעבר והיו ניסיונות בעבר לצמצם את תקציבו, לצמצם את פעולותיו, היו כל מיני יוזמות של האוצר בזמנו.

יואל חסון: אני רוצה להיות בטוח שהיוזמה הזאת היא לא יוזמה שמבקשת לחסל בשלבים את המכון הזה.

יואל חסון: צריך גם לומר דבר נוסף - גם בהחלטת הממשלה, או בהצעה שמציעים כאן, מדובר גם על העניין של מעבר בשלבים.

יואל חסון: מה זה מעבר בשלבים?

יואל חסון: מה המשמעות של מעבר בשלבים?

יואל חסון: איך זה ישפיע על עבודת המכון?

יואל חסון: איך זה ישפיע על התפקוד של המכון?

יואל חסון: איך זה ישפיע על כל הדבר הזה?

יואל חסון: תראו, אין באמת מערער ואין מי שיכול לערער על הרצון לחזק את הצפון, בוודאי את אצבע הגליל, על הרצון באמת לייצר מאזן חדש או מאזן טוב יותר מבחינת חלוקת המשאבים וחלוקת הצרכים בכל רחבי הארץ, ולא להתמקד כמובן במרכז הארץ, אין בזה בכלל שאלה, ואין בכלל ספק בדבר הזה.

יואל חסון: אבל אני באמת גם רוצה לוודא בדיון הזה – ואתם יודעים מה, אני בא בצורה נקייה ופתוחה, ואני מאמין שזה לא יהיה דיון ראשון, אני מקווה, אדוני היושב-ראש, שיהיה גם דיון מעקב על כל התהליך הזה – אני רוצה לוודא שלא משתמשים כאן בתואנה של הגליל כדי לייצר כאן קודם כול איזשהם אינטרסים נדל"ניים כדי לפנות פה קרקע.

יואל חסון: אגב לפי מה שאני יודע, גם אחרי שיחות עם ראש עיריית ראשון-לציון, וגם מדברים ששמעתי מאביגדור יצחקי, שאין שום כוונה לפתח שם ואין יכולת גם לפתח שם שום דבר מבחינה נדל"נית, וגם שתוכנית המתאר של ראשון-לציון כבר יצאה לדרך מזמן ונסגרה וחתומה ונעולה.

יואל חסון: אני שומע ויודע גם שמבחינת עיריית ראשון-לציון זה דבר שלא מקובל עליה, היא לא מוכנה לו בכלל.

אורי מקלב: יש מכתב מראש עיריית ראשון-לציון בו הוא כתב שהוא מתנגד נחרצות.

יואל חסון: כן, יש מכתב מראש העיר שאין לו שום רצון בזה.

אורי מקלב: אני פשוט אומר את זה גם כדי להביע את ההתנצלות שלו על זה שהוא לא היה יכול להגיע, אבל סגן ראש העיר מטעמו נמצא, אז נשמע גם את העמדה שלו.

יואל חסון: נשמע.

יואל חסון: יש פה כמה תהיות שאני מבקש לפתוח ולוודא.

יואל חסון: מדובר כאן באירוע משמעותי, זאת לא החלטה פשוטה.

יואל חסון: זה אירוע משמעותי שיש לו השלכות רוחב משמעותיות ביותר, גם מבחינת האינטרסים המחקריים והפיתוח של מדינת ישראל בתחום החקלאות, גם בנושא של מעמד העובדים במכון, וגם בנושא של העדפת הגליל.

יואל חסון: את כל הדברים האלה ביחד אנחנו צריכים לשקול לתוך איזשהו כלי אחד ולוודא שהדברים האלה נעשים, המוטיבציות הנכונות.

יואל חסון: ומשפט לסיום.

יואל חסון: צריך לקרוא היטב, אדוני השר, היית חבר כנסת שנים רבות לפני שהגעת לממשלה, כדאי לקרוא גם מאוד מאוד בעיון את המסמך ואת המחקר שעשה מרכז המחקר והמידע של הכנסת, שם באמת יש הערות מאוד מאוד חשובות, כולל גם התייחסויות, אדוני השר, שבאו מטעם המשרד שלך, שבאמת מעוררות תהייה ושאלה - האם אתם בכלל נערכתם כהלכה לרעיון הזה, האם זה לא איזה דבר כזה שנזרק לאוויר מוקדם מדי בלי שיש באמת הכנה, ובלי שבאמת יש תוכנית, ובלי שבאמת יש תקציב ויש נכונות אמיתית לראות את הדברים.

יואל חסון: ולא ירחק היום, אתם תגישו לדעתי, אדוני, לכנסת בעוד כמה חודשים הצעת תקציב, ואחד מהדרכים לראות את רצינות הממשלה זה לראות בתקציב 2017, 2018 העתידיים, אם בכלל הנושא הזה יכנס לספר התקציב.

אורי אריאל: אני שמח לשמוע שהאופוזיציה מבינה שיהיה תקציב לעוד שנתיים וממשיכים.

חיים ילין: לא, לא אומרים.

יואל חסון: זה אתם אומרים, אני לא יודע.

אורי אריאל: ככה הבנתי.

יואל חסון: אנחנו מקווים שלא.

אורי אריאל: לא נערבב את זה עכשיו.

חיים ילין: זה המחנה הציוני אמר, לא אנחנו.

יואל חסון: אנחנו לא מדברים כאן על דיון של אופוזיציה-קואליציה, אדוני.

יואל חסון: כרגע זה דיון אחר.

אורי אריאל: בסדר גמור.

יואל חסון: ואני בטוח שתרצו להעביר תקציב.

יואל חסון: ואם לא תעבירו אז בטוח אף מכון לא יעבור ושום דבר לא יקרה.

יואל חסון: ואם תעבירו תקציב ובתוך התקציב הזה חברי בגליל יראו, ואני אראה, שאין בכלל תקציבים לטובת הדבר הזה, ואין בכלל התייחסות בתקציב לדבר הזה, או אין תקציבים או מספרים משמעותיים, אז נבין שגם כל הדבר הזה היה סוג של בלון באוויר.

יואל חסון: ולכן, באנו באמת לשמוע ולהבין, ותודה רבה לך.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

אורי מקלב: בהמשך לדברים של חבר הכנסת יואל חסון שהגדיר היטב את מטרת הדיון המהיר, אנחנו מקיימים פעם ראשונה דיון ציבורי בנושא של העברה או הרצון או הרעיון או הכוונה או ההחלטה, שאנחנו גם את זה לא יודעים, אולי אף אחד עוד לא יודע על מה מדובר, ואלו חלק מהסיבות שאנחנו מקיימים את הדיון, וגם אתה באת בשביל זה, אדוני השר.

אורי מקלב: בכל מקרה, גם אם זאת כוונה או גם אם זאת החלטה או גם אם זה רעיון - על סמך מה, מה המצע של הרעיון או של ההחלטה?

אורי מקלב: אם נעשו בדיקות, מה ההשלכות?

אורי מקלב: מה ההיתכנות של הדבר הזה מכמה סיבות שיש, ומה ההשלכות על המחקר החקלאי בארץ?

אורי מקלב: וגם, כמובן שאסור לנו לשכוח מה ההשלכות לגבי העובדים של המכון, שזה גם חלק מהעניין.

אורי מקלב: מטבע הדברים, אדוני השר וחברי, כל עקירה של נטוע, תרתי משמע במקרה הזה, זה הימור מסוים.

אורי מקלב: מהמרים שמזיזים דבר ממקום למקום, והשאלה כאן במקרה הזה - מה מוביל אותנו?

אורי מקלב: ואם הכול בשקלול נלקח בחשבון.

אורי מקלב: אם המטרה היא חיזוק הגליל, האם נעשו כל הבדיקות אם אנחנו מחזקים אותו עם דבר חזק כפי שהוא היום, או שאנחנו מחזקים אותו עם דבר שיכול להיות מאוד מוחלש, ואז לא נגרום באמת לחיזוק הגליל.

אורי מקלב: בזה באמת צריך לבדוק את ההיתכנות.

אורי מקלב: אם המטרה היא, שאני גם שומע אותה ברקע, שזה חלק ממציאת פתרונות דיור וטיפול במשבר בדיור, צריך לראות באמת אם יש היתכנות.

אורי מקלב: מעיריית ראשון-לציון יש לנו באמת דברים ברורים שהם לא ייתנו ולא נראה להם שיהיה אפשר לפתור בזה.

אורי מקלב: אם לא יהיה פתרון של דיור גם אין היתכנות כלכלית לכאורה להעביר את המכון.

אורי מקלב: או שההחלטה להעביר את המכון היא בין כך ובין כך וזה לא משנה אם יש היתכנות כלכלית או לא.

אורי מקלב: אני חושב שאת הדברים האלה גם צריך לבדוק.

אורי מקלב: ואני גם חייב להעלות עוד משהו במסגרת פניות של אנשים אלי, ואני מניח שיהיו אנשים שיתייחסו לכך.

אורי מקלב: יש איזה הרגשה שזה חלק מתהליך שנוגע בכל נושא החקלאות בארץ, אם אנחנו מדברים היום ונוגעים בכל נושאי החקלאות בארץ – בין אם זה בענף הלול ובין אם זה בענף החלב, ובעוד ענפי חקלאות – יש טענה מצד אחד שאנחנו הולכים להחליש מאוד את הענף הזה בלשון המעטה, אז יכול להיות שבאמת המכון עצמו הוא גם מיותר, אולי הוא במתכונת קטנה יותר.

אורי מקלב: גם אבקש ממשרד החקלאות, אדוני השר, להתייחס, הייתה כאן פנייה שמדובר על כך שרוצים לבסס את כל המחקר החקלאי בארץ על מיקור חוץ ולא על מקור פנים.

אורי אריאל: בשביל זה צריך יותר זמן.

אורי אריאל: אתה פותח את הדיון לאפיקים רחבים.

אורי אריאל: אין בעיה.

אורי מקלב: יש אנשים שוודאי ירצו, אני רק אומר על מה נמקד את הדיון אם זה חלק מהסיבה.

אורי מקלב: אולי הסיבה היא בגלל שהמכון הוולקני לא נחשב, אין לו עבר ואולי רואים שאין לו עתיד, אז גם צריך להגיד את זה.

אורי מקלב: אם רואים שהמכון לא ממלא את היעדים שלו, ואמר את זה חבר הכנסת חסון בדברי הפתיחה שלו, אנחנו יוצאים מנקודת הנחה והערכה מאוד גדולה לעבודת המכון הוולקני.

אורי מקלב: אנחנו כוועדת המדע לא פעם מעלים את התועלת הגדולה ואת התרומה הגדולה של המכון הוולקני בחקר החקלאות, בנושא החקלאות, בחשיבות של החקלאות בארץ, אנחנו רואים את הנושא הזה כחלק מהעניין.

אורי מקלב: עוד נקודה אחת.

אורי מקלב: יש את דוח קנדל מ-2011 שגם דיבר והתייחס לאחר מחקר לנושא הזה, ואני מבין שאבי שמחון שנמצא פה.

אורי מקלב: אתה מייצג גם את אותו דוח או שאתה היום מגיע ממשרד ראש הממשלה?

<אבי שמחון: אני ראש המועצה הלאומית לכלכלה, והתבקשתי על-ידי ראש הממשלה לבחון את ההשפעה של המעבר.

אורי מקלב: דוח קנדל נעשה במסגרת המועצה לכלכלה.

<אבי שמחון: כמובן שקראתי אותו כמו הרבה דוחות אחרים, והוא חשוב - - -

אורי מקלב: מכיוון שהמועצה עמדה מאחורי הדוח הזה, אז גם לא.

<יורם קפולניק: כבוד היושב-ראש - - -

אורי מקלב: סליחה, ממש לא.

אורי מקלב: קודם כול נשמע את השר, ואחרי זה ניתן לפי סדר הדוברים.

אורי מקלב: מי שרוצה להירשם אז אפשר דרך מנהלת הוועדה ענת לוי, בבקשה להעביר לה פתק.

אורי מקלב: אדוני השר, המיקרופון לרשותך.

אורי אריאל: תודה רבה, בוקר טוב, תודה למציג, חבר הכנסת חסון וחבר הכנסת מקלב, גם כיושב-ראש הוועדה.

אורי אריאל: ההשתתפות הערה פה של אנשים, שאני רואה מכל מיני אגפים וכדומה, מעידה אכן על החשיבות, ואני שמח על הדיון הזה.

אורי אריאל: וגם אני אישית באתי לפה כי אני חושב שזה באמת לא עוד דיון אחד מני רבים בנושאים רבים, וכולם חשובים, אבל פה יש דבר שאני חושב שהוא אסטרטגי, הוא ברמה לאומית, ולכן ההתייחסות של כולנו פה, אני חושב, ככה.

אורי אריאל: נתחיל ונאמר ליושב-ראש שגם שאל וגם ענה, אני מצטרף לתשובתך, המכון הוולקני הוא מהמכונים היותר טובים לחקלאות בעולם.

אורי אריאל: לא בארץ, אלא בעולם.

אורי אריאל: אני אומר את זה כי הדברים מפורסמים, אני אומר את זה כי הייתי גם בסין וגם בהודו עכשיו בחודשים האחרונים.

אורי אריאל: בהודו לפני שבוע, ואכן יש למכון הוולקני, יושב פה פרופ' יורם קפולניק ואנשים נוספים מהמכון, תסלחו לי, לא אזכיר את כולם עכשיו, ואכן מגיעה להם הברכה.

אורי אריאל: אם אתה שואל אותי, גם התהילה.

אורי אריאל: וכמובן לקודמיהם, נתחיל בראשון שייסד, פרופ' אליעזר וולקן, לימים זה נעשה וולקני, זה נוח יותר להגיד, ודורות של חוקרים, זה הצטברות של ידע, שימורו ופיתוחו בעיקר על-ידי דורות של חוקרים מכיוונים שונים יחד עם משרד החקלאות, מדינת ישראל.

אורי אריאל: את עניין הזה אני יכול להגיד בבטחה מתוך ידיעה שהפסוק "כי מציון תצא תורה" התקיים בנו גם בארץ וגם בחוץ-לארץ, וזאת הזדמנות מצוינת להגיד פה בכנסת תודה רבה לכל העובדים, לכל החוקרים.

אורי אריאל: צריך לזכור, למי שלא יודע, שלמכון הוולקני יש כמה סניפים, אחד בצפון והשני בגילת בדרום, והשלישי מבחינתנו זה מלח"י - מכון לחקר ימים ואגמים באילת, שזאת נישה מיוחדת במינה.

אורי אריאל: לא אתעכב עכשיו, כל מי שרוצה יכנס לאתרים, אפשר לקרוא על העבודה שעושים שם ועל ההישגים שיש שם, ואכן הם רבים, רבים מאוד, הזמן קצר מלמנות אותם.

אורי אריאל: אומר במילה דבר שלא חשבתי שנתעסק אתו.

אורי אריאל: אין שום קשר לתרעומת שיש לחקלאים בצפון על נושא הביצים, ואני מציע להפריד.

אורי אריאל: אם רוצים עכשיו לדון בכל נושא החקלאות אני עומד לרשותכם, יש לי מה להגיד.

אורי אריאל: אני מציע להתמקד בדיון הזה, כי מהסלט הזה זה לא יצא טוב, בסדר?

יואל חסון: נכון.

יואל חסון: נתמקד בוולקני.

אורי אריאל: זה יכניס קצת מלח, זה ישפוך שמן, זה לא יצא טוב.

אורי אריאל: אני מוכן לבוא לעוד דיון אם אתם רוצים שאבוא לדיון על הביצים.

אורי אריאל: תראו, לפני שבוע, אבל ממש לפני שבוע, שבוע זה שבעה ימים, הוספנו מכסות ביצים ליישובי הגדר על גבול הלבנון - זה לחזק את היישובים או להחליש אותם?

אורי אריאל: מה זה הדיבורים האלה?

אורי אריאל: מה זה הדבר הזה בכלל?

אורי אריאל: תסלחו לי, באמת, ידידי רעי החקלאים שאנחנו עובדים אתם ביחד, אנחנו משרד החקלאות ואנחנו עובדים עם החקלאים.

אורי אריאל: יושב פה חבר הכנסת לשעבר אבו וילן, אנחנו עושים את הדיונים ביחד עם האוצר.

אורי אריאל: כן, אישרנו להגדיל לפסח את מכסת הביצים ביבוא.

אורי אריאל: מה לא ברור?

אורי אריאל: עושים את זה כל השנים.

אורי אריאל: נכון, עשו פחות, אנחנו הגדלנו, כי היה לנו ניסיון רע בחגי תשרי, היה חסר.

אורי אריאל: זה מוגבל בזמן וזה מוגבל בכמות, אז על זה התרעומת?

אורי אריאל: הבנתי.

אורי אריאל: בסדר.

אורי אריאל: ואז עוברים כמובן, נסחפים למילים שאני לא רוצה לחזור עליהם, ולא רוצה – אני לא תופס אף אחד בשעת צערו, גם לא איזה חוקר שאומר חיזבאללה.

אורי אריאל: אני יודע.

אורי אריאל: חברים, בואו נרגיע.

אורי אריאל: דיון - דיון, ויכוח - במאה אחוז בסדר, ביקורת - מצוין.

אורי אריאל: אני מקשיב.

אורי אריאל: אני יושב אתכם פה, אני לא יכול להגיד עד הסוף כי אני לא יודע מתי זה יסתיים פה, אשתדל לשבת כמה שאפשר, כל זה בסדר גמור.

אורי אריאל: ואחד הדיונים התקיים פה בראשותך.

אורי אריאל: בין זה לבין מתחילים במילים, זה פוגע באומרים יותר מאשר על מי שאומרים את זה.

אורי אריאל: בסדר?

אורי אריאל: ותרשו לי, אם מותר לי להגיד, אשתדל בכל אופן לא לפגוע באף אחד.

אורי אריאל: אני רוצה להתחיל דווקא בעובדים.

אורי אריאל: אני חושב שהעובדים הם ליבת העניין.

אורי אריאל: לא המעבדה הזו, וכזו, ויש שם מיקרוסקופ יותר טוב ופחות טוב.

אורי אריאל: בטח שזה חשוב.

אורי אריאל: אגע בזה תכף.

אורי אריאל: באמת, ליבת העניין והתנאי, תנאי הכרחי, אי-אפשר בלעדיו, זה העובדים.

אורי אריאל: כשאני אומר עובדים, זה חוקרים ועובדי מעבדות, ועובדים מינהליים, כולם.

אורי אריאל: כל האורגן הזה שמונה כמה מאות אנשים.

אורי אריאל: לצערי, כל שנה מקצצים במסגרת התקנים כמו בכל הממשלה, אבל אלו מאות עובדים.

אורי אריאל: דרך אגב, בכל האתרים ביחד, יש את האתר המרכזי בבית-דגן, זה באמת שייך לראשון-לציון, אבל זה נקרא "בית-דגן", אבל זה שייך מוניציפלית לראשון-לציון, ובנוה-יער ובגילת ובמלח"י הם ליבת העניין.

אורי אריאל: אמרנו להם – ואני אומר גם פה בוועדה – הדברים ייעשו בתיאום אתם, זה לא אומר שעל כל דבר מסכימים.

אורי אריאל: לא הדברים שמתכוונים לגנוב את מישהו מאחור ולא כחש ולא כזב ולא כלום.

אורי אריאל: הודענו מראש על הדברים האלה להסתדרות החדשה בישראל, וחשבנו – הייתה פה איזו תקלה כנראה – חשבנו שהם יחלו עם המגעים עם העובדים, הם כנראה חשבו שאנחנו נתחיל.

אורי אריאל: בקיצור, זה לא הגיע בצורה מסודרת וטובה לעובדים, והדברים האלה יתוקנו.

אורי אריאל: כבר בימים הקרובים תהיה ישיבה עם יושב-ראש ההסתדרות ועם אנשיו ועם ועדי העובדים – יש כמה, דרך אגב, לא חשוב, זה עניינם של העובדים – במכון הוולקני וגם במשרד החקלאות, ומבחינתי הדברים ייעשו תוך כדי הידברות.

אורי אריאל: ניסינו כמה פעמים לשבת, קיבלנו הודעה שאם לא נבטל את זה ואם לא נעשה ככה.

אורי אריאל: בסדר, אנחנו לא עובדים תחת אולטימטומים וגם לא תנאים מוקדמים.

אורי אריאל: עם כל הכבוד לכולם, לדבר - זה לא מישהו עושה למישהו טובה, מדברים.

אורי אריאל: אפשר לא להסכים על שום דבר, להגיד: אנחנו לא מדברים עד שיקרה משהו שאחד יכתיב לשני – אני אומר את זה לשני הצדדים, קודם כול לעצמי – לא נראה לי מתאים, לא נראה לי שמכבד אותנו.

אורי אריאל: אני מציע שכן נדבר.

אורי אריאל: בכל מקרה, תהיה ישיבה בימים הקרובים עם ההסתדרות ונעשה את זה יחד אתם.

אורי אריאל: ואני עונה לשאלתך, חבר הכנסת חסון, כן, אומרים לי בהסתדרות – לא ראיתי, ביקשתי חבר, לא ראיתי – שיש הסכם עם הממשלה מה זה אומר שמעתיקים מוסד מעל x קילומטרים, לא מדובר על שני קילומטר בתוך העיר או משהו, מהסוג הזה.

אורי אריאל: אמרתי: כל מה שיש בהסכם – שזה כולל דמי מעבר ופיתוח, לא יודע, אני לא רוצה להגיד כי לא ראיתי, אמרו לי – נכבד את זה.

אורי אריאל: אנחנו נכבד את זה.

אורי אריאל: אם זה אומר לתת תנאים בדיור, לתת זה.

אורי אריאל: כל פעם שיהיה משהו שנמצא בתוך הסכם קיים, אנחנו נכבד את ההסכם.

אורי מקלב: אבל, אדוני השר, הייתה איזה תגובה, אני לא יודע אם של המשרד שלך באופן ישיר או שלך, אני חושב שמשרד החקלאות הגיב שגם את בה"ד 4 העברנו, העברנו מחנות צבא, אבל נקודת המוצא שלנו של להביא דבר אזרחי, ממש אין לזה שום דמיון להעברה של דברים צבאיים.

אורי אריאל: מה הקשר?

אורי אריאל: אני לא אמרתי את זה והמשרד לא אמר את זה.

אורי אריאל: תראו, היושב-ראש, ברשותך, בואו אם אפשר, תנו לי לסיים, זה ייקח כמה דקות.

אורי מקלב: תסיים, בבקשה.

אורי אריאל: אחרי זה תשאלו אותי מה שאתם רוצים.

אורי אריאל: לא אמרתי שום דבר על בה"ד 4, לא יודע איפה זה בה"ד 4.

אורי אריאל: נדמה לי שזה בכלל ב"שטוחים".

אורי אריאל: מה זה קשור?

אורי אריאל: לא העבירו את בה"ד 4 לשום מקום.

אורי מקלב: אבל לעיר הבה"דים אני מתכוון.

איל בן ראובן: עיר הבה"דים זה לא בה"ד 4.

אורי מקלב: בה"ד 4.

אורי מקלב: את עיר הבה"דים, סליחה.

אורי מקלב: כשהעבירו את עיר הבה"דים, זאת העברה - - -

איל בן ראובן: זאת דוגמה בסדר, דרך אגב.

איל בן ראובן: גם את 8200 מעבירים, עם אנשים מאוד מתוחכמים ומאות חוקרים וכל מיני דברים כאלה.

איל בן ראובן: ומעבירים את זה כדי - - -

אורי מקלב: אני אתן לך, חבר הכנסת איל בן ראובן, אתן לך את רשות הדיבור, אתה רשום אצלי.

אורי מקלב: אבל ההערה הייתה שאין דמיון ממש לדבר צבאי שמעבירים.

אורי אריאל: אני מסכים.

אורי אריאל: א', הציטוט לא בא ממני, אני משתדל לזכור את מה שאני אומר, ולא בא לפי דעתי ממשרד החקלאות.

אורי אריאל: מישהו עלום שם אומר משהו, חבר'ה, תסלחו לי, עם כל הכבוד, אני מוכן לבדוק כל דבר.

אורי אריאל: זה לא בא מאתנו, זאת לא עמדתי.

אורי אריאל: אזרחים, יש כלפיהם התנהלות שונה מאשר כלפי אנשי כוחות הביטחון.

אורי אריאל: האלוף במילואים איל בן ראובן, אפשר להגיד לו פעם: תהיה בחזית הצפון והוא רץ עם משפחתו, ואחרי שלוש שנים הוא בדרום.

אורי אריאל: אלה חיים אחרים, שאני מאוד מכבד, הם משמשים בעיני לדוגמה ולמופת, אבל אנחנו לא מצפים שעם אזרחים זה יקרה ככה, ובצדק.

אורי אריאל: אמרתי, אבל יש עיגון, שנייה לפני שאמרתי, יש עיגון בין ההסתדרות לבין הממשלה על התנאים - מה לא ברור?

אורי אריאל: אני לא יודע בדיוק את התנאים, אבל אני אבדוק.

אורי אריאל: אז אני אומר שלוש פעמים שנכבד את זה.

אורי אריאל: אני חוזר פעם רביעית - כן, נכבד את זה ב-100%, אם אפשר ב-120%, כן, אז ניתן עוד קצת.

<משה פליישמן: אדוני השר, מה שלא ברור זה למה לעשות את זה.

אורי מקלב: סליחה, סליחה, ממש לא.

אורי מקלב: ממש לא.

אורי מקלב: סליחה.

אורי מקלב: אין קריאות ביניים, יש רק רשות דיבור.

אורי מקלב: רק כדי לא לסטות מהנושא, באמת מרכז המידע והמחקר מביא לנו את מכתב לשכת המנכ"ל של משרד החקלאות ופיתוח הכפר, ולא סתם אמרתי את זה: "היוזמה להעתקת מינהל המחקר נולדה מתוך הבנת הצורך לחיזוק הפריפריה באמצעות גופים משמעותיים אשר ימשכו לאזור אוכלוסייה חזקה".

אורי מקלב: "עבודה בנושא זה בוצעה על-ידי ראשי רשויות בגליל", "והיא מהווה המשך למדיניות דוגמת העתקת בסיסי צה"ל לדרום הארץ".

אורי אריאל: אני לא יודע.

אורי אריאל: סליחה.

אורי מקלב: במסמך זה היה, ואני חושב שזה נמצא גם בהצעה.

<אבי שמחון: גם בטיוטת הצעת מחליטים זה מופיע.

אורי מקלב: גם בטיוטה של המחליטים.

אורי מקלב: זה לא נאמר סתם.

אורי אריאל: אני מבין ואני אסביר.

אורי אריאל: מה שפה כתוב זה בעקבות המעבר של צה"ל לנגב, מה שנקרא "צה"ל עולה לנגב".

אורי אריאל: הסתבר באיזשהו שלב, משהו לפני כשלוש שנים בערך, שאחרי כל ההשקעות שעושים, זה סדר גודל של 20 ומשהו מיליארד שקל - -

חיים ילין: שלא מעתיקים את המגורים.

אורי אריאל: - - שחסרים כמה מאות מיליוני שקלים שעוצרים את המעבר, והם חסרים דווקא לעניינים אזרחיים, נקרא להם, קרי; איפה תשב אשת איש צבא הקבע בבית-קפה.

אורי אריאל: איפה יהיה לה בית-קפה, איפה יהיה לה חינוך לילדים, והאם תהיה שם מרפאה.

אורי אריאל: האם יש שם שירותים.

אורי אריאל: אם לא יהיו לה א', ב', ג', ד' אזרחיים, היא כנראה לא תעבור.

אורי אריאל: וזה לא משנה אם הרכבת מהירה והיא קצרה, וכל מיני סיפורים.

חיים ילין: או הוא.

חיים ילין: אולי היא בקבע, הוא רוצה בית-קפה.

אורי אריאל: אמרנו שהלקח האזרחי הזה צריך לעמוד מול עינינו בדיונים על המעבר במובן הזה שאתה אומר:

אורי אריאל: בוא נעבור למקום זה או אחר, צריך לבדוק את כל השירותים ולא רק - - -

יואל חסון: מזה בדיוק אנחנו חוששים.

יואל חסון: שלא יקרה אותו דבר כמו שקרה פה.

אורי אריאל: רגע.

אורי אריאל: אז אני אומר, לכן הביטוי הזה, ואני עומד על זה - כן, בעבודת ההכנה נבחן ונתקצב דברים בתכנון ממשלתי, בראייה ממשלתית, כדי לראות שבמקומות שעוברים אליהם יש את התמיכה האזרחית הכוללת - ממרפאות, גני-ילדים, מעונות, לא יודע, כל מה שצריך כדי שהחיים שיהיו למי שעובר – דרך אגב, מדברים על לעבור זה שנים רבות.

אורי אריאל: חלק גדול מהחוקרים ייצאו לפנסיה, זה לא חל עליהם.

אורי אריאל: אנחנו לא מדברים על שנתיים-שלוש, כל אחד שמבין קצת בפרויקטים האלה יודע שזה הרבה שנים.

אורי אריאל: זאת הכוונה כשאומרים שלמדנו מהצבא, זה זה.

אורי אריאל: זה לא מעבר שאפשר לטלטל אנשים.

אורי אריאל: עכשיו אני חוזר רגע לעניין.

אורי אריאל: מעבר לחיזוק הצפון – שאני חושב שזה מובן, אמר את זה גם חבר הכנסת חסון – אני לא חושב שצריך להסביר עכשיו בדיוק מה זה יעשה.

אורי אריאל: תראו, יש גם ניסיון - הפקולטה לרפואה בצפת לא אמרה לצפת: יש שם איזה מוקד ידע לאומי ברפואה.

