ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 281, 2016-02-17 10:50

משה גפני: אנחנו פותחים את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: על סדר היום החלטת הממשלה לפעול להפרטת בית הספר המרכזי למלונאות בע"מ (תדמור).

משה גפני: ישיבת מעקב.

<אלישבע דדון: בוקר טוב לכולם.

<אלישבע דדון: אני מוועד העובדים בתדמור.

<אלישבע דדון: צר לי לא להיות אשת בשורה טובה היום.

<אלישבע דדון: עוד לא הייתה לי הזכות הזאת להיות את בשורה טובה.

<אלישבע דדון: אנחנו בשנה האחרונה, מאז המחטף של החלטת הממשלה הידועה ממרץ 2015 - שימו לב, אנחנו כמעט שנה מסתובבים סביב העניין הזה – רשות החברות לא מוכנה להגיע אתנו, עם העובדים, להסכם קיבוצי.

<אלישבע דדון: הגדילו לעשות בפגישה האחרונה שהתקיימה לפני כשלושה שבועות אליה הזמינו אותנו.

<אלישבע דדון: זה היה תרגיל מצוין, להזמין אותנו ולהגיד מי בכלל הזמין אתכם, אתם רציתם לבוא.

<אלישבע דדון: אז באנו.

<אלישבע דדון: על הדרך אנחנו כאן.

<אלישבע דדון: כמובן שלא היו מוכנים לחלוטין לדון בטיוטת ההסכם שלנו העובדים עם עורכת הדין שלנו גלילה הורנשטיין.

אורלי לוי אבקסיס: למה אורי יוגב ברח?

אורלי לוי אבקסיס: הוא עדיין פקיד ממשלתי.

אורלי לוי אבקסיס: הוא היה צריך להיות כאן.

<אלישבע דדון: ביקשתי ממנו שיישאר והוא לא היה מוכן.

מיקי רוזנטל: גם אני ביקשתי ממנו שיישאר.

אורלי לוי אבקסיס: כן.

אורלי לוי אבקסיס: הוא היה צריך להישאר ולתת תשובות.

אורלי לוי אבקסיס: חוצפה.

אורלי לוי אבקסיס: כנראה הוא גם לא סופר את ועדת הכספים כי אתה נתת לו הנחיות והוא לא עושה אותן.

<דן קמינצקי: אני אעדכן אותו.

<אלישבע דדון: בפגישה האחרונה שהתקיימה לפני כשלושה שבועות לא היו מוכנים לדון בשום סעיף בהסכם כי יש היום מנטרה חדשה והיא שאנחנו לא מפטרים אתכם.

<אלישבע דדון: זה שכתוב בהחלטת הממשלה שכאשר יגיע הזכיין הוא אמור לקבל חברה נקייה מעובדים ומפעילות, זה ישראבלוף, זה זניח, אבל זה שאנחנו העובדים עוד מעט מפוטרים ואף אחד לא מוכן לחתום אתנו ולדבר אתנו, אנחנו שקופים.

<אלישבע דדון: אנחנו השקופים.

<אלישבע דדון: תסתכלו עלינו, אנחנו לא חשובים בעיני איש.

<אלישבע דדון: תכף אנחנו הולכים לקושש את הכסף שלנו במדרכות או בצמתים.

<אלישבע דדון: מה אנחנו בסך הכול מבקשים?

<אלישבע דדון: שתנהגו אתנו כמו שאתם נוהגים עם כל החברות.

<אלישבע דדון: הנה, הייתה כאן דוגמה של פרזות.

<אלישבע דדון: תנהגו אתנו לא לפנים משורת הדין אלא על פי חוק פיצויי פיטורים וכמו שנהגתם עם כל החברות האחרות שהופרטו.

<אלישבע דדון: בבקשה מכם, לשבת אתנו בצורה הגונה.

<אלישבע דדון: נכון שאנחנו לא חברת חשמל, נכון שאנחנו לא הרכבת, נכון שאנחנו לא כל החברות הגדולות וכמו הנמלים, אבל אנחנו חברה עם שישים עובדים שמפרנסים משפחות.

<אלישבע דדון: למה אתם לא סופרים אותנו?

<אלישבע דדון: אני לא מבינה.

<אלישבע דדון: מה מנחה אתכם?

<דן קמינצקי: בוקר טוב.

<דן קמינצקי: בהמשך לדיון הקודם ובהמשך לבקשת היושב ראש, נפגשנו עם העובדים כפי שהנחית וביקשת.

<דן קמינצקי: במסגרת הפגישה לא הגענו להסכמות.

<דן קמינצקי: אין טעם להיכנס למספרים אבל הם הציעו איזשהו מתווה שלא מקובל עלינו.

<דן קמינצקי: אנחנו הצענו איזשהו מתווה שכפי שהתרשמנו לא מקובל עליהם.

משה גפני: מתי נפגשתם אתם?

<דן קמינצקי: היינו אמורים להיפגש פעם אחת במהלך הסערה.

משה גפני: סערה, הכוונה שירד גשם?

<דן קמינצקי: הסערה שהייתה אמורה להיות ולא הייתה.