אורי אריאל: לא.

אורי אריאל: ממש לא.

<יורם קפולניק: לא סגרו את "איכילוב".

אורי מקלב: סליחה, סליחה.

<קריאות: - - -

<משה ראובני: היא לא עברה.

<משה ראובני: היא הוקמה מחדש.

אורי מקלב: סליחה.

<נורית צור-רבינו: גם את בר-אילן, את בר-אילן לא סגרו.

אורי אריאל: נכון.

אורי אריאל: אני מסכים.

אורי אריאל: נכון.

אורי אריאל: הערה נכונה.

אורי אריאל: ההקמה – סליחה, לא ההעברה – אני מקבל את ההערה.

<קריאה: זה גם לא היה מוצלח כל כך.

אורי אריאל: או, עכשיו הגיעו המקטרגים.

אורי אריאל: יפה.

אורי מקלב: רבותי, אני מאוד מבקש.

אורי אריאל: רגע.

אורי אריאל: אני מקבל את ההערה.

אורי אריאל: נכון.

אורי מקלב: אני מאוד מבקש, אם אתם רוצים שנקיים דיון מסודר - בלי קריאות ביניים, ממש לא.

אורי מקלב: לא הערות לדברי השר וגם לא הערות לדברים של דוברים אחרים.

אורי אריאל: בר-אילן, כמדיניות ממשלתית – לא נולד אצלה כי הם לא ידעו מה לעשות – כמדיניות ממשלתית כדי לחזק את הצפון הממשלה אמרה: נקים פקולטה לרפואה בצפת.

אורי אריאל: יכול להיות שהיא לא הכי טובה, היא תהיה הכי טובה למי שיש לו הערות על הטיב.

אורי אריאל: תעזוב, שהיא תהיה טובה, אני לא יודע.

אורי אריאל: אני לא רוצה להיכנס לזה, וודאי לא אשמיץ אף אחד שעובד ומקים משהו חדש בסדר גודל כל כך חשוב.

אורי אריאל: אז זה משהו שדומה, זה לא אותו הדבר.

אורי אריאל: אני מסכים.

אורי אריאל: מקבל את ההערה.

אורי אריאל: זה דומה במובן שהממשלה רוצה לחזק את הצפון.

אורי אריאל: עכשיו אני אומר לכם, בניגוד למה שנשמע ואולי גם יישמע פה, אם אני יודע את הדעות של חברי ממכון וולקני ואחרים, לא רק שזה לא יחליש את המכון, זה יחזק את המכון, כי יוקם מכון הכי מודרני, הכי חדיש, הכי מוצלח, שאין שום סיכוי בעולם שזה היה קורה לולא המעבר.

<קריאה: בלי חוקרים.

אורי מקלב: סליחה.

אורי מקלב: ממש לא.

אורי מקלב: אני לא רוצה לאלץ להשתמש בכלי שיש לי להוציא אנשים.

אורי אריאל: והמציאות הזאת תוביל את המכון הוולקני למכון עוד הרבה יותר טוב.

אורי אריאל: עכשיו אומרים: אבל לא יהיו סטודנטים, נניח.

אורי אריאל: שמעתי טענה כזאת.

אורי אריאל: יהיו סטודנטים.

אורי אריאל: יש סטודנטים בנוה-יער, יש סטודנטים בקריית-שמונה, יש סטודנטים, יהיו סטודנטים.

אורי אריאל: אנחנו עוד לא יודעים איפה זה יוקם, דרך אגב.

אורי אריאל: הצפון, זה לא אומר דווקא בקריית-שמונה.

אורי אריאל: אני מעדכן שיש כרגע פניות אלינו מאצבע הגליל, מהמועצה האזורית ליד עכו.

<גיורא זלץ: מטה אשר.

אורי אריאל: ממטה אשר, מעפולה ומנצרת-עילית.

חיים ילין: גליל תחתון וגליל עליון.

אורי אריאל: אל תעזור לי.

אורי אריאל: שנייה, חיים.

אורי אריאל: אני אומר שכל מידע שיש לי יהיה אצלכם, אין לי שום מידע - - -

יואל חסון: זאת אומרת, אתם אפילו לא יודעים איפה אתם רוצים לשים את זה.

אורי אריאל: להפך, אנחנו רוצים שתהיה ועדת מנכ"לים שתבחן את זה.

אורי אריאל: סליחה, יכול להיות שיש פה איזו אי-הבנה בסיסית.

אורי אריאל: אני מבין עכשיו את מה שאמרת קודם.

אורי אריאל: חברים, אנחנו לא באים לפה ומחליטים - הכול ידוע, רק מישהו שיחתום למטה והכול יהיה בסדר.

אורי אריאל: לא.

אורי אריאל: אנחנו בתחילת הדרך.

<משה ראובני: זה לא מה שכתוב בהצעה.

אורי אריאל: בתחילת ההידברות.

אורי אריאל: הצעת המחליטים שבה אתה מחזיק, נכון, בסדר, זה פורסם, אני לא חושב שהמצאת משהו, אלא במובן הזה שעוד דנים.

אורי אריאל: אני אומר לך, כי אנחנו עוד מדברים בינינו בין המשרדים, אבל זה הכיוון.

אורי אריאל: גם זה.

אורי אריאל: אני לא אומר לך שיהיה משהו אחר לגמרי.

אורי אריאל: בא לומר: מקימים ועדת מנכ"לים – נדמה לי שלא מופיע שם משרד המדע, ואנחנו רוצים את משרד המדע בפנים, כי הוא בהחלט פקטור, ואנחנו מוכנים לאחרים, אבל אנחנו לא חוסמים פה, אנחנו לא סוגרים את הרשימה.

אורי אריאל: אנחנו רוצים להקים ועדה שתביא ותכין בחודשים הקרובים את כל החומרים, תביא לממשלה דבר יותר מוכן.

אורי אריאל: כן, זה המצב כרגע.

אורי אריאל: שיהיה ברור לכולם, אין החלטה לאן הולכים ואיך הולכים.

יואל חסון: אז זה לא עולה ביום ראשון לממשלה.

אורי אריאל: זה לא עולה ביום ראשון הזה.

אורי אריאל: ישיבת הממשלה ביום ראשון הזה תהיה בצפון, במגמה לחזק את הצפון.

יואל חסון: איפה?

אורי אריאל: אבל זה כנראה לא יעלה, אלא אם נצטרך לשנות את זה.

אורי אריאל: יש לנו איזה חשיבה שהיה טוב שזה יעלה, אבל כנראה שלא.

אורי אריאל: נכון לרגע זה זה לא על סדר-יומה של הממשלה שמתכנסת ביום ראשון בצפון.

אורי אריאל: מטעמי ביטחון אני לא יכול להגיד לכם אם זה באזור דמשק או חאלב או מקום אחר.

חיים ילין: או בהר דב.

אורי אריאל: או בהר דוב.

אורי אריאל: אז אמרו שאסור להגיד איפה.

אורי אריאל: בצפון.

אורי אריאל: הצפון זה מקום טוב.

אורי אריאל: למיטב ידיעתי זה לא עולה ביום ראשון.

אורי אריאל: יכול להיות שינוי, אני אומר שאנחנו עמלים, כי מתאים שתהיה החלטה כזאת ביום שהממשלה בצפון.

אורי אריאל: אני רוצה להתקדם.

אורי אריאל: ברשות החברים, תראו, הייתה ידיעה בתקשורת שאנשי האוצר לא יודעים, לא שמעו.

אורי אריאל: הנני להודיע הודעה רבה לאורייתא, כך אומרים?

אורי אריאל: כן?

אורי אריאל: שאנשי האוצר יודעים גם יודעים, מלווים את זה.

אורי אריאל: יכול להיות ששאלו מי זה אנשי האוצר.

אורי אריאל: יש כאלה, כאלה, אני לא יודע את מי שאלו.

אורי אריאל: אין שמות.

אורי אריאל: בכלל, זאת מין תכונה חדשה – לא חדשה, ותיקה – בכירים באוצר אומרים, ובכירים בחקלאות חושבים, יש שמות.

אורי מקלב: אני רק רוצה להגיד לך שאתמול הוועדה ניסתה לתאם בין משרד האוצר ומינהל תכנון את הגעתם לוועדה, אז הם ענו שלכל - - -

<יורם קפולניק: הם נמצאים בחדר.

אורי מקלב: סליחה.

אורי מקלב: בסדר.

אורי מקלב: אני קודם כול אומר מה הייתה התשובה.

אורי אריאל: מי זה מהאוצר?

אורי מקלב: התשובה הייתה שאין שום השלכה, לא כלכלית ולא תכנונית על המעבר הזה, לכן הם לא רואים צורך להגיע לוועדה, אבל בסוף שכנענו אותם.

יואל חסון: אבל הם שמים את הכסף.

יואל חסון: את הכסף הם צריכים לשים.

אורי מקלב: חבר הכנסת יואל חסון, שכנענו אותם שיש לזה השלכה כלכלית, אומנם קטנה של כמה מיליארדים, אבל יש לזה השלכה כלכלית.

יואל חסון: אז הם באו?

יואל חסון: הם פה?

אורי מקלב: אני מבין שכן.

אורי מקלב: בסופו של דבר שכנענו אותם להגיע.

אורי מקלב: וגם אין שום השלכה תכנונית, לכן הם לא רצו.

יואל חסון: זה שהם לא רצו לבוא, אדוני, זה קצת מראה עד כמה הם "מגויסים" לרעיון.

אורי מקלב: אנחנו רוצים היתכנות רעיונית, אבל עדיין לא נעשתה.

יואל חסון: אנחנו מכירים את האוצר, כשהוא מגויס לרעיון הוא מגיע, באבו אבוהה מגיע.

אורי מקלב: חבר הכנסת חסון, אנחנו עדיין בישיבה שלא עוברת את הקואליציה והאופוזיציה.

אורי אריאל: אדוני, אני אומר לכם שבכירי האוצר – אני לקראת סיום, חבר הכנסת – ובכירי המינהל לתכנון יודעים גם יודעים.

אורי אריאל: כל מי שיאמר אחרת, אומר בזהירות, הוא לא מדייק.

יואל חסון: יודעים אך לא מגויסים.

אורי אריאל: לא אמרתי מגויסים, זה לא צבא.

אורי אריאל: כבר הסכמנו שצבא זה דבר אחד, ואנחנו באזרחות, חבר הכנסת חסון.

אורי אריאל: אנחנו לא מגייסים.

אורי אריאל: כמו שהתפרסם – רק נחזור ונאמר את זה מידיעה אישית, כן, ראש הממשלה, כמו השר אריה דרעי שהוא שר הפנים ושר הנגב והגליל והפריפריה, תומכים.

אורי אריאל: הדברים נאמרו גם בישיבת ממשלה שנערכה בט"ו בשבט שהמכון הוולקני הציג בממשלה חלק קטן מאוד מהישגיו הגדולים מאוד והיפים מאוד, המרשימים, נאמר על-ידי ראש הממשלה בצורה שאי-אפשר שלא היה להבין אותה, זה לא סוד, זה לא נעשה בלילה, התעוררנו וכו'.

אורי אריאל: אנחנו מתכוונים לפתח מאוד את השלוחות בגילת ובמלח"י באילת.

אורי אריאל: במלח"י מדובר על תוכנית – סליחה, על טיוטת תוכנית קיימת שאני מקווה שתובא בחודשים הקרובים, על השקעה של כ-100 מיליון שקל בתשתית, שזה סכום שהם לא ראו מימי חייהם, ותוספת תקנים וכסף למחקר על-ידי חוקרים בעיקר בנושא ביצי דגים, דגיגים, ובנושא אצות.

אורי אריאל: מי שדרך אגב מגיע לאילת, רובכם אני חושב שמגיעים, תקפצו למלח"י, תיהנו.

אורי אריאל: תיהנו מוולקני, בהחלט.

אורי אריאל: אגף לא מוכר, לא כל כך מגיעים אליו, הוא יוצא דופן בהישגים שלו בעניינים, ושווה לראות.

אורי אריאל: אנחנו מתכוונים בחודשים הקרובים להביא הצעת החלטה ותקצוב, כל מה שנובע מזה, אנחנו לא עושים החלטות בלי שיש לנו כוונה שמשהו יקרה.

אורי אריאל: וכמובן בגילת, שיש כבר פיתוח שמכון וולקני עשה גם, גם הביא תורמים וגם פיתח וגם חוקרים – דרך אגב, בסוגריים, בשילוב יפה ומוצלח של סטודנטים בדואים מהפזורה שהולך ומתעצם, אבל זה בסוגריים, זה לא הנושא שלנו.

אורי אריאל: ועוד פעם, יישר כוח לעובדים.

אורי אריאל: עלתה עוד שאלה על-ידי פרופ' קפולניק ואחרים.

אורי אריאל: נניח שאוקיי, אנחנו נגד, אבל אם עוברים, האם המכון הקיים לא ייובש?

אורי אריאל: יהפוך לשבר כלי.

אורי אריאל: זה מילים שלי, דרך אגב.

אורי אריאל: אני לא שם את זה בפיהם.

אורי אריאל: אם עוברים, אז מה?

אורי אריאל: נשקיע עכשיו?

אורי אריאל: אז אני אומר לכם שלפני כשבועיים וחצי הייתה ישיבה, סיכמנו להקים מרכז מבקרים בכסף לא קטן, כי אנחנו רואים את המכון ואת המשרד כמקום לביקורים של כל תלמידי המרכז.

אורי אריאל: מדובר על מאות אלפים מגיל גנים עד גיל י"ב, שהילדים ילמדו שעגבנייה גדלה פה ולא בסופר, וחלב חולבים ברפת ולא במחלבה, שלשם זה מגיע.

אורי אריאל: התחייבנו בפניהם – ואני אומר את זה גם פה לפרוטוקול, כפי שאומרים אצלנו – כן, אנחנו לא מתכוונים לייבש את המכון, לא מבחינת התקנים.

אורי אריאל: אני אומר את זה לא על דעת האוצר.

אורי אריאל: מבחינת האוצר יכול להיות שיהיה פלט, אני לא יודע.

אורי אריאל: בכל שנה דיוני התקציב, עזבו את זה רגע.

אורי אריאל: נכון לעכשיו דיוני הפלט חלים גם על המכון הוולקני, הם לא מוחרגים מהפלט, ואנחנו מתכוונים גם בעובדים וגם בבינוי, בכל ה- facilities, בכל מה שתומך ביכולת של החוקרים לעבוד, להמשיך.

אורי אריאל: האם אנחנו מתכוונים לבנות עכשיו מבנה או משהו חדש ב-30 מיליון שקל?

אורי אריאל: לא.

אורי אריאל: דרך אגב, אין לנו שם תב"ע, אנחנו בהתדיינות עם עיריית ראשון-לציון.

<יגאל בוזגלו: אנחנו לא מראשון, אדוני השר.

יואל חסון: פשוט סגן ראש העיר ישב לידך, רז קינסטליך.

אורי אריאל: הוא ישב אתך.

אורי אריאל: סליחה, הוא זז.

אורי אריאל: בסדר.

<יגאל בוזגלו: שלא יבינו לא נכון.

<יגאל בוזגלו: אנחנו מקריית-שמונה.

אורי מקלב: אני מבין שזזתם.

יואל חסון: אז אולי כל המעבר זה בלבול.

יואל חסון: אפשר להעביר לראשון.

אורי אריאל: בסדר, חברים.

<יגאל בוזגלו: עד שמעבירים משהו לצפון אתה רוצה לקחת חזרה למרכז?

אורי מקלב: סליחה, אדוני.

<קריאות: - - -

<יורם קפולניק: העבודות על התב"ע הופסקו.

אורי מקלב: סליחה, ממש לא, ממש לא.

אורי מקלב: זאת פעם שלישית שלך.

אורי מקלב: אני אפילו לא מכיר מי הדובר.

<יורם קפולניק: פרופ' קפולניק, יושב-ראש מכון וולקני.

אורי מקלב: פרופ' קפולניק, אני מאוד מצטער.

אורי מקלב: אני מאוד מכבד, אבל אני אתן לך רשות דיבור, אתה נמצא אצלי בראש סדר הדוברים.

אורי מקלב: לא ממש בראש, אבל לא מקובל שתעשה את זה במסגרת קריאות ביניים, אני מתנצל.

אורי אריאל: סיימתי.

אורי אריאל: אני אומר לכם שאין לנו תב"ע באופן מפתיע.

אורי אריאל: למדינת ישראל יש עשרות אלפי מטרים מרובעים ללא תב"ע, ללא שום אישור, מאחז בלתי חוקי למהדרין באמצע הריאה הירוקה של המרכז.

אורי אריאל: קשה להאמין.

אורי אריאל: באתי, שאלתי, רוצים לעשות זה וזה, אמרו לי: אי-אפשר.

אורי אריאל: אמרתי: מה זאת אומרת אי-אפשר?

אורי אריאל: תעשו, כי צריך את זה וזה וזה.

אורי אריאל: אמרו לי: אי-אפשר, השר לא מבין.

אורי אריאל: בסוף אמרתי: אבל השר רוצה להבין, אז מה הבעיה?

אורי אריאל: תגידו.

אורי אריאל: אמרו לי: השר יבין, אין לנו תב"ע.

אורי אריאל: אמרתי: זאת אומרת, פה, בלשכה שלי שאנחנו מדברים עכשיו אין תב"ע.

אורי אריאל: אמר לי: השר הבין.

אורי אריאל: אז השר הבין.

אורי אריאל: אין תב"ע.

אורי אריאל: אבל תהיה תב"ע בעזרת השם, וזה לא קשור, זה גם כשאתה אומר שהפסיקו, את מה שצריך להסדיר כדי לחיות נסדיר.

אורי אריאל: אנחנו לא נשקיע עכשיו באמת בתב"ע שפירושה לבנות את כל העולם ואשתו אם אנחנו חושבים שצריך לעבור.

אורי אריאל: נכון.

אורי אריאל: לא צריך לבזבז גם כסף, לשיטתי.

אורי אריאל: אני מבין את מה שאתה אומר, יורם.

אורי אריאל: אבל כל מה שצריך כדי להמשיך לחיות חיים טובים, לא חיים של איך להגיד?

אורי אריאל: הישרדות.

אורי אריאל: אני אומר לכם, הבטחתי לכם את זה, ואני מבטיח את זה גם פה בוועדה, וזה מה שיהיה.

אורי אריאל: תראו את זה גם בתקציב שלכם.

אורי אריאל: עוד מעט יהיה תקציב לשנתיים.

אורי אריאל: אני מסכם ואומר: העניין העיקרי הוא – אני רוצה להתחיל בזה עוד פעם, שמכון וולקני הוא מכון מצוין, לפי דעתי לא פחות מזה, אני לא מגזים, זאת לא איזושהי מילה לתפארת המליצה.

אורי אריאל: ב', ודאי שצריך אותו, כי מתוך דברייך כאילו מישהו שואל, שם סימן שאלה – לא אתה – אבל כאילו שיש כאלה ששואלים.

אורי אריאל: אין שאלה בכלל.

אורי אריאל: זה לא לדיון.

אורי אריאל: צריך אותו.

אורי אריאל: זה לא רק שצריך אותו, צריך לפתח אותו גם בתחומים, גם בהיקף של העובדים וגם בתקציב, בכל מובן שהוא, ואנחנו רוצים לחזק את הצפון ולהרוויח גם את וולקני יותר חזק.

אורי אריאל: זאת הערכתי ודעתי, ואני אומר אותה אחרי שהשקעתי בזה זמן לימוד.

אורי אריאל: ואנחנו רוצים להביא הצעת מחליטים, הצעה לממשלה להחלטה שאומרת שתוקם ועדת מנכ"לים – זה כרגע השלב, אני מדייק – שתבחן דברים כדי שנקבל החלטה אכן מסודרת.

אורי אריאל: תבוא ועדת מנכ"לים ותגיד: תשמע, זה לשבור את כל הכלים ולא יהיה מכון כי החוקרים לא יבואו.

אורי אריאל: אני שומע את ההערות, שמעתי גם במשרדי, פגשתי חלק מהאנשים, אני מקבל את זה גם בדרכים עקיפות.

אורי אריאל: בסדר, אז הם יבחנו.

אורי אריאל: נכון, בשביל זה אנחנו רוצים ועדת מנכ"לים של כל משרדי הממשלה שנוגעים בעניין.

אורי אריאל: אנחנו לא מצמצמים פה, להפך, מבחינתי שיהיה פתוח, והמנכ"לים האלה יעשו עבודה מדויקת, ישמעו כמובן את וולקני, את ההנהלה ואת העובדים, ואת המחוזות שלהם, את הסניפים, וכל מה שצריך.

אורי אריאל: להפך, אנחנו מזמינים כל אחד, שיהיה שימוע מלא בגדר תשועה ברוב יועץ, ואני מאמין ופועל כדי שאכן יהיה מעבר צפונה לאן שיוחלט, וזה יביא ברכה למכון וולקני ולצפון ולעם ישראל.

אורי אריאל: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה, אדוני השר, על הדברים בהרחבה, אבל בכל אופן הערה קצרה.

אורי מקלב: אני חושב שהנושא העיקרי לא היה הנושא של עתיד העובדים, גם בפגישות שהיו זאת כבר תוצאה.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על השלב של הרעיון.

אורי אריאל: מבחינתי זה העיקר.

אורי מקלב: חלק גדול מהציבור שנמצאים פה הם גם עובדים.

אורי מקלב: גם בפגישות שהיו לי אתם הם יותר מודאגים מהתוצאה ומההשלכה על המחקר החקלאי בארץ, פחות על עתידם האישי.

אורי מקלב: וזה מה שהם אומרים גם בשיחות שיש להם אתנו, גם ממה שהם הגיבו.

אורי מקלב: אני מניח שההסתדרות תייצג אותם נאמנה אם יוחלט שזה הדבר.

אורי מקלב: ומה שכן, אם אני משקף את דבריך שאמרת משפט אחד והמשפט השני לא היה בדיוק דומה, האם אנחנו מדברים רק על השלב הרעיוני, אם הצעת המחליטים מדברת רק על בדיקת היתכנות או שבעצם אותה ועדת מנכ"לים, שאני מבין שהמנכ"ל שלך עומד בראשה, מדברת על קידום ההחלטה, ואם יש את ההחלטה - - -

אורי אריאל: - - -

אורי מקלב: לכן, באמת יש לנו כאן שאלות.

אורי מקלב: אני יותר מקבל את הדברים, בעיקר אם אני משקף את תוכן הדברים, שהדבר הזה הוא אולי אפילו בגדר איזה רעיון בוסר, מכיוון שהרבה דברים עוד לא נבדקו.

אורי מקלב: אין ספק – אני אפילו לא צריך לקבל את התשובה – שאם לא תהיה היתכנות כלכלית, אין סיכוי שהדבר הזה יתבצע.

אורי מקלב: ובנושא הזה אני לא בטוח שנעשתה עבודה.

אורי מקלב: לא שמענו שנעשתה עבודה במשרד החקלאות, שבדקו, שיש איזה מסקנות בדבר, יש מסמך בעניין שאומר מה המשמעויות, מה ההשלכות.

אורי מקלב: אם נשמע בכלל – ואת זה אנחנו גם רוצים לשמוע – שעצם המיקום של המכון הוולקני, הוא לא סתם נמצא שם, הוא נמצא שם 60 שנה, ולהעביר אותו זאת רק שאלה של מיקום של המקום הזה כאן או כאן.

אורי מקלב: אז יכול להיות שלמקום הגאוגרפי יש משמעות מקצועית בעניין הזה.

אורי מקלב: מה ההשלכות על החקלאות?

אורי מקלב: אני אומר עוד הרבה דברים שלא נעשו.

אורי מקלב: אני חושב שיש פער גדול, בזה אסכם את דברי, יש פער גדול לפי איך שאני מבין את הדברים, שאתם הולכים, אתם רק מכריזים שזאת ועדה שתבדוק את ההיתכנויות, תבדוק את האפשרויות, את המשמעויות, לבין הדימוי שזה יצא שאנחנו כאן מדברים על - - -

אורי אריאל: לא, אמרתי - - -

אורי מקלב: יכול להיות שבמסגרת, אדוני, שהממשלה רוצה, ואולי חשוב, משרד ראש הממשלה הודיע: אנחנו מחזקים את הגליל, מחזקים את הדרום ואת הנגב, נאמר אחד מהרעיונות - אנחנו גם נעביר את המכון כגורם חזק וחשוב שיחזק את הגליל.

אורי מקלב: אז בסדר, גם חשוב לבדוק את זה.

אורי מקלב: אבל אם זה כבר נעשה, אם אתם ממקדים את זה במכון הוולקני שזה המקום, אז באמת חשוב לדעת הרבה יותר פרטים בעניין הזה, וזאת הכוונה שלנו בעניין.

אורי אריאל: ממש משפט אחד.

אורי אריאל: אני רוצה להיות בהיר.

אורי אריאל: בכוונתנו להעביר את מכון וולקני לצפון.

אורי מקלב: זאת המטרה?

אורי מקלב: המטרה היא להעביר את המכון הוולקני בגלל שאנחנו צריכים את הקרקע שלהם, או שהמטרה לחזק את הצפון?

אורי אריאל: לא, סליחה, היושב-ראש, לא אחזור על כל דבר.

אורי אריאל: אמרתי, פתחתי את דברי, זה לא נועד לצורך נד"לני בכלל, זה לא ענייני.

אורי אריאל: אמרתי: זה נועד לחזק את הצפון.

אורי אריאל: אני חוזר על זה פעם רביעית.

יואל חסון: אבל למה בהצעת המחליטים יש התייחסות להיבט הנד"לני?

אורי אריאל: רק שנייה.

אורי אריאל: תן לי - - -

יואל חסון: בהצעת המחליטים של הממשלה.

יואל חסון: אני יכול להקריא לך אותה, בבקשה.

אורי אריאל: אני מכיר אותה.

אורי אריאל: אתה רוצה להקריא לי?

אורי אריאל: לציבור אתה רוצה?

אורי אריאל: תקריא.

אורי אריאל: אני לא נותן פה רשות דיבור.

אורי אריאל: אני אומר בצורה בהירה, חברים, אנחנו מתכוונים להעביר את מכון וולקני לצפון.

אורי אריאל: זה לא הגיג, בסדר?

אורי אריאל: לא קמנו שלשום בלילה ובא הגיג: אולי נעשה משהו.

אורי אריאל: אחרי הרבה בדיקות שלנו, אנחנו חושבים שיש עוד הרבה דברים שצריך לבחון, למשל, כשאומרים "לצפון", מה זה הצפון?

אורי אריאל: אמרתי, יש ארבע הצעות כרגע, יכול להיות שמחר תבוא עוד אחת.

אורי אריאל: אכן יש עניין תקציבי.

אורי אריאל: מי שמכיר אותי וחושב שמניסיוני התעלמתי מהעניין התקציבי אז הוא לא מכיר אותי מספיק.

אורי אריאל: בחנו את העניינים התקציביים, יש לנו על מה לסמוך בחשיבה כרגע שיש היתכנות.

אורי אריאל: אני לא אומר שזה קורה.

אורי אריאל: אמרתי, אנחנו מקימים ועדת מנכ"לים שתבחן את כל השאלות שלהם ויש עוד 20, אני אומר לך, הם יעלו בטח תוך כדי הדיון פה, פרופ' קפולניק ואחרים, בסדר גמור.

אורי אריאל: אבל ככה אני חושב שצריך לעבוד.

אורי מקלב: בסדר.

אורי אריאל: זאת החלטתנו בצורת העבודה.

אורי אריאל: החלטה עקרונית כן, מדיניות כן, עולים לצפון.

אורי אריאל: עכשיו ועדת מנכ"לים תבחן ותביא לממשלה דבר דבור על אופניו.

אורי אריאל: את כל השאלות שיעלו פה, ונוספות שאתם מן הסתם אולי תעלו, גם נדון בהם.

אורי מקלב: בסדר.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני.

אורי מקלב: תודה, תודה, אדוני השר.

אורי מקלב: אנחנו חייבים להיכנס לאיזה – לא בגללך, בגלל כולנו, דברי הפתיחה היו ארוכים – ואנחנו רוצים להיכנס ולצלול לדיון עצמו ולשמוע את הדוברים.

אורי מקלב: אבקש באמת מכל הדוברים, כולל חברי הכנסת, לקצוב את הזמן.

אורי מקלב: אהיה חייב לקצוב את הזמן כדי שאוכל לתת לכולם את זכות הדיבור ככל האפשר.

אורי מקלב: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, אני מודה מאוד ליואל שבעצם העלה את הדיון.

חיים ילין: אני רוצה להסביר את התפיסה שלי גם כחבר כנסת וגם כראש רשות לשעבר.

חיים ילין: המטרה היא בעצם לא להעביר את המכון הוולקני, אלא שאנשים חוקרים יתפזרו במדינת ישראל בפריפריה ויביאו יחד אתם מטען אנושי שיכול להביא אנשים אחרים וסביבה אחרת, ויכולים לשנות את הסביבה.

חיים ילין: אני אומר את זה עכשיו כי אין פה ראש רשות שלא חושב כך.

חיים ילין: אלא מה?

חיים ילין: אם רוצים את אותה צמיחה דמוגרפית שכל אחד צמא אליה – ראש רשות גם בנגב וגם בגליל צריך לעשות דברים שהם לפעמים דרסטיים.

חיים ילין: בגלל שמכון וולקני לעומת דברים אחרים זה לא צבא שאפשר לתת פקודה והחיילים יורדים למטה, זה כבר עניין שאם אין שיתוף פעולה של העובדים, שהם אותם אנשים שאנחנו רוצים בפריפריה, זה לא יקרה.

חיים ילין: פשוט זה לא יקרה.

חיים ילין: ואם זה לא יקרה, לא רק הנגב והגליל יפסידו, אלא כל המדינה תפסיד, כי לא יהיה מכון וולקני.

חיים ילין: לכן, אני אומר:

חיים ילין: אותי לא מעניינת ההסתדרות ומי מייצג את העובדים, אני בסופו של דבר חושב שאם רוצים לבנות תוכנית היא חייבת להיות תוכנית שתצליח.

חיים ילין: אין לנו מכון אחר.

חיים ילין: בלי מכון וולקני, אני מודיע לכם, אין חקלאות.

חיים ילין: אין חקלאות.

חיים ילין: תהיה חקלאות, אבל תהיה חקלאות של העולם השלישי, לא של העולם המודרני.

חיים ילין: ואם שר החקלאות יכול להסתובב בהודו ובסין, כולל ראש הממשלה שמתגאה תמיד ואומר: תראו איזה יופי, אז אנחנו לא רק צריכים לייצא נשק לעולם במלחמות, אנחנו יכולים גם לייצא דברים אחרים כמו החקלאות.

חיים ילין: ולכן, יש פה היבט אסטרטגי של מדינת ישראל מבחינת המכון הוולקני, ויש היבט אסטרטגי לפריפריה.

חיים ילין: ואם שני הדברים האלה מתנגדים זה לא יקרה.

חיים ילין: אפשר לשבת פה כמה שאתם רוצים, לא תקרה שום תזוזה.

חיים ילין: זה אחד.

חיים ילין: הנושא השני, לא אמרת את זה, אבל כל הכתבות שהיו על העתקת המכון הוולקני דיברו על נדל"ן במרכז הארץ.

אורי אריאל: נכון.

חיים ילין: רגע, שנייה, עזוב.

חיים ילין: לא אמרתי שאתה אמרת.

חיים ילין: אמרתי מה אמרו.

חיים ילין: לא אתה.

<יגאל בוזגלו: כולל הכתבה הזאת מהבוקר?

אורי מקלב: סליחה, סליחה, סליחה.

<יגאל בוזגלו: מחקר בעיני חיזבאללה?

אורי מקלב: סליחה.

חיים ילין: נלחמתי שבע שנים אחרי שסגרתי בית-ספר, איחדתי בית-ספר של קיבוצים ומושבים, שזה לדעתי, תשמע, אחד ההישגים הכי גדולים שיש.

חיים ילין: התפנה לי בית-ספר, ניסיתי להביא את השלוחה של הפקולטה לחקלאות לעוטף עזה.

חיים ילין: אז בוא, תקשיב, אני יודע בדיוק על מה אתם מדברים ומה כל אחד פה מדבר, וזאת לפעמים מלחמה שלא נגמרת, כשאתה באמת רוצה להעתיק ולהביא את הדברים.

חיים ילין: אבל נדל"ן.

חיים ילין: אז נדל"ן, תשמע, יש שם 2,500 דונם, קרקע חקלאית שמחר בבוקר אני בטוח שהמכון הוולקני מוכן לוותר עליהם ולעשות את השטחים במקומות אחרים.

חיים ילין: חבר'ה, מה שאתם לא יודעים, שלעשות שינוי ייעוד ולעשות תב"ע חדשה ולבנות שם - - -

יעל כהן-פארן: 20 שנה.

חיים ילין: 15, בסדר?

חיים ילין: בואו נסגור על 15, כי מישהו יגיד פה עשר.

<קריאות: - - -

חיים ילין: מישהו יגיד עשר, את אמרת 20, יעל, אז נסגור על 15.

אורי מקלב: אסור לשכוח שיש הסכם גג עם עיריית ראשון-לציון לבנייה של 120,000 יחידות דיור.

חיים ילין: אני מדבר על שינוי ייעוד, שינוי תב"ע, שינוי הכול, בסדר?

חיים ילין: ועכשיו אני אנסה למקד ואולי להגיע לסיום המחשבות.

חיים ילין: תראו, כשהקימו את עיר הבה"דים בנגב עשו את זה בצורה מאוד רציונלית, בתהליך סדור, תאמין לי, לקח המון זמן, וכל איזה שנה, זה כמו נתב"ג 2000, בדחייה של ארבע שנים, כל פעם נדחה ונדחה ונדחה ונדחה.

חיים ילין: הרי יש סכנה בזה, קודם כול תשתיות.

חיים ילין: מה עשו?

חיים ילין: קודם כול לקחו את הרכבת, שמו אותה שם, אחרי זה לקחו את כביש 6, עכשיו או-טו-טו זה מסתיים, ואז לקחו את עיר הבה"דים, והופ, בשעה אתה מחבר את באר-שבע ועיר הבה"דים למרכז.

חיים ילין: ואף אחד לא רוצה לבוא לגור בנגב.

חיים ילין: כולם אומרים: למה לגור בנגב?

חיים ילין: אפשר לבוא לחיות במרכז, והופ, לבוא לעבוד שם, ואז לא השגנו את המטרה.

חיים ילין: לכן, אני אומר את הדברים כמו שהם.

<יגאל בוזגלו: לא מבינים מה הוא רוצה.

<נורית צור-רבינו: לקריית-שמונה אין רכבת.

אורי מקלב: סליחה.

חיים ילין: שנייה, בגלל זה אני אומר – אני לא רוצה - - -

אורי מקלב: אני לא יודע מה התרבות של קריאות הביניים האלה.

אורי מקלב: אני באמת לא מבין אותן.

חיים ילין: אני אומר לך איפה הטעות.

חיים ילין: הטעות נמצאת בדיוק במקום הזה.

חיים ילין: במקום להשקיע בתשתיות, צריך לקחת את כל המיליארדים וקודם כול להשקיע במקומות האלה, אחרי שכולם יגיעו לשם, לפתח את התרבות ואת האומנות בדיוק כמו שיש בתל-אביב ובירושלים.

<יגאל בוזגלו: אתה נגד או בעד?

חיים ילין: אחרי כל זה תתחיל לעשות כבישים, לא הפוך.

<נורית צור-רבינו: נכון.

חיים ילין: כי אז זאת הופכת להיות עיר של לילה שבאים ללון שם ולמחרת הולכים למקום אחר, והאנשים נמצאים כל הזמן על הדרכים, שזה עולה למדינה הרבה יותר כסף, דרך אגב.

חיים ילין: וזה המבחן.

אורי מקלב: חבר הכנסת ילין, משפט לסיום.

חיים ילין: כבוד השר, אני אומר לך, זה המבחן.

חיים ילין: בסוף המבחן הוא לא מכון וולקני.

חיים ילין: ואני מצטער להסתכל על זה ברמה אסטרטגית של מדינת ישראל.

חיים ילין: בסופו של דבר, מכון וולקני יהיה שם, ואם עוד אוניברסיטה תפתח שם, ואם בסופו של דבר תהיה אומנות ותהיה תרבות ויהיו בתי-קפה, לא רק לנשים, אלא גם לגברים, כי גם נשים משרתות בצה"ל, תסלח לי, והן הולכות להיות - - -

אורי אריאל: אני סולח לך, הערה חשובה מאוד.

חיים ילין: ומדברים אפילו על זה שעוד מעט תהיה לנו טייסת מפקדת של בסיס, אז זה עוד הישג בלתי רגיל וזאת פריצת דרך, וצריך להסתכל שיש פה חוקרים וחוקרות גם, וככה צריך להסתכל על העולם.

אורי מקלב: תודה, חיים.

חיים ילין: ואם נצליח להגיע – ואני אומר את זה, תעזבו את ההסתדרות – אם נצליח להעביר ולהבין מה המשמעות של להעתיק, מה המשמעות שאנחנו מחזקים גם את גילת.

חיים ילין: ואני שמח מאוד שדיברת על גילת, כי בסוף צריך להבין - הצפון, הוא כולו, כמעט כולו, בוא נשים את זה, הוא נשירים, והדרום כולו מספק את כל הירקות, בין לבין יש עוד כל מיני דברים.

חיים ילין: אם תביא את התחומים האלה למקומות האלה כמו שצריך, אז כולנו נרוויח.

אורי מקלב: תודה.

חיים ילין: אבל למרות כל מה שאמרתי, אני רוצה להקריא, שנייה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: אבל אנחנו חייבים ממש להצטמצם.

חיים ילין: אני חייב להקריא מהחלטת ממשלה בדצמבר 2012, כי אני באמת רוצה שהדבר הזה יצליח ושיהיה בכל מקום.

אורי מקלב: חבר הכנסת ילין, ממש בקצרה, אי-אפשר להאריך, אני מצטער.

חיים ילין: זה שלוש שורות.

חיים ילין: הוועדה רואה ערך רב בצמצום מספר האתרים בהם קיימות תשתיות מו"פ, בדגש על תשתיות ממשלתיות וריכוזם במספר אתרים מרכזיים, ריכוז החוקרים והתשתיות מאפשר הפריה טובה יותר של רעיונות וידע, ומאפשר ניצול יעיל יותר של התשתיות.

חיים ילין: זאת החלטת ממשלה ב-2012.

חיים ילין: למה אני אומר את הדברים האלו?

חיים ילין: כי הנגב רוצה, גם הגליל רוצה, ואתם רוצים להישאר במקום, בסופו של דבר זאת החלטה.

חיים ילין: צריך לראות איך בסופו של דבר מכון וולקני ממשיך להתקיים, כי אחרת אין לנו חקלאות, אין לנו עתיד בכלל לפריפריה.

חיים ילין: וכשמחברים לך את הביצים ומחברים לך עוד דברים לזה, זה לא בגלל החלטות משרד החקלאות, אלא בגלל שכל החקלאות נמצאת על גבולות מדינת ישראל.

חיים ילין: זה ערך, זאת ציונות מבחינתנו, כך אנחנו רואים את זה.

חיים ילין: ולכן, אני חושב שמכון וולקני חייב להיות מחובר לעשייה הזאת, כי אם הוא לא יהיה קיים, לא תהיה פריפריה גם.

<יגאל בוזגלו: אתה בעדנו.

אורי מקלב: תודה רבה, חבר הכנסת ילין.

אורי מקלב: פרופ' אבי שמחון ראש המועצה הלאומית.

יואל חסון: זה לא שחור לבן, אתה יודע, זה לא עובד ככה.

יואל חסון: אתה עושה את זה שחור-לבן, זה ממש לא שחור-לבן, כולם בעדכם, תאמין לי.

<יגאל בוזגלו: יופי.

יואל חסון: אין ספק בכלל.

יואל חסון: רק רוצים שלא ישתמשו בכם.

אורי מקלב: לא שישתמשו, אנחנו רוצים לראות שבאמת יחזק ולא דבר – נשמע אם זה דבר מוחלש שבעצם - - -

יואל חסון: אתה תצא נפסד והמכון יצא נפסד.

יואל חסון: כולם בעדכם.

חיים ילין: ואם לא יהיה מכון?

אורי מקלב: עיקר המטרה שלנו זה שאם זאת אשליה אז שנגיד את זה.

יואל חסון: כולם בעדכם, אל חשש.

אורי מקלב: כי כולנו רוצים לחזק עם דברים שיכולים לחזק.

אורי מקלב: בבקשה, פרופ' אבי שמחון.

אורי מקלב: אני אומר את זה שוב פעם, עם חבר הכנסת היה לי יותר קשה, גם הייתי חייב, אבל עם אנשים אחרים אני חייב לתחום את זה בזמן.

<אבי שמחון: מאחר שכבר נאמרו כל הדברים החשובים, לי זה ייקח הרבה פחות זמן.

<אבי שמחון: התבקשתי על-ידי ראש הממשלה לבחון את ההשלכות של המעבר האפשרי.

אורי מקלב: אתה עומד בראש המנכ"לים?

אורי מקלב: אתה עומד בראש הוועדה הזאת?

<אבי שמחון: זאת לא ועדה.

<אבי שמחון: ראש הממשלה ביקש ממני לבחון את ההשלכות, והמועצה הלאומית לכלכלה עובדת קשה מאוד בחמישה שבועות האחרונים על מנת באמת לבחון מה היו ההשלכות.

<אבי שמחון: אז דבר ראשון, אני חייב לומר שמבחינת המוטיבציה שאני בוחן היא אך ורק ההשפעה של מעבר וולקני לצפון וחיזוק הצפון.

<אבי שמחון: אפילו לא בדקתי מה קורה שם עם הקרקעות, יש תב"ע, אין תב"ע, למה, מה, זה בכלל לא בתחום של הבחינה שלי.

<אבי שמחון: מה שכן בתחום של הבחינה שלי זה איך ההשפעה של מעבר של הרבה מאוד אנשים מאוד איכותיים, מה שאנחנו קוראים "הון אנושי", אתה נתת לזה שם יותר - - -

חיים ילין: אין לי מושג מה אמרתי.

<אבי שמחון: אמרת משהו עם אנושי שמצא חן בעיני, אבל אני כבר רגיל להגיד הון אנושי.

<אבי שמחון: מעבר של אנשים טובים לצפון.

<אבי שמחון: האמת היא שהמילה מעבר אולי קצת מטעה.

<אבי שמחון: בעצם תחשבו על זה, מה אנחנו עושים פה, אנחנו הרי לא יכולים לקחת אנשים ולהעביר אותם, הם לא חיילים.

<אבי שמחון: ואפילו אנשי קבע לא כל כך פשוט להעביר.

<אבי שמחון: הממשלה מחליטה שבמקום לשלם משכורות באזור בית-דגן, ראשון-לציון, היא תשלם את המשכורות האלה במקום אחר בארץ, לא מעבירים אנשים.

<אבי שמחון: מי שלא ירצה לעבור כמובן יגיעו לו פיצויים כפי שמקובל בכל ההסכמים וכן הלאה.

<אבי שמחון: זה הרעיון.

<אבי שמחון: הרעיון הוא שהמדינה תשלם משכורות לאנשים במקומות שיש חשיבות לאומית לזה שיגורו שם אנשים.

<אבי שמחון: אז היתרון מאוד מאוד ברור.

<קריאות: - - -

אבשלום וילן: - - -

אורי מקלב: סליחה, סליחה, רבותי.

אורי מקלב: רשום לי שתהיה בעל זכות דיבור.

<אבי שמחון: ואני חושב שכולם מבינים את היתרונות.

<אבי שמחון: עכשיו בואו נגיע ללמה לא עשו את זה מזמן, ולמה זאת שאלה כל כך קשה.

<אבי שמחון: והתשובה לזה היא כפולה.

<אבי שמחון: בעצם יש הרבה סיבות למה לא עשו את זה.

<אבי שמחון: אמרנו למה כן.

<אבי שמחון: עכשיו אולי אגיד מה הבעיה עם זה.

<אבי שמחון: שני הדברים העיקריים או שתי הבעיות המרכזיות במעבר כזה הנם: א', העובדים.

<אבי שמחון: יש שם מאות אנשים – לא ברור בדיוק אם זה 500 או 700 – אבל מאות אנשים שעובדים היום בבית-דגן, יש להם משפחות.

אורי אריאל: זה ברור, יש תקנים.

<יורם קפולניק: זה כתוב בפרוטוקול, זה בסדר.

חיים ילין: 520.

<אבי שמחון: יש להם משפחות, יש להם בני-זוג שעובדים שם, יש להם ילדים שהולכים שם לבית-ספר.

<אבי שמחון: אתה לא יכול פשוט לבוא לאנשים ולהגיד להם: אופס, העבודה שלך עברה 300 קילומטר מכאן – לא 300 קילומטר – אבל שתיים ורבע שעות נסיעה מהמקום שבו גידלת שורשים.

<אבי שמחון: אז כמובן שזאת בעיה מאוד מאוד קשה.

<אבי שמחון: אף אחד לא מתעלם ממנה, בסוף יש פה בני-אדם, יש פה לא רק את הטובה של הצפון.

<אבי שמחון: יש פה 524 משפחות, אתם אומרים, שגרות במקום מסוים, כמו שאמרתי, גדלו שם שורשים, וזה באמת דבר מאוד קשה להגיד להם: מקום העבודה שלכם דילג שתיים וחצי שעות נסיעה משם.

<אבי שמחון: אז זאת הבעיה הראשונה, ואף אחד לא מתעלם ממנה, אף אחד לא עוצם עיניים.

<אבי שמחון: ואם המעבר הזה אכן יתבצע יצטרכו לחשוב על מה אנחנו עושים בעניין הזה.

<אבי שמחון: הבעיה השנייה שהיא גם מאוד מאוד קשה, אבל אני לא רוצה להגיד פה מה יותר קשה הראשונה או השנייה, זה מה תהיה ההשפעה של מעבר אפשרי כזה על המחקר החקלאי.

<אבי שמחון: כמו שנאמר פה וכמו שכל אחד יודע וכמו שראש הממשלה אמר לא פעם, המחקר החקלאי מאוד מאוד חשוב למדינת ישראל.

<אבי שמחון: והוא חשוב לא רק בגלל המסורת, ובאמת יש מסורת מאוד ארוכה ומאוד מפוארת, שדרך אגב, מתחילה מפחות או יותר 1881 כשהברון אדמונד דה רוטשילד החליט לשלוח את מיטב המומחים לארץ-ישראל על מנת שילמדו איך עושים חקלאות בארץ-ישראל, ויצר איזושהי מסורת, שמאז החקלאות בארץ-ישראל היא חקלאות מאוד מאוד מתקדמת ומפותחת.

<אבי שמחון: חקלאות שמייצרת טכנולוגיות, שדרך אגב מייצאים אותם פה ושם, ואני חושב שיש כמה דוגמאות באמת מפוארות.

<אבי שמחון: אתם יודעים, טסתי פעם באיזושהי טיסה לאזור נידח בסין – אין אזורים נידחים בסין, סליחה, אני לא רוצה להעליב אף אחד – אבל היה איזשהו אזור שאף אחד מהשומעים פה לא שמע את שמעו, בחברת תעופה סינית, ונתנו לנו איזה סנדוויץ' קטן, ובסנדוויץ' הייתה עגבניית שרי.

<אבי שמחון: והתמלאתי גאווה, ואמרתי: וואו, אני מכיר את הבן-אדם שהמציא את העגבנייה הזאת.

<אבי שמחון: אז המחקר החקלאי בארץ-ישראל המציא את עגבניית השרי שהיום מגיעה לכל מקום בעולם.

<אבי שמחון: המחקר החקלאי בארץ-ישראל המציא את הטפטפות שנמכרות עכשיו להרבה מאוד ארצות, ולא רק מביאות כסף, אלא גם מביאות הרבה מאוד גאווה למדינת ישראל.

<אבי שמחון: מה קורה כשאתה לוקח מכון מחקר שנמצא בסביבה מסוימת ואתה מעביר אותו משם?

<אבי שמחון: איך זה משפיע על המחקר?

<אבי שמחון: זה יעשה טוב למחקר?

<אבי שמחון: לא.

<אבי שמחון: את זה אני כבר יכול להגיד לכם.

<אבי שמחון: איזו השפעה תהיה למחקר וכמה זמן ייקח עד שהמחקר יחזור אולי לרמתו הקודמת - -

<קריאה: אם בכלל.

<אבי שמחון: - - אלה דברים שצריך לבחון.

<אבי שמחון: קראתי כמה מחקרים שנעשו בעולם – בארץ אני לא מכיר כאלה מקרים, אבל היו כאלה דברים בעולם – קראתי מחקרים שבוחנים את ההשפעה של העתקה כזאת על המחקר.

אורי מקלב: במכון הוולקני עצמו ישבת כבר?

<אבי שמחון: ישבתי במכון הוולקני, ישבתי במקומות שאליהם אפשר להעביר אותו.

אורי מקלב: בחמישה השבועות האלו?

<אבי שמחון: אני מכיר את מכון וולקני הרבה מאוד שנים.

אורי מקלב: במסגרת הבדיקה שלך עכשיו, שאתה אומר שהממשלה ביקשה ממך לבדוק, ראש הממשלה ביקש ממך לבדוק, הבנו שאתה בודק מה מידת ההשפעה של העברת המכון הוולקני לגליל, כמה זה יחזק את הגליל.

אורי מקלב: השאלה עם מה שאמרת בסוף דבריך, מה ההשפעה שתהיה לזה על מכון המחקר?

<אבי שמחון: נכון.

אורי מקלב: אם זה גם במסגרת הבדיקה שלך.

<אבי שמחון: במסגרת הבדיקה הזאת אני מנסה להעריך מה יהיו ההשפעות על המחקר החקלאי במקרה של העתקת מכון וולקני ממקומו.

<אבי שמחון: בהחלט.

<אבי שמחון: וכמה זה יפגע במחקר.

<אבי שמחון: שוב, אין לי ספק שזה יפגע, כי אגיד לך יותר מזה, יש בסביבה הזאת באזור רחובות, יש איזשהו אקו-סיסטם של חקלאות, יש שם את הפקולטה לחקלאות, שהיא והמכון הוולקני נמצאים באינטראקציה שוטפת שעוזרת לשני הצדדים, סטודנטים שמגיעים מפה לשם; יש את מכון ויצמן שנעזרים בשירותים שלו; יש שם חברות שיודעות לעזור לפתח, משקיעות בפיתוח של טכנולוגיות של אגריטק.

<אבי שמחון: יש שם אקו-סיסטם שלם.

<אבי שמחון: ולקחת גם אחד מכל האקו-סיסטם הזה - -

יואל חסון: טוב שיש קול אחד בממשלה.

<אבי שמחון: - - ולהזיז אותו, יש לזה השפעות - - -

אורי מקלב: אני מקווה שאתה נשאר במה שאמרת עכשיו, פרופ' אבי שמחון.

יואל חסון: מה שבטוח, נצא מבולבלים מפה.

<יגאל בוזגלו: הפוך מהמדינה.

אורי מקלב: סליחה.

אורי מקלב: אני מקווה שאתה נשאר באמירה הזאת, בוודאי שזאת תהיה הכותרת בדברים שלך, ההודעה שתצא מהוועדה, שתהיה השפעה שלילית על המחקר החקלאי.

אורי מקלב: אנחנו רק מקווים - השאלה לכמה זמן - - -

<גיורא זלץ: זאת דעתו האישית של פרופ' אבי שמחון, זה לא בהכרח הדבר הנכון.

אורי מקלב: סליחה.

<אבי שמחון: כמובן שזאת דעתי האישית, וזה מתבסס על הבחינה שלי.

יואל חסון: אבל הוא לא פה באופן אישי, יש לו תפקיד.

<קריאות: - - -

אורי מקלב: אל תענה, זה לא התפקיד שלך בכלל.

אורי מקלב: אני מבקש שלא תהיה עוד פעם.

יואל חסון: זו דעה מכובדת, ואני בטוח שיש עוד דעות.

יואל חסון: רק חשוב להגיד, הוא לא הגיע לכאן בנעלי בית, הוא איש מקצוע מטעם הממשלה.

<אבי שמחון: אמרתי את זה, אבל אני רוצה לחדד את הדברים.

<אבי שמחון: בטווח הקצר זאת הערכתי המקצועית.

<אבי שמחון: אני אחזור עליה.

<אבי שמחון: בטווח הקצר – וגם אמרתי את זה בקשר לטווח הארוך - - -

אורי מקלב: זאת לא ישיבה של מועצה אזורית.

אורי מקלב: רק לסיים.

<אבי שמחון: יושב-ראש הוועדה, אני רוצה שיהיה ברור, ובזה אסיים, אין לי ספק שבטווח הקצר תהיה לזה השפעה שלילית על עבודתו של מכון וולקני.

<אבי שמחון: אין לי ספק בזה.

<אבי שמחון: יחד עם זה, אני בוחן את השאלה כמה זמן ייקח עד שאותם השפעות קצרות טווח ייעלמו, מפני שאני מאמין שבטווח הארוך עם ניהול נכון, אם הדברים ייעשו היטב, בטווח הארוך הבעיות הללו של ההשפעה על המחקר יפתרו.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: באווירה אופטימית.

<קריאה: תודה על ההבהרה.

<אילן אור: זאת הכותרת, אגב.

אורי מקלב: סליחה, לא לתת לו מחמאות, ניתן את זה בסוף.

אורי מקלב: תודה.

<אסף שדה: מה סדר הגודל של זמן שמדובר?

אורי מקלב: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה.

אורי מקלב: ואחריו ניתן לפרופ' יורם קפולניק.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, תודה ליואל על הדיון.

איל בן ראובן: קודם כול, הגעתי הבוקר מהצפון כמו חלק מהאנשים פה, ואולי שכחתי את הדגל הצהוב ואת הכפייה, ואני מבקש שמי שדיבר פה בעיתון על נושא חיזבאללה, אני מאוד מבקש, אני משוכנע שלא התכוון לזה אולי.

איל בן ראובן: אבל תזכור, זאת פגיעה חמורה באנשים בצפון, ואני ממליץ לך להתנצל על כך, על המילים האלו, זאת הערה בלתי נסבלת בעיני.

איל בן ראובן: אני לא איש חיזבאללה, דרך אגב, כדאי שתדע את זה, וגם לא אנשים שיושבים פה.

<יגאל בוזגלו: גם אנחנו לא אנשי חיזבאללה, אדוני הדוקטור.

אורי מקלב: סליחה.

איל בן ראובן: סליחה, הייתי חייב להגיד את זה.

אורי מקלב: - - - שידור רדיו, אם הוא ירצה להתנצל.

אורי מקלב: לא ירצה, אני לא יודע מה הוא אמר.

<יגאל בוזגלו: הוא לא יפגע בנו, הדוקטור.

<יגאל בוזגלו: הוא לא יפגע בנו בצורה כזאת - - -

אורי מקלב: סליחה.

<משה ראובני: א', אם פגעתי בך אני מתנצל.

<יגאל בוזגלו: פגעת בכולנו.

<יגאל בוזגלו: העיתון הזה מופץ לכל המדינה.

איל בן ראובן: לא לזה התכוונתי, זה לא הדיון כרגע.

<משה ראובני: דבר שלישי, ברגע שאתה מתחיל לתקוף אותי באופן אישי, מצוין, באתי פה לדבר על הפגיעה במחקר, על הפגיעה במכון וולקני.

<משה ראובני: אתה יכול לתקוף אותי אישית מחר, מחרתיים, סוף שבוע, אין לי בעיה, אני יכול לחיות עם זה.

אורי מקלב: משה ראובני, יושב-ראש ועד החוקרים, תרצה - תתנצל, לא תרצה - - -

איל בן ראובן: לא התכוונתי לדיון הזה.

אורי מקלב: זאת פריבילגיה שלך.

איל בן ראובן: אני ממשיך.

איל בן ראובן: המטרה, לדעתי, של המהלך היא קידום הצפון.

איל בן ראובן: ואני אומר לך פה, כבוד השר, ויש לנו הרבה ויכוחים על דברים כאלה ואחרים, אני מגבה ותומך בצורה מוחלטת בנושא המדיניות של העברת המכון הוולקני לצפון.

איל בן ראובן: אני אומר את זה בצורה חד-משמעית.

איל בן ראובן: יש פה מסר לאומי חשוב ביותר למדינת ישראל.

איל בן ראובן: אי-אפשר להסביר כל הזמן ולדבר פריפריה, פריפריה ופריפריה, וכשזה מגיע בסוף לדבר שצריך להשקיע בו, ולהשקיע בו זה לא רק כסף, גם אנשים צריכים להשקיע במסר הציוני הזה והחשוב הזה, אז אנשים - - -

<קריאה: אל תדבר אלינו ככה.

<קריאה: מה?

<קריאה: אנחנו לא אזרחים פה?

איל בן ראובן: אנשים צריכים להתגייס למהלך הזה, כי רבותי, מי שלא עשה סיבוב לאחרונה בצפון והלך ליישובים שם וראה מה שקורה שם, רבותי, יש היום יישובים שמגנים עלינו 60 שנה, מאז שהמדינה הזאת קמה, יש שם יישובים היום שאין שם גני-ילדים, אין שם בתי-ספר.

איל בן ראובן: אתם יודעים למה?

איל בן ראובן: כי הבנים לא נשארים שם.

<קריאות: - - -

איל בן ראובן: כי הבנים הולכים לאן?

איל בן ראובן: לבית-דגן ולתל-אביב, ולכל מיני מקומות כאלה.

איל בן ראובן: ואנחנו צריכים לשנות את המעגל הזה.

<דוידי הימן: הבנים לא נשארים כי החקלאות - - -

אורי מקלב: רבותי.

איל בן ראובן: זה חלק מהעניין.

איל בן ראובן: את הדבר הזה, את הגלגל הזה צריך לשנות, ואת הדבר הזה משנים לא באמצעות העברת עוד מיליון שקל צפונה.

איל בן ראובן: את הדבר הזה משנים בעברת יסודות חשובים של מדינת ישראל לצפון ולדרום על מנת שאנשים גם יבואו לשם.

איל בן ראובן: וגם אלה ששם, שבניהם יישארו שם, וידעו שגם שם יש לאן ללכת ולאן להתפתח.

איל בן ראובן: זה המסר, וזה מסר חשוב ביותר.

איל בן ראובן: אני רוצה להמשיך.

איל בן ראובן: תראו, פה אני אומר לך, כבוד השר, לא בושה ללכת וללמוד לקחים מצה"ל וממערכת הביטחון.

חיים ילין: בצה"ל בפקודה יורדים.

איל בן ראובן: חברים, זה לא נכון.

איל בן ראובן: אתם טועים, רבותי.

אורי מקלב: בסדר גמור.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: הוא אומר את דעתו בעניין הזה.

איל בן ראובן: אני במקרה הייתי שם איזה יומיים.

איל בן ראובן: הנשים והילדים של בכירי צה"ל הן בדיוק אותן נשים כמו של החוקרים במכון הוולקני.

איל בן ראובן: זה בדיוק אותו דבר.

איל בן ראובן: ונצטרך לדאוג לנשים האלה ונצטרך לדאוג לילדים האלה שיהיה להם לאן ללכת ואיפה להיות.

<קריאות: - - -

אורי מקלב: רבותי, זה לא פולמוס.

אורי מקלב: מה הרחש בחש?

אורי מקלב: אני לא מבין.

אורי מקלב: הוא אומר את הדברים, ואני לא מבין.

אבשלום וילן: יש גם נשים חוקרות, לא רק גברים חוקרים.

אורי מקלב: אבו וילן, אני מבקש ממך.

איל בן ראובן: זה בסדר גמור.

אבשלום וילן: חצי מהחוקרות הן נשים.

איל בן ראובן: זה בסדר גמור.

אורי מקלב: דיברנו מילה אחת כהשוואה.

אורי מקלב: זה מסמך ממשלתי, על זה הערנו.

אורי מקלב: דעתו של חבר הכנסת שאפשר ללמוד ממנו.

אורי מקלב: אם מחליטים בהחלט זה נכון שאפשר ללמוד.

איל בן ראובן: כדאי בתוך מערכת - - -

אורי מקלב: סליחה, אני רק אומר את הדברים, בכל אופן, אני אומר גם את הדברים שלי.

אורי מקלב: זה נכון שאם עושים מהלך כזה צריך ללמוד מהנעשה ויש מה ללמוד.

איל בן ראובן: בדיוק.

אורי מקלב: השאלה רק הייתה האם ההשוואה שזה נעשה בצורה שזה נעשה עם עיר הבה"דים, באותה מידה אפשר לעשות את זה עם מכון וולקני.

אורי מקלב: על זה הערנו שלא דומה עצם ההעברה שאפשר לעשות את זה עם אנשי צבא לבין אנשים שהם חוקרים, זה הכול.

איל בן ראובן: אדוני היושב-ראש, אענה לך.

איל בן ראובן: במערכת הביטחון - - -

אורי מקלב: את המסקנות יהיה אפשר ללמוד.

אורי מקלב: לא לזה התכוונו.

איל בן ראובן: בדיוק.

איל בן ראובן: יש מערכת ממשלתית ויש נושא של העברת אנשים, העברת מוסד שבתוכו יש הרבה אנשים, ואנשים רציניים, וצריך להעביר אותם למקום אחר, יש הרבה מאוד מה ללמוד.

אורי מקלב: מקבלים את זה.

איל בן ראובן: אני אומר לך כבר שעיר הבה"דים – דיבר על זה קודם ידידי חבר הכנסת ילין – עיר הבה"דים - - -

אורי מקלב: בהשוואה, זאת לא השוואה, אבל ללמוד, יש מה ללמוד.

איל בן ראובן: עיר הבה"דים היא דוגמה לעניין שיש בו הרבה כשלים, שהיום כאשר הולכים להעביר את 8200 מגלילות יש הרבה מאוד מה ללמוד בדיוק בנושאים האזרחיים של איך מביאים את האנשים.

אורי אריאל: בנושא האנושי.

איל בן ראובן: של איך מעבירים את האנשים ואת הנשים ואת הילדים כדי לתת להם בסיס.

חיים ילין: תראה איפה שמו את 8200, ליד תחנת הרכבת שמו אותם, שחס-וחלילה, מי יבוא?

אורי מקלב: טוב, רבותי.

איל בן ראובן: ולכן אני מציע – אני כבר מסיים – ללמוד מהעניין הזה.

אורי מקלב: אנחנו לא דנים עכשיו בהעברה של 8200.

<קריאות: - - -

אורי מקלב: רבותי.

חיים ילין: הם פשוט לא עוברים.

אורי אריאל: הם עוברים לירוחם, בונים בדימונה, בונים בנתיבות, בונים בבאר-שבע.

חיים ילין: לא שם, אני מדבר על באר-שבע, הם לא באים לשם.

חיים ילין: 17 שנה עובדים על זה.

חיים ילין: ממש מחלישים אותם.

איל בן ראובן: חברים, אני רוצה להמשיך.

איל בן ראובן: אז כמו שאמרתי, יש בהחלט מה ללמוד וצריך ללמוד.

איל בן ראובן: אני רוצה לומר לכם ככה, רבותי, כאשר מעבירים מרחב למרחב אחר, בעיקר מהמרכז, יש בו משמעויות לנדל"ן.

איל בן ראובן: ותפסיקו להעלות את זה כל הזמן כאיזשהו טיעון כנגד העניין.

איל בן ראובן: רבותי, גם בגלילות בעוד 20 שנה אני מניח שיהיו בתי 40 קומות ו-30 קומות, ויהיה לשם - - -

<קריאה: זה מחזק את הצפון.

איל בן ראובן: ויהיו לשם דברים, וזה בסדר גמור.

איל בן ראובן: מה הבעיה בעניין הזה?

איל בן ראובן: גם זה נכנס לתוך העניין.

איל בן ראובן: אני מוכרח להגיד לך, כבוד השר, אני מבין שיש עדיין את הדיון איפה וכו'.

איל בן ראובן: אני אומר לך, יהיו דיונים ובטח גם תשתפו אותנו בדברים האלה, הגליל העליון, דווקא הקצוות הם המקומות החשובים, דווקא הם המקומות החשובים, אני אומר לך פה, אם אתה שואל עכשיו, יותר חשוב אצבע הגליל מאשר עפולה.

איל בן ראובן: יותר חשוב.

אורי מקלב: מוקדם מדי.

אורי מקלב: משפט סיכום.

אורי אריאל: בשלב זה לא נתערב בעניינים הפנימיים של הגליל.

איל בן ראובן: אני מסיים.

איל בן ראובן: תראו, לשאלה של הטווח הקצר והטווח הארוך.

איל בן ראובן: רבותי, כאשר יש מטרה והמטרה נכונה ברמה הלאומית, ואמרתי פה, המטרה היא נכונה ברמה הלאומית, המציאות בסופו של דבר, אם נתעקש ונעביר את המכון הזה המציאות תנצח.

איל בן ראובן: זאת אומרת שבטווח הקצר אני מסכים, כנראה שיכולה להיות איזושהי ירידה.

איל בן ראובן: אנחנו צריכים להסתכל על הטווח הרחוק.

איל בן ראובן: הטווח הרחוק כולל מחקר מצוין, הטווח הרחוק כולל אנשים מצוינים, הטווח הרחוק כולל גליל צפון שהולך להתחזק.

איל בן ראובן: זאת המטרה, זה העניין, ולכן אני חושב שאנחנו צריכים לעמוד מאחורי זה.

איל בן ראובן: המכון הוולקני יעבור צפונה.

אורי מקלב: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

אורי מקלב: תודה לך, חבר הכנסת איל בן ראובן.

אורי מקלב: (מחיאות כפיים)

אורי מקלב: רבותי, לא נהוג.

אורי מקלב: אתם צוות העוזרים שם?

<קריאות: - - -

<קריאה: מעודדים.

אורי מקלב: המעודדים.

אורי מקלב: טוב.

אורי מקלב: עכשיו אתם רוצים לשבת ליד מישהו אחר אולי?

אורי מקלב: שנעשה את זה בצורה מסודרת.

אורי מקלב: אני רק מעיר על זה, זה לא מקובל פה לעשות את הדברים האלה.

אורי מקלב: פרופ' יורם קפולניק ראש מינהל המחקר החקלאי.

אורי מקלב: בכול אופן, תראה, הכול נכון, אבל כולנו מדברים מסביב לכלה.

<יורם קפולניק: זה אשמתנו, לא העברנו את זה לעברית.

אורי מקלב: את הכלה עצמה, לא שאלנו מה דעתה בעניין.

אורי מקלב: רוצים להעביר ממקום למקום, את הכלה עצמה עדיין לא שאלנו מה דעתכם בעניין, בבקשה.

אורי מקלב: ולאחר מכן – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

<יורם קפולניק: תודה רבה, כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי כנסת נכבדים, אני שמח שיש כאן התכנסות של ועדת המדע, ואני רוצה להתחיל דווקא את הדברים שלי עם תחום התוכן של הוועדה הזאת, כי אני חושב שגלשנו לכל מיני מקומות שאולי לא היינו צריכים להגיע אליהם.

<יורם קפולניק: אנחנו מדברים כאן על מוסד מדעי.

<יורם קפולניק: חיים, עשו עליך סיבוב, לא שמת לב.

<יורם קפולניק: לא מעבירים את מכון וולקני, רק מעבירים את המשכורות שלהם.

<יורם קפולניק: וזאת ההתייחסות, כי אף אחד לא בא אלינו ולא בדק אתנו איך אנחנו יכולים לעשות את המהלך הזה.

<יורם קפולניק: נכון, אחרי האמירה, ואני שמח שכבוד יושב-הראש רמז שראשית מעשה במחשבה תחילה.

<יורם קפולניק: אבל אם נסתכל על מהלכים כאלה שקרו בעולם, מתוך ארבעה מהלכים דומים, ולא היו הרבה יותר מאלה, המהלך הזה הצליח כאשר הצעד הפוליטי הוא זה שמשך את המהלך.

<יורם קפולניק: הצעד הפוליטי הצליח לשכנע את כל הדרגים והוביל מהלך של העברה של מחקר מו"פ ציבורי לאזור אחר, האנשים עברו בסופו של דבר.

<יורם קפולניק: בכל הדוגמאות של העולם המוסד שהועבר התפורר והתפרק.

<יורם קפולניק: כי העתקה של מכון וולקני – וכאן אני מגיע לנקודה החשובה שגם כבוד היושב-ראש התייחס אליה – מכון וולקני הוא מכון וולקני בגלל איפה שהוא נמצא, בגלל המרקם, בגלל האזור, וגם בגלל מה שאמר פרופ' אבי שמחון.

<יורם קפולניק: העתקה שלו קורעת את המרקם שהוא נמצא בו.

<יורם קפולניק: המרקם עם הפקולטה – וזה הסטודנטים, אשים את זה בצד, ונאמר על זה הרבה דברים – אבל גם עם המרקם הטכנולוגי, ואף אחד לא נתן את דעתו לאמצעים שיצטרכו להשקיע.

<יורם קפולניק: רק מכון וולקני השנה שילם למכון וייצמן 4 מיליון שקל עבור שימוש במכשירים.

<יורם קפולניק: אז אומר המשרד, לא נורא, זה 200 וכמה קילומטר, ייסעו יחזרו באותו יום עם הדוגמה ביד.

אורי אריאל: אנחנו אומרים שתקבלו את זה במקום שתעברו אליו.

<יורם קפולניק: לכן אני אומר, ראשית מעשה - מחשבה תחילה.

<יורם קפולניק: יותר מזה, בעצם זה שנאמרה ההכרזה, מכון וולקני מדמם היום, חיים, היום - מתוך 27 חוקרים צעירים שהגיעו למכון וולקני בארבע שנים האחרונות ארבעה התחילו לחפש מקומות עבודה במקומות אחרים.

<יורם קפולניק: גם החלק שנמצא בדרום, ארבעה חוקרים צעירים שהכנסנו בדרום שואלים את עצמם: רגע, יחידת האם הולכת להשתנות, אני יכול לקבל עבודה נהדרת באוניברסיטת תל-אביב - עד שהבאנו אותם לדרום, לגילת.

חיים ילין: אני יודע.

<יורם קפולניק: ועכשיו אתם אומרים לי שההעתקה של כל מכון וולקני היא זאת – לא יקרה שום דבר.

<יורם קפולניק: תבוא המשאית, יעמיסו את הברזלים, ולא יקרה שום דבר?

<יורם קפולניק: רבותי, אני מודיע לכם שאני לא רק מדבר על החוקרים שהתקבלו, אנשים עכשיו מתקבלים, ואותם ותיקים שאנחנו רומזים שהם כבר מתחילים לראות את הפנסיה, גם הם כבר מתחילים לתכנן לאחור.

<יורם קפולניק: יש לנו פגיעה מהיום במכון וולקני.

<יורם קפולניק: וזה, לצערי, נולד בגלל שלפני שחשבנו קצת, רצנו עם איזושהי מסקנה.

<יורם קפולניק: מכון וולקני לא נגד הפריפריה, מכון וולקני עובד שנים עם כל פריפריה שהיא.

<יורם קפולניק: אנחנו רואים את החקלאות ואנחנו מכבדים את החקלאות בכל האזורים של מדינת ישראל.

<יורם קפולניק: 95 שנה של עבודה עם חקלאות ישראל אי-אפשר למחוק עם איזושהי אמירה: מעבירים לאיזשהו מקום.

<יורם קפולניק: זה צריך להיות הרבה יותר מובנה ובטוח במה שאתה עושה, ושזה יהיה שינוי שלא רק יעבירו ואחר כך יתפרק.

<יורם קפולניק: אתה צודק, חיים, אם הילדים שלי לא ימצאו באצבע הגליל אחרי שאעבור לשם את כל המעטפת שאתה מדבר עליה גם הם יברחו לתל-אביב, אז מה עשינו?

<יורם קפולניק: אז ייקח לנו זמן, ותכף אדבר על הזמן, כדי ליצור את מכון וולקני של 95 שנה, זה לוקח זמן.

<יורם קפולניק: יותר מאשר, אולי אתם חושבים שמונה-עשר שנים, יותר לכיוון של 15 שנה, 20 שנה, ועד שנגיד, כבוד השר, יריב עם האוצר ויביא את כל התקציבים שנגיד אפשר לקנות את כל המכשירים, ואולי להביא בכיס את מכון ויצמן.

<יורם קפולניק: גם אז בפעילות ובתרומה לחקלאות יש לנו delay לפי הערכה שלנו, והיא בדוקה, סדר גודל של 20 שנה.

<יורם קפולניק: אנחנו נכנסים לחור שחור של 20 שנה עם המו"פ החקלאי, ואף אחד לא עשה את העבודה הזאת.

<יורם קפולניק: אנחנו עשינו את העבודה הזאת וזה ברור לחלוטין.

<יורם קפולניק: כן.

<יורם קפולניק: נתמוך בפריפריה.

<יורם קפולניק: התרומה שלנו, אין בעיה, אנחנו שם אתכם.

<יורם קפולניק: לכן, אני קורא, לפני שנכנסים לחור השחור הזה, בואו נשב רגע, ובואו נראה איך אנחנו תורמים לפריפריה.

<יורם קפולניק: דרך אגב, לא צריך להקריב פריפריה אחת על חשבון פריפריה שנייה.

<יורם קפולניק: מכון וולקני הרחיב את גילת - -

חיים ילין: נכון.

<יורם קפולניק: - - מתוך הכוחות שלו, בלי הוראה מראש הממשלה, מתוך הבנה שצריך לעשות את זה.

<יורם קפולניק: מכון וולקני עושה את זה 95 שנה מתוך הבנה של השטח.

<יורם קפולניק: התחלנו כבר לדבר.

<יורם קפולניק: איך לי בעיה לשבת לדבר.

<יורם קפולניק: בוא נבנה בפריפריה את מה שהפריפריה צריכה, תחליטו אתם מה, אבל נבנה יחד בצורה מכובדת.

<יורם קפולניק: לא כשהולכים על הראש או שולחים לי את המשכורות לאיזה צומת גומא.

<יורם קפולניק: לא זאת הדרך.

<יגאל בוזגלו: אחלה צומת גומא.

<יורם קפולניק: הדרך היא לעשות עבודה מסודרת.

<יורם קפולניק: אני יודע.

<יורם קפולניק: תשאל את ראש המועצה, הוא יודע שאני מכיר.

<יורם קפולניק: כדי לבנות - - -

אורי מקלב: איזה שיח התקיים אתכם עד היום?

<יורם קפולניק: סליחה, רק רגע.

<יורם קפולניק: לא היה שיח בצד המבני כהוא זה.

<יורם קפולניק: נכון, היו שיחות אישיות ביני לבין השר, אבל לא היה צוות מקצועי שניתח את העבודה הזאת ועשה את העבודה.

<יורם קפולניק: השיחה הראשונה שהייתה לי עם אבי חסון במשך שעתיים - - -

אורי מקלב: אבי שמחון.

<יורם קפולניק: שמחון, סליחה.

<יורם קפולניק: בפורים.

<יורם קפולניק: היא הייתה השעתיים הראשונות שמישהו שאל והתחיל לראות מה הצרכים.

<יורם קפולניק: אבל, לדעתי, חבר'ה, צריך לעשות שיעורי בית, אנחנו גם בוועדת המדע.

<יורם קפולניק: אני רוצה שוועדת המדע תרשום לעצמה גם שיש דוח של המועצה הלאומית למדע בשנת 2010, כולנו מדברים על דוח קנדל, אבל יש דוח הרבה יותר יסודי שמדבר כלל על המדע ועל המקום של החקלאות וההתפתחות של המו"פ החקלאי בעיקר.

<יורם קפולניק: המו"פ החקלאי הוא סם החיים של חקלאות ישראל, ואם אתם חושבים שזה רק – או בוא נגיד את זה ככה, אני לא צריך לשכנע את האנשים פה שבכל עגבנייה ופלפל יש מדע, לא זאת הנקודה, אבל כדי לגדל את העגבנייה והפלפל במקומות שבהם הם גדלים צריך את האנשים שירצו ויעשו את העבודה הזאת שם.

<יורם קפולניק: ולא ייתכן שניקח את המכון הזה, בעצם ההעתקה, ובמסמך שמונח בפניכם – אני לא רוצה לבזבז את הזמן לוועדה – שימו לב למספרים, מספרים בדוקים, ברגע שנעתיק את מכון וולקני נאבד את המרקם המקצועי.

אורי אריאל: זה מרכז המחקר והמידע?

<יורם קפולניק: את זה היום בבוקר קיבלנו.

<יורם קפולניק: לבנות מרקם מקצועי זאת לא משאית שמעבירה מוסד לשם וגם לא חברת בנייה.

אורי מקלב: העורך של המסמך רועי גולדשמידט נמצא פה, יושב בצד ימין של אבי שמחון.

<יורם קפולניק: קודם כול אני רוצה להודות לך, מסמך מאוד מסודר ומדויק.

אורי מקלב: תודה.

<יורם קפולניק: הלוואי וכל התהליך הזה ייעשה כמו שעשית את המסמך הזה.

אורי מקלב: יש גם מסמך שלכם?

אורי מקלב: המכון הוולקני עצמו גם הוציא איזה מסמך על המשמעויות של ההעברה?

<יורם קפולניק: ודאי.

<יורם קפולניק: שלחנו לוועדה מסמך.

<רועי גולדשמידט: המידע שלי מבוסס על המסמך הזה.

אורי מקלב: רק נתתי לך את האפשרות לענות על כך.

<יורם קפולניק: שלחנו לוועדה.

אורי מקלב: אתה יכול גם להתייחס, פרופ' יורם קפולניק, מה המשמעות, ההשפעה של המעבר.

<יורם קפולניק: המשמעות זה חור שחור של עשר שנים.

אורי מקלב: אני שואל פה שאלה.

אורי מקלב: את זה הבנו.

אורי מקלב: האם יש באמת תועלת ויש חשיבות למכון עצמו, לא רק מבחינת המיקום הגיאוגרפי שלו על יד כל המכונים האקדמאיים וכל מה שנלווה לכך, סטודנטים - - -

<יורם קפולניק: מאוד.

אורי מקלב: את זה הסברת בדבריך היטב.

אורי מקלב: השאלה היא – יכול להיות שגם את מכון וייצמן מחר יעבירו לגליל - - -

<יורם קפולניק: זה גם נכון.

אורי מקלב: גם יכול להיות.

אורי מקלב: אבל אני מדבר על משהו אחר.

<יורם קפולניק: או את הטכניון למצפה-רמון.

<יורם קפולניק: דרך אגב, זה רעיון לא רע.

אורי מקלב: אני מדבר על משהו אחר.

אורי מקלב: האם יש חשיבות לזה שמרכז המסה של החקלאות שהמחקר שלכם מבצע נמצא באזור הזה של הארץ, האם יש לזה משמעות או שאין לזה שום משמעות?

יואל חסון: יש לזה משמעות רבה.

אורי מקלב: אני מבין שהנשירים נמצאים בצפון, יש לך שם גם מחקר, יש לך גם שלוחה.

אורי מקלב: השאלה היא במסה היום של החקלאות שבמרכז ובדרום, חקלאות של הירקות, האם יש לזה חשיבות?

<יורם קפולניק: יש לזה חשיבות.

<יורם קפולניק: המסה המרכזית היא קריטית לא רק לגבי המוסד עצמו, אלא גם לגבי היכולת שלו לתרום לצפון ולדרום, ואנחנו עושים את הדברים האלה.

<יורם קפולניק: זה לא שאנחנו מתעלמים.

יואל חסון: אני רוצה לשאול אותך שאלה.

יואל חסון: האם יש תנאים מסוימים שאתה יכול להציג בפני הוועדה – גם עכשיו בכותרת, ואולי אחר כך בהמשך בפרטים – שאם הם היו מתקיימים דווקא היית תומך במעבר לגליל, כי הרי כולנו רוצים שהגליל יצמח ויתחזק.

יואל חסון: השאלה אם יש תנאים שאתה יכול להגיד שאם הממשלה תבצע אותם, אז תוכל להגיד: אני יכול בלב רגוע להעביר את המכון על כל המשמעויות לגליל.

<יורם קפולניק: לצערי, לאור מה שאמרתי, ואתם ודאי מבינים את זה, הניסיון להעביר את זה כמו שהוא זה אומר שזה מתפורר בידיים, והמשמעות של זה זאת סגירה של מכון וולקני.

יואל חסון: אז איך כן?

יואל חסון: איך אם אפשר?

<יורם קפולניק: הדרך היחידה זה לשבת יחד עם האנשים בצפון או בדרום, עם מי שאתם רוצים, ולרקום את תחום התוכן שנחוץ לכל מקום ומקום – ניתן להם את זכות הבחירה, לא המסה הקריטית – ולייצר מרכזי כוח מדעיים שנחוצים לעם ישראל.

<יורם קפולניק: לא סתם בגלל שלנו יש חבר'ה שמתעסקים בעצי פרי ויש קצת עצי פרי גם בדרום או בצפון, אז ניקח את עצי הפרי לשם.

<יורם קפולניק: לא זאת הדרך.

<יורם קפולניק: מאד התחברתי למה שאמר חיים ילין.

<יורם קפולניק: בואו נחשוב יחד מה צריך.

<יורם קפולניק: בכוח לא יקרה, זה לא יעזור.

<יורם קפולניק: תדעו לכם שבתוך העשייה המדעית יש הרבה הפריה הדדית, כל נושא החדשנות מובנה בעיקר בגלל מסה קריטית.

<יורם קפולניק: זאת אומרת, רעיון חדש בא בגלל מסה קריטית, בגלל הסביבה.

<יורם קפולניק: אף אחד לא יקפוץ להרצאה במכון וייצמן מצומת גומא לרחובות לשמוע הרצאה של 45 דקות ולחזור.

<יורם קפולניק: זה לא יקרה.

<יורם קפולניק: אנחנו נגיע למדע של העולם השלישי אם יוכרז שמכון וולקני צריך להעתיק את מקומו.

<יורם קפולניק: ולכן, במקום להעתיק אותו, בואו נבנה יחד דברים שהמדינה צריכה, ואנחנו שותפים לזה, ואנחנו לא אומרים לא לפריפריה.

<יורם קפולניק: אנחנו רוצים לעזור כמה שאנחנו יכולים, אבל לא במחיר של הגוף שלנו, כי אחרת לא יהיו לנו אנרגיות לעשות את זה.

אורי מקלב: תודה על הדברים שיצאו מן הלב.

אורי מקלב: חברת הכנסת יעל כהן-פראן, בבקשה.

אורי מקלב: ולאחר מכן – משה ראובני יושב-ראש ועד החוקרים.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, כבוד היושב-ראש, גם אני מברכת על קיום הדיון, דיון מאוד סוער, הרבה יותר ממה שצפיתי לפני שהגעתי לכאן בפגרה, בכל זאת.

יעל כהן-פארן: אין לי מה להוסיף על הדברים שנאמרו על-ידי פרופ' שקולניק.

<יורם קפולניק: לא, יורם.

אורי מקלב: יורם קפולניק.

<יגאל בוזגלו: אתה מוזמן לצומת הגומא.

חיים ילין: פה מקפידים על התואר יותר מלהיות ח"כ.

יעל כהן-פארן: רגע, סליחה, השר, אני מאוד מאוד אשמח אם תישאר דקה לשמוע את דברי, התאמצתי להגיע לכאן הבוקר.

אורי אריאל: אני נשאר, רק יש משהו דחוף.

יעל כהן-פארן: משהו דחוף?

יעל כהן-פארן: אעלה את השאלות.

אורי אריאל: אני נשאר.

אורי מקלב: דקה.

יעל כהן-פארן: זה די חשוב.

יעל כהן-פארן: אני פה בתחושה, ככה מהדברים שעלו כאן מהשר ומפרופ' שמחון, שההחלטה כבר התקבלה ועכשיו עושים איזושהי עבודה למצוא את הצידוקים להחלטה.

יעל כהן-פארן: זה מזכיר לי קצת את מתווה הגז.

יעל כהן-פארן: עכשיו ננסה למצוא את ההצדקות הכלכליות.

יעל כהן-פארן: לא באמת בדקתם את ההשלכות הכלכליות, כמה זה יעלה, את ההשלכות על המחקר, אנחנו שומעים כאן את עובדי המכון אומרים באמת בצורה מאוד כואבת שאנחנו עומדים לקבור את המחקר החקלאי.

יעל כהן-פארן: זה דבר דרמטי מה שאמרו כאן.

יעל כהן-פארן: האם שמעתם אותם?

יעל כהן-פארן: האם בדקתם את זה?

<אבי שמחון: התשובה היא כן וכן.

<אבי שמחון: אני לא יודע, התעלמת.

<אבי שמחון: אמרתי לך שאני בודק ובדקתי.

יעל כהן-פארן: אתה אומר שעכשיו בודקים את זה.

יעל כהן-פארן: אבל הוא החליט, סליחה.

<אבי שמחון: אמרתי לך שדיברתי אתם.

יעל כהן-פארן: אבל הוא אמר לפניך שהוא כבר החליט ועכשיו יראו איך יעשו את זה.

יעל כהן-פארן: זה נאמר.

אורי אריאל: סליחה.

אורי אריאל: סליחה.

אורי אריאל: אם את שואלת, אז אני עונה לך שבדקנו ודיברנו, וגם פרופ' קפולניק אמר שישבנו ודיברנו.

אורי אריאל: נכון, באופן אישי, ולא היו מצגות וזה.

אורי אריאל: כן, דיברנו על הדברים, ואמרתי גם קודם, זה לא נולד באיזה חלום נבואי בלילה, למרות שאני אוהב את הצפון לא מאתמול, גם את הדרום.

אורי אריאל: ואני חושב שיש את ההיתכנות.

אורי אריאל: עכשיו צריך לבדוק בתוך ההיתכנות, יש שאלה - no go, go.

אורי אריאל: אתה יכול להגיד: אין שום אפשרות, מה שאומר חברי פרופ' קפולניק – אוקיי, אז זאת דעתו, אני מכבד אותה מאוד, מקשיב לה קשב רב, הם אמת עושים עבודה מצוינת – ואני חושב שיש היתכנות.

אורי אריאל: עכשיו כשיש היתכנות צריך לרדת לפרטי הפרטים.

אורי אריאל: נכון, אמרתי קודם, אני חושב שלא היית בהתחלה, לא ירדנו לכל שורה, לכל דבר.

אורי אריאל: אנחנו מתכוונים לרדת, ויכול להיות שאת ופרופ' קפולניק ואחרים פה ישכנעו את ועדת המנכ"לים שאין היתכנות.

אורי אריאל: אז לא תהיה.

אורי אריאל: אז לא תהיה.

אורי אריאל: מה קרה?

אורי אריאל: אני לא יודע מה זה הגז.

אורי אריאל: הגז זה לא בבית-ספרי, אני לא יודע.

יעל כהן-פארן: מדבריך נשמע שכבר החלטתם.

אורי אריאל: אז הנה, אני מבהיר.

אורי מקלב: יש פער.

אורי מקלב: דיברנו על זה שיש פער בין ההצהרה - - -

יעל כהן-פארן: ההבהרה הזאת חשובה, כי התחושה לאחר דבריו של חבר הכנסת מקלב הייתה שאמרת: עכשיו כבר החלטנו, יש החלטה, עכשיו אנחנו בודקים את הפרטים הקטנים.

אורי מקלב: אני שאלתי.

יעל כהן-פארן: עכשיו אני רוצה לשאול אותך משהו.

יעל כהן-פארן: האם אין כאן נגיעות פוליטיות שהן לא על השולחן?

יעל כהן-פארן: אני באמת שואלת.

אורי אריאל: כן, יש.

אורי אריאל: אנחנו רצינו, ונציג ההסתדרות אפילו דחף אותנו להעביר את זה לאזור שכם, ואני פסלתי.

אורי אריאל: תשאלו את אריאל – איך קוראים לו?

יעל כהן-פארן: אני לא מדברת על הצד הזה.

יעל כהן-פארן: כבוד השר, אני רוצה לשאול אותך משהו.

יעל כהן-פארן: חברי הכנסת מהוועדה קיבלו פנייה מעמותה שנקראת "לב בגליל 2050" שתומכת מאוד - - -

אורי אריאל: מה?

אורי אריאל: "לב בגליל"?

יעל כהן-פארן: "לב בגליל".

יעל כהן-פארן: האם אתה מכיר את העמותה?

יעל כהן-פארן: קשור אליה?

אורי אריאל: לא יודע מי זה "לב בגליל".

יעל כהן-פארן: אז אני אגיד לך, חבר הסיעה שלך בצלאל סמוטריץ', חבר הכנסת סמוטריץ' הוא אחד ממייסדיה, והיא יוזמה שקמה - - -

אורי אריאל: איזה תחכום.

אורי אריאל: לא ידעתי שאני כל כך מתוחכם.

אורי אריאל: הוא הקים עמותה ואני מעביר את וולקני לצפון בגלל שהוא הקים עמותה?

יעל כהן-פארן: אני לא יודעת.

יעל כהן-פארן: אני שואלת.

<קריאות: - - -

אורי אריאל: גברתי, את יודעת מה, למרות שאת נמצאת אתי חצי שנה - - -

יעל כהן-פארן: אני שואלת דברים בצורה גלויה על השולחן.

אורי אריאל: בסדר, אין בעיה, הבנתי.

<יגאל בוזגלו: מה זה?

<יגאל בוזגלו: איזו רדידות.

<קריאות: - - -

יעל כהן-פארן: אני רוצה לומר, אף אחד פה לא נגד פיתוח הגליל.

<נורית צור-רבינו: האמירה הזאת מהמחנה הציוני?

יעל כהן-פארן: אף אחד פה לא נגד פיתוח הגליל, נהפוך הוא.

יעל כהן-פארן: אבל אני שואלת האם יש כאן גורמים פוליטיים?

יעל כהן-פארן: העמותה הזאת פועלת בצורה מובהקת - - -

<יגאל בוזגלו: ואת לא פוליטית?

<יגאל בוזגלו: מה?

<יגאל בוזגלו: אני לא מבין.

<יגאל בוזגלו: את לא פוליטית?

יעל כהן-פארן: פוליטית.

יעל כהן-פארן: אני שואלת פוליטית מהצד של אורי אריאל.

<יגאל בוזגלו: את לא פוליטית?

יעל כהן-פארן: אני מצטערת, אל תפריעו לי.

יעל כהן-פארן: סליחה, אדוני, אני חברת כנסת, ואתה לא תשאל אותי את השאלות.

<יגאל בוזגלו: את לא פוליטית?

אורי מקלב: יגאל.

<יגאל בוזגלו: אני אשאל אותך מה שאני רוצה.

אורי מקלב: יגאל, אני אקרא אותך לסדר.

יעל כהן-פארן: אתה לא תשאל אותי מה שאתה רוצה.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להבין.

אורי מקלב: אני רואה שאתה באת היום מהצפון - לא מקובל, ממש לא.

<נורית צור-רבינו: מה זה הדבר הזה?

חיים ילין: אתה לא יכול.

חיים ילין: גם אם זה מעצבן אותך אתה לא יכול.

חיים ילין: זאת לא הפגנה.

אורי מקלב: מהבוקר אני מנסה לשדר לך שדרים של להירגע, אבל לא נראה לי שזה עוזר.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להגיד משהו, ובזה אסיים.

יעל כהן-פארן: כשנעשים דברים בצורה שנראית לא טוב, מריחה לא טוב, אז אני מתחילה לחפש את השאלות.

יעל כהן-פארן: אני מתחילה לשאול.

יעל כהן-פארן: אין לי שום התנגדות שתהיה עבודה רצינית, ולאחריה יחליטו שהמקום הכי טוב לוולקני זה מטולה.

יעל כהן-פארן: אבל לא עשו את העבודה הזאת.

יעל כהן-פארן: החליטו, ועכשיו הולכים לעשות את הבדיקה שתצדיק את זה, ולי יש חששות מאוד כבדים שיש פה נושאים אחרים שהם מתחת לשולחן – והשר החליט לצאת כרגע, מעניין מאוד.

יעל כהן-פארן: עכשיו אני רוצה לומר, באותו דוח מ-2011 של פרופ' קנדל נאמר שצריך להגדיל את המכסות, את התקנים למכון וולקני, משהו בסדר גודל של 400 תקנים.

יעל כהן-פארן: למה לא לקחת את אותם תקנים ולשים את כולם בפריפריה?

יעל כהן-פארן: לא צריך להעתיק מכון כדי לייצר מכון חדש.

יעל כהן-פארן: תיתנו לו שלוחה גדולה, רצינית, משמעותית.

יעל כהן-פארן: התמיכה שלו לשלוחה הזאת תהיה היסטרית, שכל חוקר במכון יחויב פעם בשבועיים לנסוע לצפון בחוזה שלו.

יעל כהן-פארן: אני אומרת לכם, תשיגו הרבה יותר.

יעל כהן-פארן: כי מה שקורה, זה לא אנשים – אמר כאן פרופ' שמחון, שגם הוא יצא מהחדר – אנחנו נחליט איפה המדינה משלמת כסף.

יעל כהן-פארן: זה לא פועלים.

יעל כהן-פארן: זה חוקרים.

יעל כהן-פארן: זה חוקרים עשרות שנים.

יעל כהן-פארן: זה חוקרים שמגיעים אחרי דוקטורנטים ופוסט-דוקטורנטים, עכשיו תעבירו אותם עם הילדים שלהם, עם המשפחות שלהם.

יעל כהן-פארן: זה לא עובד ככה.

יעל כהן-פארן: השאלה היא איך אתה שומר על המצב של המחקר החקלאי המצוין שיש במדינת ישראל שמצעיד אותה קדימה בעיני כל העולם, והוא חשוב במיוחד היום עם ההתחממות הגלובלית, עם משבר האקלים.

יעל כהן-פארן: ישראל נמצאת במקום מאוד מאוד מרכזי כדי להמשיך ולפתח את הדברים האלה.

יעל כהן-פארן: מה?

יעל כהן-פארן: עכשיו תחסום את הכול בגלל איזה שאיפות פוליטיות לייהד את הגליל?

יעל כהן-פארן: אלה השאיפות הפוליטיות, וזה צריך להיות על השולחן, והן מוסתרות כאן.

יעל כהן-פארן: אני בעד חיזוק הגליל.

יעל כהן-פארן: צריך לעשות את זה נכון, ולא במסווה של דברים אחרים.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: יכול להיות שיש כאלה שישמחו שיש שיתוף פעולה בין חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ' לשר, זה אולי גם בשורה חדשה של שיתוף פעולה.

יואל חסון: ביניהם יש שיתוף פעולה, הם מאותה מפלגה.

יואל חסון: אתה יודע שהם מאותה מפלגה, לא הבית היהודי.

אורי מקלב: אנחנו יודעים.

אורי מקלב: יש כאלה שישמחו איך שלא יהיה בעניין הזה.

אורי מקלב: אבל בהחלט מה שאמרת, אני גם אומר את זה, כי בסך הכול אנחנו יושבים כאן במסגרת של ועדת המדע והטכנולוגיה, שהוקמה להיות הבית של החוקרים והמחקר, ולכן אנחנו גם רואים את זה בעין הזאת.

אורי מקלב: היה חשוב מאוד שחידדת את זה, אבל זה נאמר על-ידי פרופ' יורם קפולניק, שהמכון הוולקני, ובכלל, כל החוקרים בחקלאות – נשמע את זה גם ודאי בהתייחסות של משה ראובני – רוצים לתרום ומוכנים לשיתוף פעולה לחזק את הפריפריה על-ידי המחקר, גם בפעולות מרחיקות לכת.

אורי מקלב: אבל הכול צריך להיות בתיאום, במידה שלא יהרוס את הבסיס ואת המצע של המכון עצמו, שבסיס העבודה שלכם, אם הם מוכנים לשלוח זרועות חזקות לצפון ולדרום ואיפה שהם יתבקשו, אין בעיה.

אורי מקלב: הם ממש מוכנים לזה, ואפילו רוצים את זה.

אורי מקלב: תודה רבה, חברת הכנסת יעל כהן-פראן.

אורי מקלב: מר משה ראובני ועד החוקרים, בבקשה.

אורי מקלב: אני באמת מצטער שדווקא אנשים שחשוב לנו לשמוע אותם אני צריך לזרז אותם בזמן, אבל השעון רץ.

<משה ראובני: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

<משה ראובני: מכון וולקני זה כמו שאמר דוח קנדל מלכתחילה, זה עץ, כמו שאמרת גם אתה, נטוע עם שורשים ארוכים מאוד, ש-95 שנה הוא יונק מכל הסביבה שלו, מכל – כמו שאמר פרופ' שמחון – מהאקו-סיסטם.

<משה ראובני: והנה, אנחנו באים פתאום ולומדים שיש כוונה לחכות עשר שנים ש-70% מהחוקרים יצאו לפנסיה, יש כוונה להעביר את משכורות החוקרים לצפון.

<משה ראובני: אז שיעבירו עכשיו את המשכורות של החוקרים לצפון, יסגרו את מכון וולקני, והנה, כולם שם בצפון מקבלים פנסיה מובטחת, יקבלו גם את המשכורות שלנו.

<משה ראובני: ההעברה של מכון מחקר לכל מקום שהוא במציאות שלנו בעולם - - -

<אלי מלכה: סליחה, אתה מוכן להסביר מה אמרת לגבי המשכורות המובטחת?

<אלי מלכה: איך אנחנו מקבלים את זה?

<משה ראובני: שמעתי שמקבלים, שמעבירים את המשכורות שלי לצפון.

<אלי מלכה: אבל אמרת:

<אלי מלכה: אנחנו ממילא כבר נקבל - - -

<משה ראובני: אז שיעבירו את המשכורת שלי לצפון.

<אלי מלכה: אין גבול להשמצות שלך.

<אלי מלכה: אני מציע לך לעצור את השיח הזה.

<משה ראובני: שיעבירו את המשכורת שלי אליך לצפון, אין לי בעיה.

<קריאות: - - -

אורי מקלב: תמשיך.

<אלי מלכה: לא, זה לא מה שהוא אמר.

אורי מקלב: סליחה, אל תפרש את מה שהוא אמר.

<קריאות: - - -

אורי מקלב: סליחה, לא אתה ולא אתה אחראי למה שהוא אמר, ולא לפרש וגם לא לקבל ממנו הסברים.

אורי מקלב: לבקש הסברים, זה הכול.

<משה ראובני: הניסיון שראינו בהעברת מכוני מחקר כלשהם לכל מקום שהוא בעולם, לפחות ב-20 שנה האחרונות שזה נעשה – כי לא נעשה לפני כן, וזה נעשה רק ארבע פעמים בארבע מדינות שונות בעולם – נידון לכישלון מוחלט.

<משה ראובני: מקומות שהיו בהם 190 עובדים התפוררו ל-20 עובדים, הרמה של המקומות המדעיים האלה נפלה לחלוטין, אף אחד לא רצה ללכת לעבוד שם, לא בגלל שזה בפריפריה או בגלל זה במרכז, אלא בגלל שזה התפורר.

<משה ראובני: ומה שעומד לקרות המקרה הזה זאת עקירה וקיצוץ של המכון מעכשיו עד עוד עשר שנים.

<משה ראובני: וכבר התחילו מהיום שהשר יצא בהצהרה שלו, למחרת ניתנה הוראה להנהלה של המכון לא לקלוט תקנים חדשים, לעבוד בשיטת תיקוני שבר בלבד, ולא להשקיע שום דבר.

יואל חסון: הוראה של מי?

<משה ראובני: הוראה של השר.

<משה ראובני: של מי?

<יורם קפולניק: של מנכ"ל משרד החקלאות.

<משה ראובני: סליחה, מנכ"ל משרד החקלאות.

<משה ראובני: אחר כך, אחרי שבוע הוא חזר בו, אבל זה היה אוטומטי.

<משה ראובני: אנחנו הולכים להעביר, אנחנו בעצם הולכים לסגור.

יואל חסון: הקפאה של עשר שנים עכשיו?

<משה ראובני: לא יודע מה הוא הולך לעשות.

יעל כהן-פארן: לא בונים שום דבר חדש?

<משה ראובני: אנחנו רואים את ההקפאה.

<משה ראובני: כי אם אנשים חדשים צריכים לבוא אלינו, ואומרים להם: תוך עשר שנים, 20 שנה, אתם הולכים לעבור, אתה בא עכשיו, אתה הולך לעבוד, להשקיע את החיים שלך, כי מחקר זה דבר שצריך יציבות.

<משה ראובני: הוא צריך דבר יציב כי הוא המשכי כל הזמן.

<משה ראובני: מכון וולקני עובד מדור לדור.

<משה ראובני: אנחנו עובדים 95 שנה, ארבע דורות כמעט.

<משה ראובני: מה שמישהו נטע לפני עשר שנים או 20 שנה, היום אנחנו ממשיכים את המחקר הזה.

<משה ראובני: אנחנו ממשיכים את הדברים האלה.

<משה ראובני: היום כל החקלאות הישראלית נהנית מהפירות לא של מה שקורה היום, של מה שקרה לפני 30 שנה ו-20 שנה.

<יורם קפולניק: אנחנו מזמינים את הוועדה לביקור במכון וולקני.

יואל חסון: זה באמת רעיון טוב לבוא ולראות.

חיים ילין: סיור של הוועדה.

<משה ראובני: אם עכשיו בעשר-20 שנה הבאות המחקר נופל ויש, איך שאמר יורם, חור שחור במחקר זה לא יפגע בעשר שנים הבאות, זה יפגע ב-50 שנה הבאות.

<משה ראובני: אי-אפשר יהיה להרים את זה, ואפילו אם ירימו את זה זה לא יעזור.

<משה ראובני: וזה דבר שנעשה במסגרת משרד החקלאות, או בעצם בין המנכ"ל לשר ללא מחשבה.

<משה ראובני: למשל, המולמו"פ לא היה מעודכן בכלל, לא דיברו אתם.

<יגאל בוזגלו: איזה מזל שאין חברי כנסת בצפון.

אורי מקלב: יש חברת כנסת מקריית-שמונה שהיא חברת ועדת המדע, אז למה אתה אומר דברים כאלה?

חיים ילין: אתה פותח את הפה בלי להבין שום דבר, באמת אני אומר לך את זה.

אורי מקלב: ואיל בן ראובן לא מהצפון?

אורי מקלב: הוא גם מהצפון.

חיים ילין: זה לא מכובד בכלל אם אתה מייצג את העיר שלך.

<יגאל בוזגלו: אתם כל הזמן דוחפים לדרום.

חיים ילין: אתה לא מבין מי נלחם לימינך.

חיים ילין: אתה לא מצליח להבין אפילו מה הכוחות שפועלים פה בכלל.

חיים ילין: מה לעשות.

אורי מקלב: החוקרים שנמצאים פה רוצים להתרשם מאנשי הצפון והנציגות הציבורית שלהם, שהיא באמת נציגות מתונה ובאמת תרבותי מאוד.

אורי מקלב: נמצאים כאן הרבה חוקרים, ואני באמת רוצה שתעשו עליהם רושם טוב, וקריאות הביניים לא מכבדות אתכם.

<משה ראובני: החוקרים של מכון וולקני גם בנוה-יער, גם במרכז, וגם בגילת, עובדים עם הפריפריה, רוצים לעבוד עם הפריפריה, ימשיכו לעבוד עם הפריפריה.

<משה ראובני: החקלאות היא בפריפריה, אין בדרום, אין בצפון.

<משה ראובני: במרכז יש סך הכול 20% מהחקלאות.

<משה ראובני: גם יש קצת פריפריה, אגב, לא מעט.

<משה ראובני: חוקרים של מינהל המחקר של מכון וולקני עובדים עם הפריפריה, ימשיכו לעבוד עם הפריפריה גם בצפון, גם במרכז, גם בדרום.

<משה ראובני: הם ימשיכו להשקיע מזמנים וממרצם בכול חקלאות ישראל, כל עוד הם קיימים ויש להם את הכוח והחוזק שיש להם כרגע במסה שהם יושבים בה.

<משה ראובני: יפרקו את כל המערכת הזאת, יסגרו את כל המערכת הזאת, יקימו משהו אחר חדש, לא מעניין אותי איפה ממש ברגע הזה, כי אותנו הורגים מבחינה זו.

<משה ראובני: ולכן, הולכים - - - את כל מדינת ישראל, את כל החקלאות פה, את כל המחקר.

אורי אריאל: היושב-ראש, אני רוצה להגיד לסדר, כי אני רואה שהכתבים מדווחים שיצאתי בגלל דבריה של חברת הכנסת יעל פארן.

אורי מקלב: לא, אני מעיד שזה בדיוק הפוך.

יואל חסון: היית צריך לחשוב שזה מה שייאמר.

<קריאות: - - -

<משה ראובני: לא אני אמרתי את זה.

אורי אריאל: ביקשתי לצאת קודם.

אורי מקלב: נכון, ואני ביקשתי שתישאר.

<משה ראובני: אני לא אמרתי.

אורי מקלב: לא אמרת.

יואל חסון: הוא לא האשים אותך.

אורי אריאל: אני מתנצל, אבל אמרתי שלא תופסים אדם בשעת צערו.

<משה ראובני: לא התנצלתי.

אורי אריאל: לא תופסים אדם בשעת צערו, אז אני בכלל – אבל גם לא צריך להתנצל.

אורי אריאל: רק למען הסר ספק, אני אתכם, רק זה לא יהיה באמת לעוד הרבה זמן כי אני צריך לעשות עוד כמה דברים.

אורי מקלב: כן, הבנו.

אורי מקלב: אנחנו גם לא נמצאים פה עוד הרבה זמן.

אורי אריאל: אני רואה שאורי נהנה, היושב-ראש, והוא רוצה להישאר פה עד פסח.

אורי מקלב: לא.

אורי מקלב: אני ממש לא נראה ככה, ואני גם לא משדר ככה.

אורי אריאל: יופי.

אורי מקלב: יש לך עוד משפט סיום, או שסיימת?

<משה ראובני: אמרתי, אנחנו מוכנים - - -

אורי מקלב: דווקא רציתי לסיים את מה שהוא אמר.

אורי מקלב: אשקף את מה שאמרת.

אורי מקלב: יש משהו שנכון, ולו אם קיימנו את הישיבה רק בגלל הדבר הזה זה גם היה נכון.

אורי מקלב: המסר כלפי החוקרים, כלפי העתיד של החוקרים הוא מסר לא טוב.

אורי מקלב: דהיינו, עכשיו הם כבר מחשבים, ואמר את זה גם פרופ' יורם קפולניק, יש כבר עכשיו איזו הרגשה של חוסר יציבות, ומחקר זה דבר עתידי מאוד, והיום הם תוהים ומחשבים את המסלול שלהם מחדש.

אורי מקלב: לכן, מה שכן צריך לעשות במסר, זה שאנחנו עדיין לא בשלב של קבלת החלטות, אנחנו בשלב של הבדיקה של העניין עם כל המשמעויות.

אורי מקלב: גם אם תחליט שזה דבר מאוד טוב לחזק את הגליל, וזה דבר מאוד חשוב, ייתנו את המענה.

אורי מקלב: יש חוקרים רבים שיגידו: אנחנו לא נמצאים שם בעניין הזה גם אם זה דבר מאוד חשוב.

אורי מקלב: גם אם בסופו של דבר לא ייפגע ואנחנו נמצאים, המסר האישי גם כן חשוב, שעדיין זה מהר מדי ומוקדם היה לקבל החלטות בעניין.

אורי אריאל: זה לא סיכום שלי.

<משה ראובני: כיוון שכבוד השר חזר, אז אני רוצה להגיד לו משהו.

אורי מקלב: אבל ממש חצי משפט.

<משה ראובני: משפט אחד.

<משה ראובני: בהצעת המחליטים של כבוד השר לא כתוב שבוחנים, בהצעת המחליטים של כבוד השר כתוב:

<משה ראובני: תוקם ועדת מנכ"לים להגשת מתווה להעברה.

<משה ראובני: זה אומר שהוחלט להעביר.

<קריאות: - - -

אורי אריאל: משפט אחד, אבל אני אומר, סליחה.

<משה ראובני: ראיתי את הצעת המחליטים.

אורי אריאל: אבל אני פה אתכם, ודברי נאמרים אליכם ואל הציבור דרך השידור שמתקיים פה.

אורי אריאל: אמרתי כן.

אורי אריאל: אבל שאל אותי חבר הכנסת חסון, עניתי.

אורי אריאל: אני הרי לא בורח מכם, לא מתכוון לברוח מכם.

אורי אריאל: נכון, מה שכתוב בהצעת המחליטים משקף את עמדתי ואת עמדתנו.

אורי אריאל: לא רק את עמדתי האישית, אבל אני פה.

אורי אריאל: אני לא מסתתר מאחורי אף אחד.

אורי אריאל: והחלטתנו היא כן לעבור צפונה.

אורי אריאל: יש שאלה על המתווה, נכון.

אורי אריאל: מעבירים מהר.

אורי אריאל: יש מחלקות חדשות שרוצים להקים, האם יקימו אותן כבר בצפון?

אורי אריאל: איפה בצפון?

אורי אריאל: כן, המון שאלות, שלצורך זה אנחנו מקימים את ועדת המנכ"לים.

אורי אריאל: מה שמופיע בוועדת המנכ"לים מקובל עלי, אמרתי, אנחנו עושים עוד איזשהם שינויים אולי, תיאומים, אבל לא שינוי.

אורי אריאל: לא תהיה עכשיו החלטה אחרת.

אורי אריאל: הדברים מבחינתי ברורים.

אורי מקלב: אדוני השר, אני גם לא הבנתי נכון.

אורי מקלב: האם ההחלטה – הרי אמרת משפט פה, אנחנו בודקים את הדברים אם זה באמת יפגע, ואם יהיה במכלול - - -

אורי אריאל: לא אמרתי את זה.

אורי מקלב: אם במכלול השיקולים נראה שזה - - -

אורי אריאל: לא אמרתי.

אורי מקלב: נראה שלא, אז לא עשינו שום דבר.

אורי אריאל: לא אמרתי את זה.

אורי מקלב: אתה יודע מה, בוא נגיד עכשיו.

אורי אריאל: אבל, הנה, אני אומר לך.

אורי מקלב: אני שואל את השאלה אם השר יכול, בכבודך, אם אתה יכול לענות.

אורי אריאל: בבקשה.

אורי מקלב: אני שואל את השאלה: האם ההחלטה היא לבדוק את ההעברה, את ההיתכנות עם כל ההשלכות?

אורי אריאל: לא.

אורי מקלב: או האם ההחלטה היא לעבור – איך ומתי ובאיזה צורה אנחנו נמליץ על זה.

<עדית גרפונקל: זה לא משנה.

אורי אריאל: הסיפה נכונה, קרי לעבור ולבדוק, זה מופיע בהצעת המחליטים שחור על גבי לבן, אי-אפשר להתבלבל במה שכתוב.

אורי אריאל: חברים, יכול להיות שלא הסברתי טוב, אני מבקש סליחה.

אורי אריאל: אני אומר בצורה מפורשת, אנחנו מתוך מדיניות לחזק את הפריפריה נותנים - - -

<קריאות: - - -

אורי מקלב: סליחה, סליחה.

יואל חסון: אדוני השר, הצעת המחליטים שיש מולי כרגע אומרת:

יואל חסון: להקים צוות בין-משרדי אשר יגבש בתוך 90 יום מתווה להעברת פעילות.

אורי מקלב: את זה אמר השר, הוא הצביע על זה שזאת העברה.

אורי אריאל: אז אתם רוצים להקריא את זה עוד פעם, תקריאו את זה עוד פעם.

יואל חסון: אז זאת החלטה אחרת, זאת החלטה על הקמת ועדת מנכ"לים.

חיים ילין: כן, מנכ"לים.

יואל חסון: זאת לא החלטה עקרונית על העברת המכון.

אורי מקלב: מתווה של העברה.

יואל חסון: אבל אתה מחכה להמלצת המנכ"לים.

יעל כהן-פארן: השר אריאל, אמרת מקודם דברים אחרים.

יואל חסון: או שהמנכ"לים לא ממליצים על עצם ההעברה, אלא ממליצים על איך זה יהיה.

אורי אריאל: נכון.

יואל חסון: הבנתי.

אורי מקלב: את זה שאלתי.

אורי מקלב: זאת הייתה השאלה שלי.

אורי אריאל: אם לא הובנתי, כן.

אורי אריאל: התשובה על זה היא כן.

אורי מקלב: חזרתי וחידדתי והשר ענה לי.

אורי מקלב: אני גם הבנתי אמירה כזאת ואמירה - - - כפי שאמרת, אם זה לא יהיה מוצלח ואין היתכנות וזה יפגע, אז אנחנו לא נעשה שום דבר.

אורי אריאל: אורי, למה אתם מסבכים?

אורי אריאל: גם זה לא.

אורי אריאל: אני חוזר ואומר שאני לא רוצה שתהיה שגגה פה.

אורי אריאל: כן, יכול להיות שוועדת המנכ"לים תבוא לממשלה, אני אומר את זה בצורה מפורשת, מה לא ברור בזה?

אורי אריאל: גם אחרי שיש החלטת מדיניות, ועדת המנכ"לים תראה שאין שקל אחד להעביר.

אורי אריאל: נו, אז אתם באמת חושבים שזה יעבור?

<משה ראובני: אבל זה לא המנדט שלהם.

אורי אריאל: סליחה, רגע.

אורי אריאל: תסלח לי רגע, אני רוצה לענות לכם, הרי אני לא אתחמק משום שאלה פה.

אורי אריאל: ונניח שיורם קפולניק ואנשי וולקני ואחרים יראו שזה מה זה חורבן, חבל על הזמן, זה לא שזה לא משתפר ולא זה, בכלל יהיה פה, איך אמרתם?

אורי אריאל: לא יהיה מחקר, לא תהיה חקלאות, שממה, כל המדינה תהפוך לביצות ומדבר, אז מה?

אורי אריאל: לא נקשיב?

אורי אריאל: לא נאזין?

אורי אריאל: נקשיב ונאזין לכולם.

אורי אריאל: ועדת המנכ"לים, גם אם זה לא מנוסח ככה, תקשיבו גם לדברים הללו, זה ברור שבלי כסף לא עוברים וברור שבלי האנשים לא עוברים.

אורי אריאל: נשמע את כולם.

אורי אריאל: אם יהיה דבר כזה משכנע, אז אני אומר לכם על עצמי, למה אני צריך את ועדת המנכ"לים?

אורי אריאל: ההחלטה היא במידה רבה בידי שר החקלאות.

אורי אריאל: אז אני אומר לכם, הנה אני פה, אם ישכנעו אותי, יראו לי באותות ומופתים מעל לכל ספק שאי-אפשר לעבור, אז כנראה שלא נעבור.

אורי אריאל: אני חושב אחרת, אמרתי את זה, ואני יודע את דעתו של יורם ושל חבריו, אני מכבד את זה מאוד.

אורי מקלב: אז למה לא צריך לשכנע באותות ובמופתים שצריך לעבור, שאפשר לעבור?

אורי מקלב: למה קודם כול מחליטים לעבור, ואחרי זה באותות ובמופתים שלא צריך לעבור?

אורי אריאל: כי יש ממשלה שמושלת, לשם שינוי, והיא קובעת מדיניות.

אורי אריאל: ואם אתם לא רוצים להתרגל לזה, אז לא תתרגלו לזה, אבל תראו שזה קיים.

אורי אריאל: הממשלה לא צריכה עכשיו לרדת ולהגיד כל גרוש מאיפה יגיע ואיך.

אורי אריאל: יהיה רגע שהיא תגיד, הכול יהיה כתוב, יהיו מספרים, היא תקריא את הטבלאות, את המקורות, שימושים, הייתה פה גם נציגת האוצר קודם, אני לא רואה אותה עכשיו.

חיים ילין: היא הלכה.

אורי אריאל: לא משנה.

אורי אריאל: הכול יהיה.

אורי אריאל: רק באמת, בגלל שזה אירוע גדול, אני חושב שזה מגה אירוע, זה נראה קצת מפוצץ, אבל אני חושב שזה ככה.

<משה פליישמן: מגה פיגוע.

אורי אריאל: ולכן, לכל צד זה מגה אירוע, אני לא אומר את זה לצד אחד.

אורי אריאל: לכן חייבים לעבור, אני אומר שזה מצריך שיקול רציני.

אורי אריאל: הרי הממשלה הולכת לקבוע במדיניות שעוברים לפריפריה.

אורי אריאל: מי שרוצה להפגין על גבול הצפון יפגין.

אורי אריאל: אני אומר את זה באמת תוך כבוד, חס וחלילה, אני לא פוגע באף חקלאי ובאף אזרח, אבל אנחנו רוצים לחזק את הצפון.

אורי אריאל: ומה שאמר פה מישהו, אני לא זוכר, זה לא רק להגיד את זה – שזה חשוב, חיים ומוות ביד הלשון, וטוב לעודד – אבל צריך לעשות גם דברים.

אורי אריאל: אז אני בא עם הצעה אחת, ובא יורם קפולניק ואומר: בסדר, אוקיי, הבנתי שיש פה עניין, אז יש לנו דרך אחרת לעשות את מה שאתם כממשלה רוצים, לא מה שאני רוצה.

אורי אריאל: שמעתי.

<יורם קפולניק: הגשתי.

אורי אריאל: אני מוכן לרדת לפרטים, אני רוצה שוועדת המנכ"לים תרד לפרטים, הכול מוכן, הכול פתוח, אני אומר.

אורי אריאל: אבל אתה שואל אם יש החלטה, אם יש כוונה לעבור לצפון, התשובה היא כן.

אורי אריאל: כן, המדיניות היא לעבור לצפון, שיהיה ברור.

אורי אריאל: מה לא ברור בזה?

אורי מקלב: אלי מלכה יושב-ראש אשכול רשויות גליל מזרחי.

<אלי מלכה: שלום, אני שמח להשתתף בדיון המאוד חשוב הזה ומודה לכם שהזמנתם אותנו.

<אלי מלכה: אגיד שאין לנו שום דבר נגד מכון וולקני, אנחנו כל כך אוהבים אותו שאנחנו רוצים אותו ממש ממש קרוב אצלנו.

<אלי מלכה: אני בעצמי חקלאי, ראש מועצה של 28 יישובים חקלאיים מאוד מצליחים, מייצרים מיליארד ורבע שקל בשנה, ועומד בראש אשכול רשויות של 340,000 דונם תוצרת חקלאית במגוון רחב - ממינוס 200 ועד פלוס 1,200.

חיים ילין: אשכול לבד זה 400,000, אלי.

<אלי מלכה: עם הרבה מאוד מושבות וקיבוצים ומושבים וכפרים דרוזיים.

<אלי מלכה: ואנחנו בחבל ארץ קסום ויפה שיש בו, דרך אגב, הרבה מאוד נכסים מצליחים.

<אלי מלכה: ומתוך המקום הזה, מתוך הנכסים האלה גיבשנו תוכנית שאנחנו ראשי הרשויות של הגליל כבר למעלה משנתיים עסוקים בה ועוסקים בה.

<אלי מלכה: והתוכנית הזאת, למרבה הפלא, מתוך לקיחת אחריות לא הסתכלנו לירושלים וכיוונו שמישהו בירושלים יגיד מה נכון לעשות בגליל או בגליל המזרחי, אלא מתוך הבנה שלנו מה נכון שיקרה בגליל המזרחי, איך נכון לפתח את הגליל המזרחי, ואיך נכון לעשות את זה טבעי דרך הנכסים האזוריים ולא באמצעות מפעל כזה או מפעל אחר שמישהו יחליט לממן אדם כזה או אחר, להקים אותו.

<אלי מלכה: ומתוך הנכסים האלה, כשאנחנו רואים שיש לנו אקדמיה כמו בתל-חי, כמו הפקולטה לרפואה וכמו במכללת - - - .

<אלי מלכה: וכשאנחנו רואים שיש לנו מכוני מחקר כמו בצפת וכמו מיג"ל, שהוא מכון מחקר מוביל ומצליח, וכל המדענים כאן מכירים אותו, וכמו המכון לחקר הגולן וכשיש לנו חקלאות כל כך מגוונת – וזה האזור היחידי כמעט בארץ, למעט הערבה, שקולט מאות חקלאים צעירים כל שנה לייצר תוצרת חקלאית חדשנית כשהחקלאים החדשים מחוברים למו"פים החקלאיים, ויש לנו - - -

<קריאות: - - -

<אלי מלכה: שנייה.

<אלי מלכה: ויש לנו מו"פ חקלאי מצוין.

<אלי מלכה: מתוך התוכנית הזאת ומתוך הנכסים האלה גיבשנו תוכנית שהיא הבשורה וקפיצת המדרגה המשמעותית ביותר לצפון.

<אלי מלכה: והתוכנית הזאת כוללת בתוכה גם את ההעתקה של מכון וולקני לצפון, למה?

<אלי מלכה: כי טבעי שתהיה שם, ואם היה צריך להחליט היום היכן מקימים את וולקני, אז מחליטים להקים את וולקני - - -

<משה ראובני: הוא היה קם בבית-דגן.

<אלי מלכה: אני לא הפרעתי לכם.

<משה ראובני: כן הפרעת, אבל לא משנה.

<קריאות: - - -

חיים ילין: חברים, אני בדרך כלל מחליף את היושב-ראש, אני מבקש.

חיים ילין: תמשיך, אלי.

<אלי מלכה: תודה.

<אלי מלכה: אני גם יודע להתנגח.

<משה ראובני: גם אני.

יואל חסון: הוא יודע, הוא יודע.

חיים ילין: נו, חבר'ה, נו, זה לא - - -

אורי אריאל: בוא נאמר שעד היום לא הוכחת את זה.

<אלי מלכה: נכון.

<אלי מלכה: אני יודע בתיאוריה.

<אלי מלכה: בכל אופן, מכון וולקני הוא קטר מוביל של תוכנית לאומית שכוללת בתוכה פיתוח דרמטי לאזור שמחכה כבר למעלה מ-60 שנה לפיתוח הזה.

<אלי מלכה: זאת בשורה ענקית.

<אלי מלכה: יותר מבשורה.

<אלי מלכה: זאת תקווה ענקית לחבל ארץ שמחכה לזה עשרות שנים, לא לעוד מדרכה ועוד מועדון ועוד מקלט, אלא איך אנחנו מחברים את כל הנכסים האלה ומסתכלים על מיליון וחצי תושבים בצפון, או על 250,000 תושבים בגליל המזרחי ויודעים גם להתמודד בקושי של כמה עשרות או מאות משפחות אם יתעורר במהלך המעבר הזה, כי המעבר הזה הוא הזדמנות ענקית גם לוולקני.

<אלי מלכה: כן, גם לוולקני.

<אלי מלכה: ואני אומר את זה שוב כחקלאי וכמי שהחקלאות זורמת בדמו והיא ערך שעליו גדלתי, ובלעדיו לא תהיה מדינה.

<אלי מלכה: אתם יודעים את האמת.

<אלי מלכה: מכון וולקני כבר שנים נמצא תחת סכנה של סגירה, תחת סכנה של צמצום, תחת סכנה של צמצום תקנים ותקציבים, והדרך היחידה להבטיח שהמכון הזה יהיה חדשני, יהיה גדול, יהיה פורח, יהיה משגשג, רק אם הוא יועתק לפריפריה, רק אם הוא יועתק לגליל.

<אלי מלכה: החקלאות נדדה מהמרכז צפונה ודרומה.

<אלי מלכה: היא נדדה.

<אלי מלכה: מה שנשאר זה המכונים והמבנים בבית-דגן בראשון, ואתם אפילו כבר ויתרתם על שטחי הניסוי שלכם ליד המכונים עצמם רק כדי שיישארו המכונים.

<אלי מלכה: אני מסכים עם יורם, ביחד אנחנו יכולים לעשות פה מהלך מצוין גם לגליל, גם לוולקני, בוודאי לחקלאות, וביחד עם הממשלה נוכל לעשות את קפיצת המדרגה המאוד גדולה ומאוד משמעותית.

<אלי מלכה: לגבי העניין הזה שנעשו, חיים, לגבי העניין הזה שנאמר כאן, שנעשו ארבעה מקרים כאלה בעולם והם כולם כישלון, בדקנו רק מקרה אחד בהולנד.

<אלי מלכה: פרופ' דן לבנון שהיה מדען ראשי לשעבר במשרד החקלאות גם נסע לשם לראות את זה, הבאנו את הפרופ' שעשה את זה בהולנד, שם משום מה זה נחשב להצלחה גדולה.

<אלי מלכה: אני מציע שפרופ' דן לבנון ירחיב על זה עוד מעט, וגם ירחיב על המחקר החקלאי.

<אלי מלכה: ואני גם בטוח שהמחקר החקלאי לא יכנס לבטן הזאת או לקושי הזה שיכול להיות אם יהיה מעבר צפונה.

<אלי מלכה: אני קורא לכולנו, גם לחוקרים, להסתכל נכוחה למציאות, ולהגיד: יש פה הזדמנות ציונית, ישראלית, ערכית יוצאת דופן, בואו נתמוך בה.

<אלי מלכה: תודה.

חיים ילין: תודה.

<משה ראובני: - - - למחקר החקלאי.

חיים ילין: חבר'ה, לא, בבקשה, אני נותן את רשות הדיבור.

חיים ילין: עזרא, בבקשה.

<עזרא רבינס: בוקר טוב, עוד מעט צהריים טובים.

<עזרא רבינס: ירדתי לערבה ב-1978 אחרי הצבא, אני חקלאי, גם ראש הרשות, מנהל מו"פ הרבה מאוד שנים, כרגע מנהל את המו"פ בערבה הדרומית.

<עזרא רבינס: אבל אני רוצה להתחיל במשהו אחר.

<עזרא רבינס: הייתי עכשיו בארצות-הברית שנתיים, הסתובבתי עם מפה כזאת גדולה של מדינת ישראל בכל רחבי ארצות-הברית - שליח ציוני, דיברתי על הנגב ועל הערבה ועל אכלוס הנגב, ובאתי מהטעמים האלו.

<עזרא רבינס: מכיוון שאני הרבה מאוד שנים, כמו שאמרתי, עובד במחקר ופיתוח, וכרגע מנהל מו"פ שמגיע למעשה עד אילת, המו"פ הכי דרומי במדינת ישראל, אני יודע מה זה המו"פ היישומי שאני עומד בראשו כרגע, ואני יודע מה זה המו"פ הבסיסי שנמצא במינהל המחקר במכון וולקני, ואני יודע את החשיבות של החיבור הזה, אז אני תוהה אם כל ה-respect – באמריקה הייתה מלחמת הצפון נגד הדרום, פה אין דבר כזה בכלל, אני לא מדבר על דבר כזה, אבל אני תוהה איפה מקומה של החקלאות בדרום.

<עזרא רבינס: אם להעביר לכם אולי את המפה הזאת אחרי זה עם הנתונים, יש ארבעה מרכזי מו"פ בדרום, מו"פ החקלאות בחבל מחוז דרום הוא בערך פי שלושה בגודל מהחקלאות בצפון.

<עזרא רבינס: וכל מה שאני רוצה, התשובה שאני רוצה לקבל – אני לא מתעסק בנדל"ן ולא במינהל המחקר, אם יהיה פה או שם, רק אגיד לכם שאם תסתכלו על המפה הזאת אחרי זה תגלו משהו מאוד מפתיע שגילת, השלוחה הדרומית היא בדיוק במרכז הארץ.

<עזרא רבינס: תפתחו אחרי זה google map, תראו את המרחק מגילת לאילת, ומגילת למטולה, בול באמצע הארץ.

<עזרא רבינס: אני לא רוצה להרחיב בדיבור.

<עזרא רבינס: נסעתי שלוש שעות לפה, אני נוסע עם האוטו שלי למכון וולקני כי יש לי כמה צמחים עם כמה מחלות שאני צריך לזהות, כנראה בגילת לא יכולים לזהות כרגע, לא מחלות ולא מזיקים, לפחות לא את הבעיות שיש לנו בערבה.

<עזרא רבינס: אני חושב שזה חלק מהבדיקה היסודית.

<עזרא רבינס: אני רוצה שהחקלאות – אני מייצג כרגע את הערבה – אבל אני חושב שבכלל החקלאות בדרום צריכה לקבל תשובה מאוד ברורה איך היא מקבלת תשובות מהמחקר החקלאי.

<עזרא רבינס: כמו שאמרתי, בכל מקום שהסתובבתי התגאיתי בחקלאות ישראל, תמיד התגאיתי במודל של המחקר הבסיסי, מחקר יישומי, חקלאים, פריפריה, זה מה שפיתח את החקלאות במדינת ישראל.

אורי אריאל: עזרא, נחזור לדבר שנאמר, שהכוונה היא לחזק מאוד את מלח"י, שהם באמת המו"פ הכי דרומי, לא אתה, עם כל הכבוד.

<קריאות: - - -

אורי אריאל: מה אתם אומרים?

אורי אריאל: זה ימי?

אורי אריאל: אז מה רע בימי?

אורי אריאל: אולי זה עתיד המדינה?

יעל כהן-פארן: הם לא יכולים לזהות מחלות של צמחים.

אורי אריאל: חברים, בסדר, סליחה, אתם הכי דרומיים, סליחה.

אורי אריאל: אני רואה לאן הגענו.

יעל כהן-פארן: הם לא יכולים בחקר ימים ואגמים לזהות מחלות של צמחים, תקשיב לו.

אורי אריאל: סליחה, יעל, אל תתחילי.

אורי אריאל: זה קשור ל"לב לגליל", תקשיבי רגע.

אורי אריאל: הקמנו עמותה שרוצה מאוד לחזק את מלח"י, אמרתי לך, בכ-100 מיליון שקל, לא צריך קזינו, צריך את מלח"י ואחרים, לא רק, וצריך את המו"פ.

אורי אריאל: ואמרתי, אני חוזר ואומר שאנחנו בתוכנית של מכון וולקני הולכים לחזק מאוד, מעבר למה שעשו כבר, אני רוצה להגיד שזאת פעם שלישית, כבר נעשו דברים ברוך השם, והולכים לחזק את גילת עוד הרבה יותר.

אורי אריאל: לא עוד קצת במובן של עוד כי צריך כל הזמן להתקדם, אלא לשנות יחד עם מכון וולקני, לעשות שם מרכז דרומי משמעותי וחזק.

אורי אריאל: זאת התשובה.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: תודה.

<משה ראובני: כבוד השר, מלח"י שייכת לחברה ממשלתית.

אורי מקלב: סליחה, סליחה.

אורי מקלב: בבקשה, רק משפט סיום.

<עזרא רבינס: רק משפט סיום.

<עזרא רבינס: אני מרגיש את עצמי חלוץ, ואני אוהב את הערבה, וחשוב לי לפתח את הערבה.

<עזרא רבינס: ואגיד משהו גם בנימה אישית מתוך ההיכרות של המחקר במדינת ישראל הרבה מאוד שנים.

<עזרא רבינס: אני, עם כל הלויאליות שלי לערבה ולפתח את הערבה לא הייתי מעלה אפילו רעיון בראש שלי לקחת את המחקר הבסיסי במדינת ישראל לשים אותו בערבה מתוך respect לאזורים אחרים במדינת ישראל.

<עזרא רבינס: ואת זה חשוב לי מאוד להגיד, ואני מצפה שאותו דבר תהיה חשיבה לגבי האזור הדרומי.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: פרופ' אליעזר גולדשמידט מהפקולטה לחקלאות ברחובות.

אורי מקלב: לאחר מכן – רז קינסטליך סגן ראש העיר וממלא-מקום ראש עיריית ראשון-לציון.

אבשלום וילן: אני צריך לצאת, יש לי הרצאה.

אבשלום וילן: ביקשתי ממך.

אורי מקלב: אמרת שאתה רוצה לדבר, אתה רשום אצלי.

אורי מקלב: בבקשה, אבו וילן לפני זה, סליחה, דקה ממש.

אורי מקלב: ביקשת לדבר, אני נותן לך לדבר, אבל אתה רשום אצלי.

אבשלום וילן: בדרך כלל מתחשבים בזכויות העבר שלי אחרי הח"כים.

אורי מקלב: כתוב כאן גם חבר כנסת לשעבר, כאילו אני לא יודע.

אורי מקלב: גם כתבו לי את זה: אבו וילן, חבר כנסת לשעבר, כאילו אני לא יודע את זה.

אורי אריאל: העיקר שהוא חבר כנסת לעתיד.

אורי מקלב: הוא מייצג פה - - -

יואל חסון: חכ"ל זה גם ח"כ לעתיד וגם ח"כ לשעבר.

אורי מקלב: אבל, אדוני השר, הוא ברוך השם נמצא בתקופה האחרונה הרבה בכנסת.

אבשלום וילן: לצערי, הנושאים שאני עוסק בהם.

אבשלום וילן: תראו, יש פה מהלך שאני אומר שהוא במלוא – אני לא מחפש לא התלהמות ולא שום דבר, אבל באיזשהו מקום אני מרגיש או שזה הימור או שזה איזשהו משחק על נכסי צאן ברזל של החברה הישראלית, לא של החקלאות.

אבשלום וילן: כי, תראו, הבסיס של החקלאות בישראל מהמאה ה-19 עד היום היה הקשר הישיר בין המחקר, ההדרכה והחקלאים.

אבשלום וילן: את זה אין בשום מקום בעולם.

אבשלום וילן: עד השאלות שעולות פה, וכבר שמעתי מהשיחות, מודה גילוי נאות, אדוני היושב-ראש, יש חלק מאנשי וולקני הבכירים ביותר, לא מי שפה, אחרים, הם חברים שלי, גם הבן הצעיר שלי לומד בפקולטה תואר שני, אז אני מסביב לנושא הזה מעבר למה שאני עושה הרבה שנים.

אבשלום וילן: אני שואל שאלה נורא פשוטה, לא מבדילים פה בין מחקר בסיסי לבין מחקר יישומי.

אבשלום וילן: אורי, כל מה שאמרת על המו"פים מאוד חשוב, אבל כאשר המנכ"ל שלנו אומר: מה הבעיה?

אבשלום וילן: אעביר את וולקני ל-x ואת y יעשו המו"פים, זה לא קיים.

אבשלום וילן: המחקר הבסיסי יושב על משולש ברזל: יושב על הפקולטה, יושב על וולקני, יושב על מכון וייצמן.

אבשלום וילן: זה לא ארבעה מיליון וזה לא המכונות, זה האנשים ומה שיורם פה דיבר.

אבשלום וילן: אני מכיר את זה באופן פרטי.

אבשלום וילן: זה לא עובד אחרת.

אבשלום וילן: אם אתה מנתק את המשולש הזה, אנחנו נשלם מחיר - אני אומר שאין חקלאות בישראל.

אבשלום וילן: בכלל, איך הופכים את זה למאבק בין צפון ודרום?

אבשלום וילן: הרי עזרא אמר את האמת.

אבשלום וילן: אבל אני חושב שבאמת בצפון יש את מיג"ל – אם רוצים לעזור ברצינות, שלב ראשון לפני הכול, בואו נראה את ממשלת ישראל, אם היא רוצה - - - לאומיות, לשים תוספת של 100 מיליון שקל, אמיתית, בשנה למיג"ל, זאת תוספת חוקרים, זה כסף למחקר.

אבשלום וילן: למיג"ל יש פוטנציאל גבוה.

אבשלום וילן: אני חושב שאי-אפשר לפרק את המשולש הזה, ואני חושב שפה זה איזשהו משחק באש שהוא מאוד מסוכן לחקלאות ישראל.

אבשלום וילן: ולפני שעושים, אורי, זאת לא משילות, זה ממש אנטי-משילות.

אבשלום וילן: כי אם זאת משילות, אז כאשר יוג'ין קנדל בדק את זה והייתה החלטה שמפתחים את וולקני, אז אתה יודע מה זה.

אבשלום וילן: אני כבר כל הזמן מרגיש במדינה הזאת, אתה מושיב אנשים רציניים, מכינים עבודות, בא, מתחלף שלטון וזה, רגע, הופ, מה שהיה עד היום - - -

אורי מקלב: לא התחלף שלטון כמעט, רק אנשים אולי התחלפו.

אבשלום וילן: אנשים, זה לא פוליטי בכלל, זה התנהגותי.

אבשלום וילן: יש דברים, השקיעו זמן, השקיעו מחשבה, במקרה אני מכיר את זה.

אבשלום וילן: למה בלי לבדוק, בלי להחליט, בלי לחשוב?

אבשלום וילן: נראה לי שקודם יורים, אחרי זה חושבים ולא שוקלים לעומק את המשמעויות.

אבשלום וילן: הייתי מעוניין שדיון כזה היה מתנהל - - -

יואל חסון: קודם יורים אחר כך חושבים?

יואל חסון: זה נשמע מוכר.

אבשלום וילן: לא, אל תחבר.

אורי מקלב: לא, אין שום אמירות.

אבשלום וילן: אל תחבר.

אבשלום וילן: אבל אני אומר דבר נורא פשוט – אני מסיים – רוצים לבדוק רעיון כזה?

אבשלום וילן: תושיבו כמה אנשים שמטפלים בזה, תקבלו פידבק ראשוני, תחשבו, תגידו: אתם יודעים מה, שמענו, לא שוכנענו, יש שיקולים ארוכי טווח יותר, נדבר.

אבשלום וילן: אבל אני כל הזמן בתחושה שקודם זורקים, אחרי זה אומרים: בוא נפתור.

אבשלום וילן: בעוד שאני למדתי בכל בתי-הספר שבהם הייתי עד היום שסוף מעשה במחשבה תחילה ולא להפך.

אורי אריאל: משפט, אבו, ממש, ואני גם מודיע שאני נאלץ לעזוב.

אורי אריאל: זהו, הארכתי, הארכתי, לא אשמע את כולם, אשמע את חברי הכנסת, את חלק מכם, אבל דלתי פתוחה.

<קריאות: - - -

אורי אריאל: רק שנייה, סליחה.

אורי אריאל: אני אומר לך, אבו, תראו, אבל זה נכון שלא כל המידע עומד בפניכם, אתן לך דוגמה.

אורי אריאל: אתה אומר "משולש הברזל", צלע אחת במשולש כבר מתחילה לזוז, זאת הפקולטה, היא לא תישאר ברחובות.

אורי אריאל: זה מעורר באוזניכם גיחוך.

<אליעזר גולדשמידט: זה לא מוסכם.

יואל חסון: לאן היא הולכת?

אורי אריאל: רק שנייה, אענה לך.

אורי אריאל: זה מה שקורה עכשיו כשאתם מגחכים.

אורי אריאל: וטוב שאתם מגחכים, כי אין לכם מושג בעניין, ואתם יכולים לגחך.

<דוידי הימן: או לסגור את העסק וזהו.

אורי אריאל: רק שנייה אחת, חברים.

יואל חסון: תאפשרו לשר.

אורי אריאל: כדאי להקשיב, ללמוד.

אורי אריאל: אני מקשיב קשב רב, לומד, למדתי פה דברים, אני מודה לכולם.

אורי אריאל: אני אומר לכם מתוך ידיעה, ידיעה חלוטה – לא הערכה, לא החלטת ממשלה, הממשלה לא אחראית על האוניברסיטה – הפקולטה לחקלאות עוברת.

אורי אריאל: עכשיו יש שאלה לאן.

אורי אריאל: יש הצעה אחת, לירושלים, מתקרבת לאימא, לאוניברסיטה העברית.

אורי אריאל: יש לזה יתרונות, חסרונות, כמו כל דבר.

אורי אריאל: ויש הצעה, כן, להעביר אותה גם צפונה.

אורי אריאל: הדבר נבחן.

אורי אריאל: מכיוון שזה לא באחריותי, ואני לא אומר להם מה לעשות, הייתי ממליץ, הם מדברים אתי, כן, נפגשתי עם ראשי האוניברסיטה כבר ארבע פעמים - למגחכים שלא מבינים על מה מדברים.

אורי אריאל: אבל אתם יכולים לגחך, זה בסדר גמור.

אורי אריאל: זה קורה.

אורי אריאל: זה לא יקרה.

אורי אריאל: זה קורה במובן של הדיונים.

אורי אריאל: לא אורזים עכשיו.

אורי אריאל: זה תהליך גדול.

אורי אריאל: אני לא יודע מה הם יחליטו.

אורי אריאל: ממשלת ישראל יכולה לעזור להם קצת יותר, קצת פחות, ואולי להשפיע, אולי.

אורי אריאל: אני לא יודע, אני לא אומר שאפשר.

אורי אריאל: עוד פעם, אני רוצה להיות מאוד זהיר, זה לא בבית-ספרנו, בניגוד למכון וולקני.

אורי אריאל: ולכן, אתה צודק, צריך ללמוד את הכול, אני מסכים אתך, אני לא בוויכוח, אני לא אומר לך את זה כוויכוח.

אורי אריאל: צריך לשים את כל הנתונים.

אורי אריאל: והנה נתון שאתם לא מכירים – לא הייתי אומר אותו ביוזמתי, אבל אני מבין שחסר פה מידע, יש אי-הבנות – נתון שיכול להשפיע.

אורי אריאל: כמה?

אורי אריאל: מישהו יגיד 1%, מישהו יגיד 8%, אני לא יודע, אבל כולנו מסכימים שהוא יכול להשפיע.

אורי אריאל: אני חושב שאם הפקולטה גם תעבור לצפון זה לא יהיה אחד ועוד אחד שתיים, זה יהיה ארבע.

אורי אריאל: ובדברים האלה אני מבקש לסיים ולהגיד לכם חג שמח, כי לא אראה אתכם.

אורי אריאל: בכל מקרה אני אומר תודה רבה.

אורי מקלב: תודה, תודה, אדוני השר, נעביר את הדברים, בוודאי את המסקנות.

אורי מקלב: זאת לא הישיבה הראשונה והאחרונה בעניין הזה.

<אליעזר גולדשמידט: אני מצטער שאתה עוזב, כי דברי בדיוק אליך.

אורי מקלב: עכשיו אנחנו באמת נשמע מפרופ' אליעזר גולדשמידט.

<אליעזר גולדשמידט: דקה אחת.

אורי מקלב: הוא מהפקולטה לחקלאות.

אורי אריאל: אם זה דקה, אני אשאר.

<אליעזר גולדשמידט: אני לוקח שלוש דקות, כי את זה אי-אפשר להגיד בדקה.

אורי מקלב: הרמת לו עכשיו, מכיוון שהוא מהפקולטה לחקלאות, אז בבקשה, פרופ' אליעזר גולדשמידט.

<אליעזר גולדשמידט: אקצר עד מאוד.

<אליעזר גולדשמידט: אני איש האוניברסיטה העברית, הפקולטה לחקלאות, ואני כאן לא מדבר כאנשי מכון וולקני, ולכן יש לי אולי הסתכלות קצת שונה.

<אליעזר גולדשמידט: אבל אני לא מתפלא על אנשי הגליל שהם רוצים את טובת הגליל, ולא הייתי מתפלא אם השר הממונה על הגליל והדרום היה עושה את דברם.

<אליעזר גולדשמידט: אני מתפלא על שר חקלאות שעושה משהו לרעת החקלאות במקום שהוא יראה את תפקידו העיקרי בחיזוק החקלאות למחקר.

<אליעזר גולדשמידט: חקלאי הוא זה שהולך עם תוכנית כל כך מסוכנת.

<אליעזר גולדשמידט: אני חושב שמי שמופקד על החקלאות צריך לראות בראש תפקידו, מעבר, לא - - -

אורי מקלב: למה אתה רואה שזה פוגע?

אורי מקלב: תסביר את דבריך, לא על השר.

<אליעזר גולדשמידט: זה פוגע בגלל הדברים שיורם הסביר.

<אליעזר גולדשמידט: פה יש קריה אקדמית מרכזית במדינת ישראל שהיא מקיפה - תל-אביב, ויצמן, האוניברסיטה העברית, הפקולטה לחקלאות, והם עובדים ביחד מבחינת דוקטורנטים, סטודנטים, הכשרת מדענים, ודור העתיד צומח כאן.

<אליעזר גולדשמידט: וההעברה של כל הדבר הזה צפונה היא מאוד מסוכנת, ביצירת ואקום.

<אליעזר גולדשמידט: אין ואקום.

<אליעזר גולדשמידט: ואקום כזה זה אומר הרס.

אורי אריאל: הבנתי.

אורי אריאל: תודה.

<אליעזר גולדשמידט: אני חושב שהדבר הזה – אני מתפלא מאוד מאוד שנטשת את האג'נדה של הדבר שאתה מופקד עליו, ולוקח אג'נדה של דבר אחר, שעם כל חשיבותו, כשאתה בתפקיד הזה כשר החקלאות, אתה צריך לראות במרכז חקלאות או מרכז חקלאי ולתת לאחרים את - - -

אורי אריאל: אני מודה לך שאתה מתפלא על כך שיש לי ראייה כוללת לטובת מדינת ישראל, זאת באמת בעיה קשה ביותר, ואני אחשוב על זה.

אורי אריאל: תודה.

אורי אריאל: אני מצטער, אני מוכרח לצאת.

<אליעזר גולדשמידט: התפקיד העיקרי שלך - - -

אורי מקלב: תודה רבה, פרופ' אליעזר גולדשמידט.

אורי מקלב: תודה, תודה, אדוני השר, אנחנו מאוד מודים לך על אוזן קשבת ועל שיתוף הפעולה.

אורי מקלב: כול טוב, להתראות, נעמוד בקשר.

אורי מקלב: כמובן שזה לא נגמר רק בישיבה הזאת עכשיו.

אורי מקלב: סגן ראש ממלא-מקום ראש העיר ראשון-לציון, בבקשה.

אורי מקלב: אחריו, אני רק רוצה שנדע, אסף שדה חוקר צעיר, בבקשה.

<נורית צור-רבינו: לאנשי הגליל אין בכלל - - -

אורי מקלב: תקבלו.

<אתי מדר יצחק: יש פה עוד נציגויות שהגיעו.

<נורית צור-רבינו: אנחנו יכולים גם ללכת.

<נורית צור-רבינו: תנהלו את הדיון הזה לבדכם וזהו.

אורי מקלב: את לא מאיימת על אף אחד, ממש לא.

אורי מקלב: אפשר ללכת.

<אתי מדר יצחק: אם הכנסת צריכה לייצג את כולם או - - -

אורי מקלב: תשמרו על תרבות הדיון.

<נורית צור-רבינו: - - -

אורי מקלב: לא הוכחת את זה עד עכשיו גם כשלא נתנו לך את רשות הדיבור בקריאות הביניים מקודם.

<אתי מדר יצחק: כבוד יושב-הראש, סליחה על ההפרעה, רק אבקש שבאמת ייתנו גם לנו לדבר, הגענו שלוש וחצי שעות - - -

אורי מקלב: אין הפרעה.

אורי מקלב: לא סליחה, ולא הפרעה.

<אתי מדר יצחק: אוקיי.

<עדית גרפונקל: גם אני הגעתי.

אורי מקלב: כן, בבקשה.

<רז קינסטליך: צהריים טובים, לא אאריך, רק אגיד את עמדת עיריית ראשון-לציון שהיא עמדה מאוד מאוד מאוד ברורה.

<רז קינסטליך: התוכנית שמדבר עליה השר היא תוכנית שסותרת את תוכנית המתאר העירונית שלנו, שלאחרונה קיבלה אישור.

<רז קינסטליך: התוכנית סותרת את הסכם הגג שנחתם לא מזמן בין עיריית ראשון-לציון לבין משרד השיכון לבין משרד האוצר.

<רז קינסטליך: אנחנו רואים בתוכנית החדשה הזאת הפרה בוטה של ההסכם הזה.

<רז קינסטליך: עיריית ראשון-לציון תעשה הכול, אבל אני אומר הכול – אני מדבר מפיו של ראש העיר שלנו מר דב צור – על מנת לסכל את התוכנית הזאת.

<רז קינסטליך: לא היה ולא יהיה שיבואו וינחיתו לעיר פתאום כזה שינוי.

<רז קינסטליך: אנחנו נילחם ונעמוד לצד חברינו מהמכון הוולקני, שקיים שיתוף פעולה פורה ומדהים בינם לבין עיריית ראשון-לציון.

<רז קינסטליך: אנחנו רק מבקשים באמת לבדוק את כל מה שאמרתי כאן ברגע שיתקבלו עוד החלטות.

אורי מקלב: הוועדה קיבלה מכתב ארוך מפורט מראש העיר ובו הוא הסביר באמת, קיבלתם בהסכם גג 21,000 יחידות דיור עם כל המשמעויות וגם ההיתכנות.

אורי מקלב: באמת נעלה את המכתב הזה גם לאתר הוועדה כדי שיוכלו לצפות בו.

אורי מקלב: הייתי מקריא אותו אם הוא היה יותר קצר, אבל אנחנו מודים להתייחסות המורחבת של ראש העיר.

אורי מקלב: תמסור לו את הערכתנו, וגם קיבלנו את ההתנצלות שלו, על אף רצונו לבוא.

אורי מקלב: אסף, ממש חוקר צעיר, זה תואר חשוב.

<משה ראובני: הוא בן 39.

יואל חסון: הגיל זה יתרון שחולף.

אורי מקלב: לאחר מכן גיורא זלץ.

<רות בן-אריה: אני אוכל לקבל זכות דיבור?

יואל חסון: אבל אנשי הצפון, תן רק לאיש אחד מהצפון.

אורי מקלב: הגיעו?

אורי מקלב: ידברו אחריו.

<אסף שדה: קודם כול רקע קצר.

<אסף שדה: נקלטתי לפני כשלושה חודשים במכון וולקני אחרי שהייה ממושכת בקליפורניה לצורך הפוסט-דוקטורט עם המשפחה שלי.

<אסף שדה: דבר ראשון, אני רוצה לחזור על דברים שנאמרו, להמחיש דברים שנאמרו פה, ולהבהיר שאם הייתי יודע לפני שלושה חודשים שמכון וולקני עומד לפני פירוק, כמובן שלא הייתי מקבל את הצעת העבודה הזאת.

<אסף שדה: החלטתי לחזור לארץ לפני שקיבלתי את הצעת העבודה, אבל כמוני יש הרבה מדענים צעירים שמנהלים היום מחקרים בחוץ-לארץ, הם רק מחכים להזדמנות לחזור לארץ, הזדמנויות שאין הרבה.

<אסף שדה: מכון וולקני עד היום קלט בערך בין עשרה ל-15 מדענים בשנה, והדבר הזה כבר התחיל להיפגע.

<אסף שדה: מעצם שחרור הרעיון הזה לאוויר כבר הדבר הזה התחיל להיפגע.

<אסף שדה: אני רוצה להגיד משהו על משך הזמן, שהרי מוסכם פה שיש איזושהי פגיעה במחקר – פרופ' שמחון נגע בזה – והשאלה היא כמה זמן זה יימשך.

<אסף שדה: יש מי שנותן לזה להישמע כאילו זה חמש עד עשר שנים, ונאמר פה 50 שנה, אז איפה זה יושב?

<אסף שדה: ניסיתי לשאול את פרופ' שמחון, והוא לא ענה.

<אסף שדה: א', ב', בשאלת מחקר זה להגדיר באיזה טווח אנחנו מחפשים.

<אסף שדה: אם מחפשים את התשובה בין חמש לעשר שנים או בין 50 ל-100 שנה משתמשים בכלים אחרים.

<אסף שדה: הוא לא אמר לי באיזה - - -

אורי מקלב: אבל אני דווקא הייתי רוצה שתתמקד לא בנושא המחקרי ששמענו אחרים וותיקים, אלא דווקא כחוקרים צעירים - מה מידת ההשפעה שתהיה עליכם כשמעבירים לפריפריה, שזה באמת מרקם החיים, בסיס החיים שלכם השתנה, ולא יהיו אנשים שמכיוון שאנחנו מקרבים את הפריפריה למרכז וישנם חוקרים שנמצאים בצפון, והידיעה לחזק את הצפון.

אורי מקלב: מה מידת ההשפעה מנקודת הנחה שהמחקר המקצועי עצמו לא ייפגע אם ייתנו את כל הכלים, הנחה כזאת.

יואל חסון: הייתי גם מוסיף, אם אפשר, אם נגיד חוקר כמוך, מה אתה חושב וחבריך, עמיתיך, מה היו צריכים, מה היה צריך כדי לגרום להם, בהנחה שבאמת כל מה שהיושב-ראש אמר קורה, אבל כבן-אדם, החוקר שצריך לעבור ממקום למקום - מה היה נדרש ממנו כדי לאפשר את המעבר הזה.

<אסף שדה: כל הדברים האלה אני חושב שנאמרו במילים שונות משני הצדדים.

<אסף שדה: נאמר אקו-סיסטם, נאמר משולש ברזל, נאמר מרקם שמאפשר יצירה - - -

אורי מקלב: אבל זאת פגיעה במחקר.

אורי מקלב: מנקודת הנחה שהמחקר לא יפגע, איך הוא אמר?

אורי מקלב: גם מעבירים אולי חלק מהדברים.

אורי מקלב: לא ייפגע הנושא המחקרי המקצועי, בהנחה כזאת, אבל אתה כחוקר, זה מה שחשוב לנו, מה משמעות ההעברה הזאת לחוקרים צעירים?

יואל חסון: מה יגרום לך לקחת את המזוודות ואת המשפחה?

אורי מקלב: החוקרים הוותיקים אומרים: אנחנו עוד שנה, נקדים את הפנסיה, יפצו אותנו.

<אסף שדה: אני לא הבן-אדם הנכון לשאול, אני אגב תושב הגליל.

<אתי מדר יצחק: תחזור אלינו הביתה.

יואל חסון: אז מה יגרום לך לחזור הביתה?

אורי מקלב: נשאר בבית.

<אסף שדה: אני בבית.

<אסף שדה: אני עובד בבית-דגן, אני גר בגליל, ואני משוכנע – התשובה שלי היא תשובה במסגרת המחקר, כי כחוקר אני לא מבין איך, אני לא בקיא בהיבטים הארגוניים הגדולים – אבל כמדען שמנהל מעבדה אני לא מבין איך אני יכול לתפקד ולהביא תוצרים איכותיים כמו שוולקני יודע לספק במיקום אחר.

<אסף שדה: למה?

<אסף שדה: בגלל אותו אקו-סיסטם.

יואל חסון: אוקיי.

<אסף שדה: חשוב לי להדגיש, משך זמן ההתאוששות, אפשר להסתכל עליו בקלות.

<אסף שדה: אם עכשיו אנחנו פוגעים בדור הצעיר של החוקרים בגלל אובדן קליטה, בגלל הוצאה מתוך אותו מרקם, אז לוקח 30 שנה עד שהם הופכים להיות חוקרים מהסגל הבכיר.

<אסף שדה: סגל בכיר מוחלש.

<אסף שדה: אותו סגל בכיר צריך לקלוט חוקרים חדשים.

<אסף שדה: הוא לא יכול לחנוך אותם ולקלוט אותם כמו שצריך.

<אסף שדה: האפקט הזה נמשך הרבה זמן.

<אסף שדה: צריך לחשוב על זה במונחים של 30 שנה לפחות.

אורי מקלב: זה מה שדיברו.

אורי מקלב: בסדר.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: באמת חשוב מה שאתה אומר, רק אני חייב – ממש משפט.

<אסף שדה: אני רוצה רק להוסיף עוד דבר אחד חשוב בגלל שכולם קיבלו פה דף מידע על החשיבות של וולקני.

<אסף שדה: ויש פן נוסף שלא נכנס כאן והוא מאוד משמעותי, וזה ההיבט הסביבתי.

<אסף שדה: מכון וולקני הוא מכון למחקר חקלאי, אבל בערך שליש מהמחקרים נוגעים גם באיכות סביבה.

<אסף שדה: חקלאות בקנה מידה לאומי קשורה באופן הדוק לאיכות סביבה, מים - - -

אורי מקלב: בתוך המכלול.

אורי מקלב: הדברים בעקרון נאמרו.

אורי מקלב: אני מתנצל, אבל אני מצטער.

אורי מקלב: בבקשה, גיורא.

<גיורא זלץ: תודה רבה על הזכות לומר את הדברים, ואני אנסה רק להוסיף, לא לחזור על דברים שנאמרו.

<גיורא זלץ: אני כן רוצה לומר שעם הרוב הגדול של הדברים אני מסכים, כולל דברים שיורם אמר.

<גיורא זלץ: באמת הנושא של החור השחור, לא בגלל שאני לא מסכים אתך, אלא אין לי עמדה כי אני לא מספיק מקצועי כדי להגיד את זה, אבל גם אל הייתי אומר בביטחון כזה שזה קיים.

<גיורא זלץ: אבל כן הייתי רוצה לפתוח ולומר לכולנו שגם המילים וגם המוזיקה, גם הטרמינולוגיה חשובה.

<גיורא זלץ: אנחנו לא אויבים אחד של השני, ואני שומע פה מכל הצדדים יותר מדי כעס, ואני מזכיר לכם שכעס מביא כעס, ושנאה מביאה שנאה, בדיוק כמו שרצון טוב מביא רצון טוב, ואהבה מביאה אהבה.

<גיורא זלץ: אז אני מציע לכולנו לשנות קצת את הטרמינולוגיה אפילו של השיח הזה.

<גיורא זלץ: אני רוצה להתייחס לכמה דברים, ובאמת רק להוסיף.

<גיורא זלץ: קודם כול, אסף, אני מברך אותך על שובך לארץ.

<גיורא זלץ: איפה אתה גר בגליל, דרך אגב?

<אסף שדה: בהרדוף.

<גיורא זלץ: אני רק רוצה לבשר לך שכמוך יש 28 חוקרים ברמות הכי גבוהות שהגיעו לבית-ספר לרפואה בשלוש שנים האחרונות, 14 מהם חזרו מחוץ-לארץ בדיוק כמוך, למיג"ל הצטרפו מעל 30 חוקרים בשנתיים האחרונות, יותר מחצי מהם הגיעו כמוך מחוץ-לארץ.

<גיורא זלץ: זאת אומרת, אני מברך על חזרתך, אבל חשוב לי לומר - - -

<קריאות: - - -

<גיורא זלץ: ביקשתי, בואו נעשה את זה טיפה אחרת.

<גיורא זלץ: חשוב לי לומר שגם בגליל העליון ובקריית-שמונה ובמגדל-שאמס יש אנשי מחקר רציניים מאוד, ויש מכון מיג"ל שהוא מכון מחקר מצוין, בית-ספר לרפואה.

<גיורא זלץ: זאת אומרת, בואו לא נחשוב - - -

<קריאה: - - -

<גיורא זלץ: תכף אדבר על זה, כי ההערה שלך מאוד מאוד חשובה.

אורי מקלב: תתייחס במשפט.

<גיורא זלץ: אני רוצה לומר מה שאלת, כי אני חושב שזאת שאלה מצוינת.

<גיורא זלץ: תראו, ענף היצוא הראשון במדינת ישראל בעשור האחרון, לפי דעתי אפילו קצת יותר, אתם יודעים מהו?

<גיורא זלץ: מה אנחנו מייצאים הכי הרבה?

חיים ילין: ברור, מלחמות ונשק.

<גיורא זלץ: אנחנו מייצאים חברות ורעיונות.

<גיורא זלץ: זה מה שמדינת ישראל מייצרת, מייצאת החוצה.

חיים ילין: 12 מיליארד דולר בשנה.

<גיורא זלץ: למה היא מייצאת חברות ורעיונות?

<גיורא זלץ: כי בעולם הגלובלי, שבאמת הרוב קשור באנשים ובשכל שלהם, אפשר להעביר כמעט כל דבר לכל מקום.

<גיורא זלץ: יש מעט מאוד תחומים – והחקלאות היא אחד מהם, ופה אני מתחבר למה שאסף אמר ויורם וגם אבו אמר ויצא – אותו משולש ברזל, ודיברנו על זה, על חקלאות וחקלאים.

<גיורא זלץ: אחד הדברים שאי-אפשר להעביר, ואי-אפשר לעשות בלי שטחים, בלי בעלי-חיים, בלי בתי גידול לבעלי-חיים, זה חקלאות.

<גיורא זלץ: חקלאות, מו"פ חקלאי צריך להיות בסביבה שיש בה חקלאות.

<גיורא זלץ: לא סתם, בגליל העליון, אלי דיבר על זה, ובגולן, בגלל תנאי האקלים, בגלל מים מתוקים קרים וחמים, בגלל הרבה מאוד דברים, חלק גדול מאוד – נכון שהשטח בערבה הוא יותר גדול, אבל חלק גדול מאוד, ודאי ממגוון הגידולים החקלאיים הוא בגליל העליון ובגולן.

<גיורא זלץ: חלק גדול מאוד מגידולים במדינת ישראל הם רק בגליל ובגולן, כמו למשל, בקר לבשר, דגים במים מתוקים, כמו תפוחים ועוד דברים.

<גיורא זלץ: למה?

<גיורא זלץ: כי יש שם את התנאים ויש שם חקלאים מצוינים ויש שם מו"פ חקלאי.

<גיורא זלץ: ולכן, אני חושב שבהסתכלות של מדינה – וכל מה שאמרת נכון, ואני מסכים אתו – בהסתכלות של מדינה כמו שאלי ציין, אם היום היו מחליטים איפה להקים מכון מחקר – כמו מכון וולקני שהוא מכון מדהים עם אנשים מדהימים – היו מקימים אותו בצפון.

אורי מקלב: תודה רבה.

<גיורא זלץ: רגע, לא סיימתי.

<גיורא זלץ: שנייה אחת.

אורי מקלב: ממש משפט לסיכום.

<גיורא זלץ: אני חושב שכל מה שנאמר פה על המרקם מסביב למכון וולקני, על התעשייה שנוצרת, ועל האקדמיה ועל בתי-הספר, כבוד היושב-ראש, זאת נקודה מאוד חשובה שלא אמרו, בדיוק המרקם הזה זאת הסיבה למה להעביר את זה לצפון, בשביל לייצר גם שם מרקם של תעשיות מתוחכמות, של מחקר, של בתי-ספר, ועוד ועוד.

<גיורא זלץ: ולכן, אני חושב שחלק גדול ממה שנאמר פה הוא נכון, אבל אם אנחנו נסתכל בראייה קצת יותר שלמה ומלאה – ולכן אני קורא לאנשים ממכון וולקני, ואני גם אומר לעצמנו, לא לריב אחד עם השני, אלא לנסות, ואני רוצה לגייס אתכם, לא מחר ולא מחרתיים, אני רוצה לגייס אתכם, כי אם אתם – שנייה אחת, באמת אני מסכם – כשתלכו הביתה ותחשבו גם על מה שנאמר, ותנסו להסתכל על זה ממבט קצת יותר רחב, אז גם אתם לעצמכם תגידו שהרעיון הזה הוא נכון.

<גיורא זלץ: ואני מזמין אתכם וקורא לכם: בואו תתגייסו אתנו ביחד, אפשר לעשות פה משהו מחולל שינוי ברמה לאומית וברמה בין-לאומית, ולהחזיר את ישראל למקום שלה בעולם כמדינה שמובילה מחקר חקלאי, ואנחנו לא נמצאים שם היום.

אורי מקלב: תודה רבה לגיורא.

אורי מקלב: פרופ' דן לבנון מדען ראשי לשעבר במשרד החקלאות, ותושב הצפון, ממש בקצרה, בבקשה.

<דן לבנון: קודם כול, כבוד היושב-ראש וחברי כנסת נכבדים, וכל החברים ואורחים, אני בהחלט מבין את הדאגה של עובדי מכון וולקני להצעה הזאת.

<דן לבנון: בהחלט מבין.

<דן לבנון: הייתי 25 שנה איש סגל במכון וולקני, מתוכם הייתי גם בתפקיד ניהולי במכון, ואחר כך הייתי גם מדען ראשי של משרד החקלאות לא מעט שנים.

<דן לבנון: מכיר את המערכת, אני מבין את הדאגה האישית ומבין גם את הדאגה לעתיד המחקר החקלאי.

<דן לבנון: מבין.

<דן לבנון: ויורשה לי לא להסכים עם כל מה שנאמר, לא מתוך עמדת התנצחות.

<דן לבנון: כל אחד והאמת שלו.

<דן לבנון: דרך אגב, כשאומרים: אני בעד פיתוח הגליל, ואני בעד לעשות משהו משמעותי בגליל, ואני בעד להעביר משהו משמעותי בגליל, המילה הבאה בדרך כלל אחר כך היא "אבל".

<דן לבנון: והאבל הזה בדרך כלל נגמר, כי אין מה להעביר לגליל, כי לא מוצאים, וכשאמרו אוניברסיטה אז אמרו לא, וכשאמרו דברים אחרים אמרו לא.

<דן לבנון: יש אפשרות לקיים מחקר טוב בגליל.

<דן לבנון: ראשי הרשויות שנמצאים פה, ואתם יחד עוד 20, החליטו מיוזמתם עוד לפני שהתערבתי בעניין הזה בכלל, שהם רוצים את האקדמיה, את המחקר, את המחקר המדעי, לשים בראש סולם העדיפויות, ואלי קודם הסביר את זה.

<דן לבנון: אלי מלכה הוא יושב-ראש הפורום, הוא הסביר את זה קודם.

<דן לבנון: והדברים שעשינו בגליל בתחומים האלה הצליחו.

<דן לבנון: יש לי חדשות בשביל מי שאמר פה משהו על הפקולטה לרפואה.

<דן לבנון: הפקולטה לרפואה מצוינת, יש בצפת.

<דן לבנון: והמכללה האקדמית שאמר עליה יושב-ראש ות"ת הקודם שהיא המצטיינת ביותר בארץ נמצאת בתל-חי במרחק של קילומטר בקו אווירי מגבול לבנון.

<דן לבנון: התייחסו פה הבוקר לגבול הלבנון.

<דן לבנון: ויש מכון מחקר במיג"ל בקריית-שמונה.

<דן לבנון: האקו-סיסטם, מה שמדברים עליה זה דבר חשוב, אני אומר לחוקר שהוא מוזמן לבקר את החברים שלו בגליל ולראות איך הם עובדים.

<דן לבנון: הגיעו ראש המועצה האזורית הגליל העליון, שאני תושב, דרך אגב, באזור הזה, אני חבר קיבוץ כפר בלום בגליל העליון וכל חיי גרתי בגליל העליון, גם באותן שנים שעבדתי בבית-דגן או ראשון-לציון.

<דן לבנון: אנחנו קראנו לזה בית-דגן, בכל אופן.

אורי מקלב: רק משפט סיכום, פרופ' דן לבנון.

<דן לבנון: אני לא יודע איפה הסיסטמה בגלל זה שיש ביקוש לסטודנטים בגליל.

<דן לבנון: אנחנו בתל-חי מקבלים מכסה כמה סטודנטים אנחנו יכולים לקבל, ואנחנו מקבלים סטודנטים לתואר שני.

<דן לבנון: ואם היו מרשים לנו היינו מקבלים סטודנטים לתואר שלישי, רק שבינתיים לא מרשים.

<דן לבנון: אם התקדמות כזאת של חוקרים כמו שיש בוולקני תהיה בגליל אי-אפשר יהיה להגיד שאי-אפשר לעשות שם דוקטורט.

<קריאה: יש גם מו"פ צפון שם.

<דן לבנון: רגע, רגע, נכון.

<דן לבנון: הנה, אנחנו מכירים עוד מהתקופה שבאתי פה בתור יושב-ראש המדענים הראשיים, אתה זוכר את זה, וגם מרכזת הוועדה זוכרת.

אורי מקלב: פרופ' דן לבנון, ממש משפט לסיכום.

אורי מקלב: אנחנו רוצים לתת לעוד אנשים.

<דן לבנון: במהלך הזה יש סיכונים, יש בו חששות, יש פה דאגות.

אורי מקלב: אבל הוא אפשרי, לדבריך.

<דן לבנון: אבל אפשר לבצע אותו.

<דן לבנון: ויש דוגמאות, כמו שנתנו פה דוגמאות מהעולם, יש דוגמאות מהעולם במרכזי מחקר ומדע רציניים ביותר, גם בארצות-הברית וגם בהולנד, שלא נמצאים במרכז ולא נמצאים בערים הגדולות, אלא נמצאים בפריפריות ומצליחים מאוד, וכך אנחנו מקווים שיהיה גם בישראל.

אורי מקלב: תודה רבה, פרופ' דן לבנון.

אורי מקלב: עדית גרפונקל, ואחרי – אתי מדר יצחק.

<עדית גרפונקל: אדבר בקצרה.

<עדית גרפונקל: אני מנכ"לית "ערדום" מהערבה הדרומית, אני גרה ביוטבתה, יש לי אחות שגרה בגליל.

<עדית גרפונקל: קודם כול, אנחנו יושבים באולם הנגב, דבר שני, אני חושבת שאי-אפשר - - -

יואל חסון: יש פה גם גליל.

אורי מקלב: יש פה גם אולם גליל, אין קיפוח של הגליל.

<עדית גרפונקל: מצוין, יש לי אחות שגרה בגליל, אני מחוברת משני הקצוות.

<עדית גרפונקל: אני לא חושבת שמישהו כאן – אין כאן בכלל מלחמה בין שתי הפריפריות, נהפוך הוא, יש כאן חיבוק של שתי הפריפריות, אבל אני לא חושבת שאפשר לחזק פריפריה אחת על חשבון הפריפריה השנייה.

<דן לבנון: שמתם לב שהמשפט השלישי היה אבל.

<עדית גרפונקל: נכון, אתה צודק.

אורי מקלב: כן.

<עדית גרפונקל: אבל אי-אפשר לחזק פריפריה אחת על חשבון הפריפריה השנייה.

חיים ילין: פרופ', מה אתה רוצה שיהיה?

חיים ילין: שרק יהיה לא? יש נימוסים.

<עדית גרפונקל: אם מוסכם על כולם שאני מקבלת בברכה את המודל שהוצע כאן, נגיד של הפקולטה לרפואה, של מכללת תל-חי – כשהקימו את מכללת תל-חי לא סגרו את אוניברסיטת תל-אביב, כשהקימו את הפקולטה לרפואה לא סגרו את המרכז ללימודי רפואה במרכז הארץ.

<עדית גרפונקל: אני רוצה לחזק את הדברים שעזרא אמר.

<עדית גרפונקל: אני לא רואה איך כאשר המכון המרכזי שהוא המחקר הבסיסי, לא המחקר היישומי, יהיה בקריית-שמונה, ועוד פעם, האחיינית שלי עובדת במיג"ל; אני לא רואה איך נוכל להביא דברים למיג"ל כדי לעשות את הבדיקות הבסיסיות; ואני לא רואה איך נוכל להיזון מהדבר הזה.

<עדית גרפונקל: החקלאות פזורה בכל רחבי מדינת ישראל, ולכן צריך לתת את התשובות לכל רחבי מדינת ישראל.

אורי מקלב: רק משפט, חצי משפט.

<עדית גרפונקל: ואי-אפשר לדעתי לעשות העתקה מבלי לתת פתרון לכל רחבי מדינת ישראל, ואני בהחלט חושבת שצריך לחזק את הגליל ולהביא לשם הרבה חוקרים.

<עדית גרפונקל: יש שם חוקרים מצוינים ויש פוטנציאל, אבל אי-אפשר לקחת את הדבר היחיד והמרכזי שיש ולנתק אותו מהמקום שהוא נמצא.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אני מתנצל, אנחנו חייבים.

אורי מקלב: אתי מדר, ואחריה – נורית צור.

<נורית צור-רבינו: אני, המפריעה.

אורי מקלב: אה, את מפריעה?

אורי מקלב: נקווה שעד אז תתאפקי.

<אתי מדר יצחק: אז קודם כול תודה רבה על ההזדמנות לדבר.

<אתי מדר יצחק: אני באמת מברכת על כל הקריאות של ראשי הרשויות מהגליל לקרוא לאיזשהו תהליך של חשיבה משותפת איך מיישמים את ההחלטה של כבוד השר חבר הכנסת אורי אריאל.

<אתי מדר יצחק: אני ילידת קריית-שמונה, גרה בקריית-שמונה, ואני חברה בתנועה חברתית שנקראת "שינוי כיוון", שהמטרה מרכזית שלה היא בעצם לשים על סדר-היום את השיח של הגליל העליון בראש סדר העדיפויות, ולהחזיר את הבנים הביתה.

<אתי מדר יצחק: מבחינתנו נשמח לדעת שאתה לא עושה את הנסיעות, אתה עובד בצפון, גר בצפון, ופועל למען הצפון.

<אתי מדר יצחק: אגיד שמדובר פה – וחבל לי לשמוע את השיח, יוצא פה איזשהו שיח של אופוזיציה-קואליציה, זו לא צריכה להיות החלטה של אופוזיציה וקואליציה – יש פה החלטה לאומית כשם שהייתה בדרום לשים ולייצר את האקו-סיסטם, ולנצל את המשולש שכבר קיים ופועל בגליל העליון, אם זה המכללות ואם זה המחקרים ואם זה השטחים והחקלאים, וכל הדברים שכבר דיברו עליהם קודמי ולא ארחיב.

<אתי מדר יצחק: אבל אני כן רוצה רגע להתייחס ברמה האישית לאמירות, לזלזולים שנאמרים פה מאחורי הקלעים או בעיתונות שלכם על אנשי הצפון.

<אתי מדר יצחק: אני ילידת קריית-שמונה, בוגרת יחידת 8200, קצינה בצה"ל, בוגרת תואר ראשון במכללת תל-חי בפסיכולוגיה וכלכלה, היום עובדת - - -

יואל חסון: אגב, הגיע הזמן שתל-חי תהיה אוניברסיטה.

יואל חסון: הגיע הזמן.

<אתי מדר יצחק: מעולה.

<אתי מדר יצחק: זאת הזדמנות מצוינת.

יואל חסון: זה הרבה יותר קל, אגב, לעשות.

<אתי מדר יצחק: אתה אומר פה אמירה נכונה, וזאת הזדמנות.

<קריאות: - - -

יואל חסון: זה הרבה יותר קל.

יואל חסון: בקלי קלות הפכו את מכללת אריאל לאוניברסיטה.

יואל חסון: בקלי קלות.

<קריאות: - - -

יואל חסון: אם אני הייתי בממשלה זה היה קורה, תאמין לי.

אורי מקלב: כולנו יואל חסון.

<אתי מדר יצחק: חבר הכנסת יואל חסון, אני מברכת על האמירה שלך, אני חושבת שבאמירה שלך יש פה באמת אפשרות לנצל - - -

<קריאות: - - -

אורי מקלב: רבותי, אני חושב שכולנו צריכים לקבל בברכה את מה שאומר יואל חסון, אבל יש בחש.

<אתי מדר יצחק: אני מקבלת בברכה את מה שחבר הכנסת יואל חסון אמר.

<אתי מדר יצחק: אני חושבת שדרך האמירה הזאת זה רק מבליט את המעבר, לא את החיסול של המחקר החקלאי, אלא איך הגליל העליון ימנף את המכון הוולקני וימנף את המחקר החקלאי.

<אתי מדר יצחק: וברמה האישית אני אומרת - אנשי הצפון, אנחנו לא צריכים שיביאו הון אנושי, קיים הון אנושי תרבותי מקצועי אינטליגנטי בגליל העליון, ואנחנו קוראים לכם להצטרף.

<אתי מדר יצחק: ומי שיבחר שלא לקחת בזה חלק אנחנו נמצא את הכוחות אצלנו.

<אתי מדר יצחק: ומי שיבחר להצטרף אנחנו יחד, אזרחים והרשויות שיודעים לעשות את זה, נחבק את המשפחות ונמצא חלק שמוכנים להיות פעילים בתוכנית האסטרטגית כדי לבצע את המהלך הזה.

<אתי מדר יצחק: תודה רבה.

<קריאה: אין בעיה, תסתדרו לבד, למה אתם צריכים אותנו?

אורי מקלב: תודה, אתי.

אורי מקלב: מעניין, את כותבת שאת גם במינהל התכנון?

<אתי מדר יצחק: היום אני מתמחה חצי משרה במינהל התכנון, כן, אני עושה את הנסיעה.

אורי מקלב: את לא נציגה.

<אתי מדר יצחק: אני לא נציגה, אני מתמחה.

<אתי מדר יצחק: ואני רק רוצה להדגיש את הצורך בתעסוקה איכותית בצפון כדי שלא נצטרך לבצע את הנסיעות האלה, ונוכל לעבוד גם שם.

<אתי מדר יצחק: וכן, גם יש היום טכנולוגיה מתקדמת, לא צריך לנסוע שלוש שעות להרצאה, יש גם אפשרויות לעשות את זה באמצעות טכנולוגיות.

יואל חסון: זה נכון.

אורי מקלב: כן, זה נכון.

אורי מקלב: תודה לאתי מדר יצחק.

אורי מקלב: ואנחנו גם רוצים לחזק את הדבר הזה.

אורי מקלב: נורית צור מנכ"ל אשכול רשויות גליל מזרחי, בבקשה.

אורי מקלב: ואחריה – פרופ' רות בן-אריה.

אורי מקלב: בבקשה, גם בקצרה.

<נורית צור-רבינו: אני מתנצלת על ההתפרצויות הרגשיות קודם, אבל ההתבטאויות הלא רלוונטיות לדיון קצת העלו את המזג.

<נורית צור-רבינו: אני רוצה לדבר על שתי נקודות מרכזיות שעלו פה, הייתה פה חברת הכנסת פארן שדיברה על הנושא הפוליטי.

<נורית צור-רבינו: אני רוצה להבהיר לחברי הכנסת ולכל המוזמנים פה, אין פה עניין פוליטי-מפלגתי.

אורי מקלב: ברור.

<נורית צור-רבינו: הפוליטי שקיים פה זה האם ממשלת ישראל וכנסת ישראל, חברי הכנסת וחברי הממשלה חושבים שזה נכון לפתח את הגליל ואת הצפון, זה הפוליטי היחיד שיש פה.

<קריאה: זה לא הנושא.

אורי מקלב: לא זאת השאלה.

<נורית צור-רבינו: אם לא נדע לייצר מנועי צמיחה אמיתיים בגליל אז לא תהיה תקווה לגליל.

<נורית צור-רבינו: יש לנו 1.5 מיליון אנשים שגרים שם, ואיך אנחנו יוצרים שם בגליל כוח כלכלי משמעותי שיודע ליצור שם, דווקא את היכולת שגם יעבדו שם כמו שצריך, שתהיה עבודה איכותית, שתהיה צמיחה כלכלית, שיהיה תרבות ושיש חינוך.

<נורית צור-רבינו: אז כמובן שיש כבר היום את הבסיס לדבר הזה, יש לנו בתי קפה, וכל האקדמאים שמאוד מודאגים אם יהיה להם איפה לשתות קפה איכותי, אז יש.

<משה ראובני: אנחנו לא יושבים בבתי קפה.

<יורם קפולניק: תאמיני לי, אנחנו לא יושבים בבתי קפה.

אורי מקלב: הם שותים תה עם צמחים.

<נורית צור-רבינו: זה לא משנה.

חיים ילין: אורי אריאל אמר את זה.

<נורית צור-רבינו: כשאנחנו מדברים על פיתוח כלכלי אנחנו צריכים להתעלות מעל הדברים שקיימים היום ולחשוב על 20 ו-30 שנה קדימה, ואפילו על 100 שנה קדימה.

<נורית צור-רבינו: כשסין מתכננת תכנון אסטרטגי היא חושבת 50 שנה קדימה, היא לא מתכננת חמש שנים קדימה.

<נורית צור-רבינו: לכן, מה שקיים היום רלוונטי, אבל אנחנו צריכים לחשוב על העתיד שלנו.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: משפט סיום.

<נורית צור-רבינו: שום דבר פה לא נעשה בצורה מהירה שלא חשבו עליה קודם.

<נורית צור-רבינו: אנחנו באשכול גליל מזרחי, וזה רק הגליל המזרחי, קרוב ל-20 רשויות שמאגדות 250,000 תושבים כבר שנתיים עובדים על תוכנית אסטרטגית.

<נורית צור-רבינו: חשבנו על הדברים, לקחנו חברה כלכלית שתכמת לנו את הדברים האלה.

<משה פליישמן: איך סוגרים את וולקני?

<נורית צור-רבינו: והממשלה עוד תעבוד על הדברים האלה בצורה הרבה יותר עמוקה.

<נורית צור-רבינו: שום דבר פה לא נעשה בשלוף.

<נורית צור-רבינו: ותיתנו לנו קצת יותר כבוד, לנו, לממשלה, לשר, שרוצים לקדם דברים שיש להם היתכנות אמיתית לעשייה.

<נורית צור-רבינו: אסיים בזה.

<נורית צור-רבינו: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה על הדברים שנשמעו בנחת.

אורי מקלב: תודה רבה על הדברים.

אורי מקלב: פרופ' רות בן אריה, תסלחי לנו, אבל ממש קצר.

<רות בן-אריה: אני לא יודעת לדבר הרבה.

אורי מקלב: זה מעודד אותנו.

אורי מקלב: העיקר התוכן.

<רות בן-אריה: רק אפתח בזה שאני גמלאית של מינהל המחקר החקלאי, וכשיצאתי לגמלאות עליתי לגליל וניהלתי שם מעבדה במשך 15 שנה בקריית-שמונה, מעבדה של ארגון מגדלי פירות.

<רות בן-אריה: כך שאני מכירה את המחקר החקלאי משני הכיוונים ויש לי נאמנות לשני הצדדים, כי השנים בגליל היו יוצאות מן הכלל.

<רות בן-אריה: והבאתי לגליל את מה שעשיתי במכון וולקני, והייתה לי הזכות ליישם בגליל את מה שעשיתי במכון וולקני.

<רות בן-אריה: בעצם לא אחדש שום דבר פה.

<רות בן-אריה: אני רק רוצה לבחור את הדברים הנכונים שנאמרו.

<רות בן-אריה: קודם כול, קל מאוד להרוס משהו, במהירות גדולה אפשר להרוס משהו.

<רות בן-אריה: זה לוקח הרבה שנים לבנות משהו חדש.

<רות בן-אריה: ולכן, מה שיורם אמר הוא נכון מאוד, ואני תומכת בזה במאה אחוז.

<רות בן-אריה: מה שאתי אמרה זה נכון מאוד, בגליל יש תשתית טובה מאוד, יש הון אנושי של חוקרים ומוסדות מחקר, לא צריך לחזק אותו ולא חייבים לחזק אותו על חשבון מכון וולקני.

<רות בן-אריה: צריך פשוט להשקיע שם כסף בלי לפרק את זה.

<רות בן-אריה: להשקיע את הכסף.

<רות בן-אריה: יש שם מעבדות, בנו מעבדות תפארת במתחם של תל-חי.

<גיורא זלץ: בגן תעשייה בתל-חי.

אורי מקלב: השאלה היא ההיתכנות הכלכלית.

אורי מקלב: אנחנו הרי מדברים, מדברים, כולנו יודעים שבלי שיש היתכנות כלכלית – אחרון הדוברים יהיה גם משרד האוצר.

חיים ילין: איפה משרד האוצר?

אורי מקלב: אבל בלי שתהיה ממש היתכנות כלכלית, כסף להשקיע – הוא נמצא פה, דובר אחד לפני האחרון.

אורי מקלב: לא יהיה, ולכן מצאו את מכון וולקני כמקום שיכול לחולל הכנסה בגלל השטח שהוא יושב בו.

<רות בן-אריה: מהר מאוד אפשר להרים, להגשים את החזון של - - -

אורי מקלב: בלי לפרק את מכון וולקני.

<רות בן-אריה: בלי לפרק את זה.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: תודה על הדברים.

<רות בן-אריה: אם אני יכולה לתת רק דוגמה קטנה אחת, אבל אני יכולה גם לוותר על זה.

<רות בן-אריה: רק אם אתה נותן לי.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: מכבדים.

<רות בן-אריה: קלטנו חוקרת מחוץ-לארץ במסגרת מה שנקרא - - -

אורי מקלב: החזרת מדענים.

<רות בן-אריה: מדענית.

<רות בן-אריה: ניסינו לקלוט אותה במעבדה שניהלתי בקריית-שמונה, ובגלל היעדר תקציב היא נאלצה לעזוב.

<רות בן-אריה: אם היה כסף היא הייתה נשארת.

<רות בן-אריה: בגלל שלא היה כסף היא עזבה.

<רות בן-אריה: זאת חוקרת מצוינת, היא הייתה יכולה להחליף אותי שם, לנהל את המעבדה בהצלחה יותר גדולה מאשר הייתה לי.

אורי מקלב: תודה לפרופ' רות בן-אריה.

אורי מקלב: נציג האוצר תכף יתייחס לדברים, למה שאמרת.

אורי מקלב: יצא כבר?

אורי מקלב: יוסי בוסקילה מחברת "הזרע", ואחריו הדובר האחרון – הימן דויד.

אורי מקלב: בבקשה, יוסי.

<יוסי בוסקילה: שלום, אני יליד דימונה, את הדוקטורט שלי עשיתי במכון וולקני במחלקה לאחסון.

<יוסי בוסקילה: כיום אני מנהל חברת חקר מחלות צמחים בחברת "הזרע".

<יוסי בוסקילה: אני רוצה לומר שדווקא החיבור הזה שנתן לי את ההזדמנות להיחשף לתעשייה, לאקדמיה באזור המרכז, אני מרגיש שלזה הייתה חשיבות מאוד גדולה וזה לא נאמר כאן.

<יוסי בוסקילה: זה לקחת בני פריפריה למרכז ולחשוף אותם לתעשייה שנמצאת במרכז, לאקדמיה שנמצאת במרכז, וזה עזר לי אחר כך, חזרתי לדרום.

<יוסי בוסקילה: היום אני עובד ב"הזרע", וחזרתי לדרום, וזה עזר לי להצליח ולהתפתח, ואני לא יודע אם זה יקרה במקרה שמכון וולקני יעבור לצפון.

אורי מקלב: במה זה היה גורע?

אורי מקלב: היית מתפתח בצפון.

אורי מקלב: אני סתם רוצה בשביל הסימולציה.

<יוסי בוסקילה: זאת אפשרות.

אורי מקלב: נניח, לא היום, אבל אולי בתחילת דרכך היית עושה אותו דבר בצפון.

חיים ילין: אם האקו-סיסטם היה כאן בצפון - - -

אורי מקלב: נכון, אחת הבעיות, אבל הם אומרים שהם רוצים לתת מענה.

אורי מקלב: ודאי שהאקו-סיסטם חשוב.

<יוסי בוסקילה: הסביבה המדעית הזאת שסיפרו עליה כאן, הסביבה המדעית שבאזור רחובות, והיום אני נהנה ממנה.

אורי מקלב: הם רוצים לפרק את כל הסביבה הזאת.

<יוסי בוסקילה: אני נהנה מהפוריות הזאת, מהצד של התעשייה.

<קריאות: - - -

אורי מקלב: רבותי.

<יוסי בוסקילה: יש לנו המון שיתופי פעולה עם מכון וולקני.

<יוסי בוסקילה: הקרבה אלינו – אנחנו נמצאים ליד צומת קסטינה, אני לא הנציג של חברת "הזרע" כאן, הגעתי באופן פרטי אישי בתור סטודנט לשעבר – אבל הקרבה הזאת מאוד מפרה.

יואל חסון: האמת שלא רלוונטי, עם כל הכבוד, זה שזה קרוב לכם ונוח לכם, לא הממשלה ולא הוועדה צריכות לקחת בחשבון.

אורי מקלב: הדבר הזה הוא נדבך חשוב, הוא מוסיף עוד דבר חוץ ממה שדיברנו על מחקר.

יואל חסון: עם כל הכבוד לדבריך, אדוני, זה באמת לא רלוונטי.

<יוסי בוסקילה: זה לא עניין של נוחות, אלא ההתמחות האקדמית שזה נגיש.

אורי מקלב: נכון.

יואל חסון: אני בטוח שאם זה יהיה כדאי לך אתה גם תיסע לצפון.

אורי מקלב: הוא ציין את זה לא בגלל החברה אלא בגלל האיש הפרטי.

<נורית צור-רבינו: אנחנו רוצים שזה יהיה נוח לחברות שיגיעו - - -

אורי מקלב: יוסי, תודה רבה.

<יוסי בוסקילה: עוד דבר.

<יוסי בוסקילה: דיברו על מכון ויצמן, דיברו על הפקולטה לחקלאות, גם יש המון שיתוף פעולה עם בר-אילן שקרוב לסביבה, המון שיתוף פעולה.

<יוסי בוסקילה: לי אישית היה עם אוניברסיטת תל-אביב.

אורי מקלב: בסדר, תודה.

יואל חסון: אני מבין את האקו-סיסטם, אבל יש לו כדאיות אז הוא יעשה את המאמץ.

יואל חסון: זה לא שיקול שממשלה או ועדה צריכה לקחת בחשבון בכלל, עם כל הכבוד.

אורי מקלב: הוא דיבר על כך שהוא היה יכול להתפתח בגלל הסביבה.

יואל חסון: זה תקוע בתוך האקו-סיסטם.

יואל חסון: הוא יהיה בכל מקום שהאקו-סיסטם יהיה, זה לא משנה.

אורי מקלב: תודה על הדברים.

חיים ילין: חברת "הזרע" היא כבר לא ישראלית.

<יוסי בוסקילה: לא ישראלית, אבל פועלת בארץ.

חיים ילין: כי בסוף קונים אותנו כולם.

חיים ילין: הסינים קונים את המכתשים, קונים את "תנובה", הצרפתים קונים את "הזרע".

חיים ילין: לאט לאט קונים אותנו, בסוף עוד יקנו את מכון וולקני בלי שנשים לב.

יואל חסון: בקצב הזה - - -

<יוסי בוסקילה: חברת "הזרע" זאת דוגמה מצוינת.

חיים ילין: אני מאוד מודאג, הרבה יותר מהמיקום, אני מודאג מאיך אנחנו מוכרים את הנכסים שלנו.

אורי מקלב: נקנה מחקרים מחוץ-לארץ, זה מה שיהיה בסוף.

חיים ילין: אנחנו סטרט-אפיסטים מדהימים.

אורי מקלב: אפילו לא יהיה פה, אנחנו נקנה את זה.

<דוידי הימן: כמובן שאנחנו תומכים מאוד בצפון, אבל לצערי הקשר הזה שמנסים לקשור בין מכון וולקני ובין הצפון, הדיון היה יכול להיות בין העברת מכון מחקר אחר בתחום אחר של היי-טק או בכל תחום אחר.

<דוידי הימן: אני רוצה לציין בפני יושב-ראש הוועדה שאנחנו שותפים יחד בישיבות של הוועדות האחרות, של ועדות הכספים ואחרות, ולציין את מצב החקלאות של היום שנמצאת באחת השעות הקשות שלה, ומחפשת דרכה לחלוטין.

<דוידי הימן: החקלאות הישראלית נמצאת בהתמוטטות מוחלטת, כאשר אולי העוגן האחרון שיש לה זה מכון וולקני.

<דוידי הימן: העוגן האחרון של החקלאות הוא המחקר והפיתוח.

<גיורא זלץ: העוגן זה החקלאים שעובדים מאוד מאוד קשה, ואתה כיושב-ראש התאחדות החקלאים לא היית צריך להגיד משפט כזה.

<דוידי הימן: סליחה שנייה, אני דור ראשון בארץ - - -

<גיורא זלץ: אז החקלאים הם לא עוגן?

<גיורא זלץ: נו, באמת, חקלאים הם לא עוגן?

אורי מקלב: סליחה, תפסיק, אני קורא אותך לסדר.

<דוידי הימן: השר הזה - - -

אורי מקלב: סליחה, אל תענה לו.

<דוידי הימן: המדיניות הזאת גורמת לחקלאות להתמוטט, אוקיי?

<דוידי הימן: והוא הלך.

<דוידי הימן: ולכן אני אומר - - -

אורי מקלב: אני שוב חוזר על הצורה ועל הבוטות של הדברים.

אורי מקלב: אתם ממש לא מכבדים את מי שאתם מייצגים.

<דוידי הימן: אדבר בקצרה, ואשתדל להירגע.

<דוידי הימן: חברים, יש לנו עוגן של המחקר, יש לנו עוגן של מכון וולקני.

<דוידי הימן: בזהירות, לא לגעת בו, אמרה רות שאני עובד אתה כבר 50 שנה, להרוס זה קל, להקים משהו מהתחלה, בייחוד גוף כזה, אני לא יודע איך עושים את זה בכלל, ואם בכלל.

אורי מקלב: תודה רבה.

יואל חסון: אני יכול מילה?

אורי מקלב: כן, אתן לך.

אורי מקלב: חיים רוצה, ואחר כך תסכם את זה.

חיים ילין: קודם כול, אני חושב שאי-אפשר לסכם את הדיון, אבל אני יכול להתרשם מהדיון זה שלא - - -

אורי מקלב: אני אסכם.

חיים ילין: פשוט לא יצא כלום מהשיח הזה, הוא לא יכול לצאת מהמקום, אז אני ממש מנסה לחזור לתחילת הדיון.

חיים ילין: השר אמר, אבל אני גם שמעתי, אפשר לבוא, אתם יודעים, בצילום, אם הכול שחור כשמפתחים לא רואים תמונה, אם הכול לבן גם לא רואים תמונה.

חיים ילין: השר בא ואמר שקיבלו – למה אני אומר שבסוף צריך לראות באפור, לראות את התמונה בשחור-לבן?

חיים ילין: כי אין לנו ברירה אחרת.

חיים ילין: השר קבע שבגדול ההחלטה התקבלה.

חיים ילין: אבל הוא גם אומר שעכשיו נשמע את כל הטיעונים, ואם בכלל כן ניתן להעביר או לא להעביר.

חיים ילין: הייתה אפשרות לקבל החלטה כזאת, שזאת תמונה אחת, עכשיו בוא נראה את הפוזיטיב, נגטיב, כל אחד איך שהוא רוצה, עכשיו נראה את הצד השני.

חיים ילין: לא קיבלנו שום החלטה, אבל המטרה עכשיו זה ללמוד ולנסות להעביר את זה לצפון.

חיים ילין: גם זאת החלטה.

חיים ילין: הרי זה לא משנה איך עושים את זה.

אורי מקלב: השאלה אם זאת דרך המלך או לא.

חיים ילין: דבר אחד ברור, אני מאוד מתרשם, רות, ממה שאמרת, לגבי החוקרים שיש בצפון.

חיים ילין: אני מתרשם מאוד מזה שהאקו-סיסטם לא קיים בצפון, הוא גם לא קיים בדרום, דרך אגב.

<אתי מדר יצחק: קיים קיים.

חיים ילין: אני מתרשם מזה שבית-חולים צפת יכול להיות אחד מבתי-החולים הכי טובים, הוא לא יתחרה עם אף אחד, אגיד לכם למה.

חיים ילין: כי בבאר-שבע יש גם בית-חולים ויש גם אוניברסיטה ליד בית-החולים, יש את הפקולטה לרפואה שם, כמו שיש עכשיו בצפת.

חיים ילין: אי-אפשר, ואני מנסה למצוא איפה כולנו יכולים לנצח.

חיים ילין: כולנו רוצים שמכון וולקני לא ייסגר במעבר, ובכלל לא יהיה מצב שנדבר עליו.

חיים ילין: כולנו חייבים את מכון וולקני ואת האפשרות היחידה שקיימת זה השיח הזה שאנחנו מתחילים אותו עוד פעם מהתחלה, לראות איך לא פוגעים במכון וולקני מצד אחד, מפתחים את הצפון.

חיים ילין: ובאמת ההערות - - -

אורי מקלב: את דברי הסיכום תשאיר לי.

אורי מקלב: הם כבר מוכנים, הם כבר כתובים.

חיים ילין: סליחה, אם פגעתי לסיכום שלך - - -

אורי מקלב: לא, אתה בסדר, אתה מסכם את הדיון.

חיים ילין: עוד יותר טוב.

חיים ילין: אבל אני חושב שבשיח הזה, ואני מאוד רוצה שוועדת המדע, ולא ועדת הכלכלה שמתעסקת בחקלאות תטפל בזה, אלא אנחנו נטפל בזה בוועדת המדע.

אורי מקלב: בוודאי, מהפן שלנו.

חיים ילין: כן.

חיים ילין: מהפן שלנו.

חיים ילין: כי המחקר בסופו של דבר הוא מחקר שחשוב לוועדת המדע, למדענים עצמם.

חיים ילין: מה שגיורא רוצה, מה שאלי מלכה רוצה, מה שכולם רוצים - לפתח את הצפון.

אורי מקלב: כולנו בעד.

חיים ילין: לחלוטין בסוף אין מה שרוצים.

חיים ילין: בסוף זה כסף.

חיים ילין: כי אני מבין פה שאם היה כסף והמכונים בצפון היו מתפתחים, בכלל היה דיון אחר.

אורי מקלב: חיים, תסלח לי שאני חייב לקטוע אותך.

אורי מקלב: תודה, חיים, אנחנו מעריכים את ההשתתפות שלך.

חיים ילין: ההשקעה כל השנה.

יואל חסון: תודה, אדוני היושב-ראש, הדיון הזה בעיני היום שירת גם את הצפון גם את המכון הוולקני, וגם את המחקר, ושירת את כל האינטרסים שלדעתי שמנו כאן על השולחן, ואת כל החששות והדאגות.

יואל חסון: והשר פה הבין בעיני שאם הממשלה לא תטפל בצורה הוליסטית בתהליך הזה הוא לא יקרה.

יואל חסון: הוא לא יקרה כי הוא לא יפגע במכון ובמחקר, והוא לא יקרה כי גם הוא לא יפגע בצפון.

יואל חסון: ולכן, אני קודם כול מציע, אדוני, לשלב בהצעת סיכום שתתחיל פה הידברות שלא קשורה לממשלה, בין המנהיגות בצפון, ראש המועצה, נורית, כל המנהיגות בצפון לבין אנשי המכון הוולקני.

יואל חסון: אני חושב שנכון להידבר.

חיים ילין: - - - גם את הדרום.

יואל חסון: כרגע רלוונטי הצפון.

חיים ילין: לא, זה לא רלוונטי לצפון.

חיים ילין: בפעם הראשונה יהיה פה, ואני אומר לך, אנחנו שמענו את זה, לא סתם אני אומר את זה.

יואל חסון: אבל תן לי לסיים כבר, אתה אמרת את דבריך.

יואל חסון: קודם כול ההידברות הזאת חשובה.

יואל חסון: ואני אומר לכם, חברים, זה לא שחור-לבן, זה כל אחד היה יכול כאן לגזור קופון ולהגיד: כן, אני בעד הצפון, אני בעד הגליל, להעביר את הכול, נעביר, נעביר, נעביר.

יואל חסון: חברים, זה לא שחור ולבן.

יואל חסון: אם האוצר לא יושב כאן בדיון הזה בכלל, ובחר לא להגיע לכאן, ולא מתכוונים בכלל לשים את מה שצריך לשים, אז גם ישתמשו בגליל וגם יחסלו את המכון, והכול ילך לפח.

יואל חסון: אז בואו נראה את כוונות הממשלה.

יואל חסון: ולכן, מה שאני מציע, אדוני, בלי לדעת מה החלטת לסכם, אני בטוח שאסכים עם מה שכתבת, אבל כן הייתי רוצה שאנחנו כוועדת המדע והטכנולוגיה ניקח את זה כפרויקט מעקב על כל התהליכים שהממשלה כרשות מפקחת, כרשות המחוקקת שמפקחת על הממשלה, מעקב על כל התהליך הזה של הממשלה.

יואל חסון: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון, לא רק על הדברים הסופיים, אלא על עצם היוזמה לקיים את הדיון.

יואל חסון: יחד אתך.

אורי מקלב: אבל הצטרפתי אליך, זאת האמת.

אורי מקלב: נכון שוועדת המדע והטכנולוגיה גם חשבה לקיים, אבל אנחנו בטוחים שאנחנו עושים את זה במסגרת של דיון מהיר עם כל המשמעות, מכיוון שאולי זה לא כל כך מעניין את כולם, אבל במסגרת דיון מהיר זה גם מונח על שולחן המליאה, והחשיפה של הדיון הזה היא יותר גדולה, ולכן יש לזה חשיבות.

אורי מקלב: גם חשבנו שבעצם מטרת הדיון זה להיות דיון ציבורי ראשון שקיים בכלל, ואולי אפילו הידברות, אני לא חושב ששמעו בצורה נרחבת עד היום את דברי המכון, את דברי הגליל בצורה מסודרת.

אורי מקלב: פגישה בפורים בין מישהו, בין פרופ' יורם קפולניק לשר, עדיין אני לא חושב שהמכון היה יכול להגיד את הדברים שלו בצורה הרבה יותר מקצועית, וגם כאן הוא רק אמר את תחילתם של דברים.

אורי מקלב: בשונה אולי מדיונים רבים שיש לנו בכנסת, כשרוצים להעביר מפעל, רוצים להעביר איזה מקום למשהו אחר, איזושהי התנגדות, יש התנגדות של המקום שרוצים להעביר אליו, יש התנגדות של מי שרוצה לעבור אליו עקרונית.

אורי מקלב: כאן אף אחד לא בא נגד הגליל, אלא הפוך, רואים את נקודת המבט של חיזוק הגליל, חיזוק הדרום, את הפריפריה בכלל.

אורי מקלב: ממכון וולקני אומרים: אנחנו רוצים לחזק הגליל אפילו במסגרת בה אנחנו פועלים.

אורי מקלב: השאלה אם אנחנו יכולים באמת לעשות העברה כזאת מקצועית, האם אפשר לעשות העברה כזאת, האם לקחו את הכול בחשבון, האם כשמחליטים לקחו את כול המשמעותיות, את כל ההיתכנות.

אורי מקלב: וההרגשה – ואת זה אני אומר כהערה – שההחלטה הייתה לחזק את הגליל, לקחו מקום, דבר טוב וחזק מתוך הערכה, גם אלי אומר, כמו מכון וולקני, אבל אנחנו יודעים שמאחורי זה גם עומד לא סתם המכון הוולקני לדבר היחיד שאולי יכול גם לממן את ההעברה הזאת בגלל השטחים שהוא יושב עליהם, ולכן זה היה הדבר שיש איזו היתכנות ראשונית שיש לזה.

אורי מקלב: אבל חוץ מההיתכנות הראשונית שזה כסף, יש גם תוכן.

אורי מקלב: והתוכן הזה גם צריך לראות שבאמת אף אחד גם מהגליל לא רוצה לקבל משהו מוחלש.

אורי מקלב: אבל אני לא כל כך חושב שהבעיה היא הידברות בין מכון וולקני לאנשי הצפון.

אורי מקלב: הם רוצים לבוא, הם מעריכים את אנשי הצפון, הם גם רוצים לחלק את השלוחות ורוצים שיתוף פעולה, וגם לא מתנגדים להעביר את זה אם רק תהיה היתכנות לפני שאנחנו מדברים בכלל על היתכנות של האנשים, של העובדים.

אורי מקלב: ואנחנו מדברים גם על עצם הדבר, התוכן של העבודה.

אורי מקלב: לכן, אנחנו קודם כול רוצים לחזק, ודאי את המכון.

אורי מקלב: אני מקריא את זה, מכיוון שזה צריך לבוא אחרי זה כסיכום כפרוטוקול למליאה.

אורי מקלב: ועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת רואה חשיבות רבה במחקר החקלאי הנעשה במכון וולקני, והוועדה מבקשת להביע את הערכתה הרבה לפעילות חוקרי מכון וולקני לאורך השנים, וקידום המדע החקלאי בישראל.

אורי מקלב: הוועדה כמובן רואה חשיבות רבה בחיזוק הפריפריה, במיוחד את הגליל, אך גורסת שיש לוודא כי העברת מכון וולקני לשם חיזוק הפריפריה לא תפגע בהמשך פעילותו המחקרית של מכון וולקני ובעתיד מחקר החקלאות בישראל.

אורי מקלב: זאת גם המטרה של הגליל, רוצים לקבל משהו שהוא לא מוחלש, אלא משהו שהוא חזק.

אורי מקלב: ואנחנו רוצים גם תוך שמירה וחיזוק החוקרים עצמם, שאנחנו לא רואים את זה כחלק נכבד, בילד-אין בתוך ההעברה של המכון.

אורי מקלב: בשל האמור מציעה הוועדה לממשלה לבחון בצורה יסודית, מעמיקה יותר ובתוך הידברות של כל ההשלכות וההיתכנות של העברת מכון וולקני, ולא להכריז על מעבר לפני שעשו את הבדיקות הנכונות והנצרכות לעניין הזה.

אורי מקלב: ואנחנו כמובן, מקבלים את מה שאמר השר, שהמכון לא יעבור אם זה יפגע במחקר החקלאי.

יואל חסון: שיתקיים מעקב.

אורי מקלב: תכף נגיע, גם נקיים עוד ישיבה, כפי שהצעת, נשתדל לקיים סיור של הוועדה עצמה בתוך המכון, לא רק שלנו באופן פרטי.

אורי מקלב: הוועדה פונה למשרד החקלאות לקבל דוח חצי שנתי על מהלכים שמבוצעים להעתקת, או לניסיון העתקת מכון וולקני לצפון.

אורי מקלב: אני שוב חוזר על זה שהוועדה מבקשת להדגיש את החשיבות של כל פעולה, כל פעולה צריכה להיות תוך שמירה על היכולות המקצועיות והמדעיות של חוקרי מכון וולקני.

אורי מקלב: הוועדה קוראת למשרד החקלאות ולאוצר להמשיך בעבודה התקינה של מכון וולקני כל זמן שתוכנית המעבר לא מומשה, כולל בהכרזות שהם גם ייעשו בשום שכל ובזהירות רבה בעניין הזה.

אורי מקלב: וסעיף אחרון.

אורי מקלב: הוועדה קוראת למשרד החקלאות לנהל דו-שיח קבוע ורציף עם עובדי המשרד ונציגי ההסתדרות החדשה, עם כל מי שקשור לעניין הזה.

אורי מקלב: אני מודה לכולם, השתדלתי באמת לתת לכולם.

אורי מקלב: חג כשר ושמח.

אורי מקלב: כל טוב, תודה.