<דן קמינצקי: העובדים ביקשו לדחות את הדיון והוא אכן נדחה.

<דן קמינצקי: בפעם האחרונה נפגשנו לפני כשבועיים.

אורלי לוי אבקסיס: בפעם האחרונה מתוך כמה?

<דן קמינצקי: אנחנו בהידברות עם העובדים והם מעודכנים לאורך כל הדרך.

<דן קמינצקי: גם לפני הדיון הקודם, להבנתנו היינו מסוכמים אתם שאנחנו באים לאשר את המתווה ולאחר מכן נשב אתם.

<דן קמינצקי: לבקשת היושב ראש ישבנו אתם לפני שהפירוק יוצא לדרך ולא הגענו להסכמות.

<דן קמינצקי: כאן זה עומד.

מיכל בירן: מה מקומם אתכם?

מיכל בירן: על מה אתם לא יכולים להסכים?

<דן קמינצקי: סדרי הגודל של בקשת העובדים לחתימה על ההסכם.

מיכל בירן: גפני, בוא נשמע ממנו מה הם חושבים שכל כך לא סביר ולכן הם לא מצליחים להגיע להסכמות.

<דן קמינצקי: סדרי גודל של הפיצוי שהם מבקשים לא מקובלים עלינו ולכן הצענו הצעה אחרת.

מיכל בירן: מה?

מיכל בירן: על מה אתם מדברים?

<דן קמינצקי: הם יכולים לפרט את הבקשה שלהם.

<דן קמינצקי: נראה לי שפחות נכון שאני אעשה זאת.

משה גפני: הדרישה שלהם היא דרישה לא מקובלת?

<דן קמינצקי: זאת דרישה שלא נענתה בעבר.

מיכל בירן: הדרישה היא לא דרישה סבירה?

<דן קמינצקי: אני יכול להתייחס לחברה הזאת, למתווה.

משה גפני: אני לא יודע אם ראשי הרשות אמרו לך.

משה גפני: מה ההגדרה שלך ומה תפקידך בכוח?

<דן קמינצקי: אני לא מראשי הרשות.

<דן קמינצקי: .

<דן קמינצקי: אני רפרנט ברשות.

משה גפני: אמרו לך שאני לא אאשר את המתווה הזה עד שלא ייגמר הנושא של העובדים?

משה גפני: אתם יודעים על כך?

משה גפני: זאת אומרת, מבחינת הוועדה לא תהיה שום הצבעה עד שלא תהיה הסכמה אלא אם כן אתם תוכיחו לנו כאן שהדרישות של העובדים הן דרישות לא מקובלות וכתוצאה מההפרטה, כל אחד רוצה להיות רוטשילד.

מיקי רוזנטל: או לחילופין שלא היה תקדים כזה.

<דן קמינצקי: אולי אני אחדד ואומר איך אנחנו רואים את הפערים.

<דן קמינצקי: בפעם האחרונה בו היה דיון, דובר על סדר גודל, אני חושב שיושב ראש ועד העובדים דיבר על סדר גודל של שני מיליון שקלים וזה היה משהו שמבחינתנו היה אפשר להגיע לאיזושהי הסכמה.

משה גפני: מה זה שני מיליון שקלים?

<דן קמינצקי: חבילה כוללת לפיצוי שתתחלק בין כל העובדים.

מיקי רוזנטל: לעובד.

<דן קמינצקי: הדרישה של העובדים – שוב, מבלי שנכנסנו לעובי הקורה של המספרים ואולי הם יכולים לומר – רחוקה מהמספרים האלה.

משה גפני: מה זה השני מיליון השקלים האלה?

משה גפני: שני מיליון שקלים זה בונוס שמקבל מנהל ברשות החברות הממשלתיות אבל אנחנו מדברים על עובדים.

<יואב בכר: הוא צריך להגיד כמה לכל עובד באחוזים.

מיקי רוזנטל: ומה זה כולל.

מיקי רוזנטל: זה כולל מענק, זה כולל מענק גישור.

אורלי לוי אבקסיס: והפרשות, איך העובד הפריש כי זה שלו.

<דן קמינצקי: כל מה שמגיע לעובדים, מן הסתם נתחייב לכך שהם יקבלו.

אורלי לוי אבקסיס: אתם לא צריכים להתחייב.

אורלי לוי אבקסיס: אתם מחויבים על פי חוק.

אורלי לוי אבקסיס: אתם לא עושים טובה לאף אחד.

<דן קמינצקי: אנחנו נוודא שהם יקבלו.

<פרוספר ביטון: אני יושב ראש ועד העובדים.

<פרוספר ביטון: אני אתחיל באי הדיוקים שנאמרו כאן על ידי נציג רשות החברות.

<פרוספר ביטון: אי הדיוק הראשון היה כשהוא אמר שבאנו להתדיין – שלחת אותנו להתדיין ובאנו להתדיין אתו - על המתווה ועל ההסכם והוא אמר שהוא לא הזמין אותנו אלא אנחנו באנו לבד.

<פרוספר ביטון: זה היה משהו הכי מוזר.

<דן קמינצקי: לא זכור לי דבר כזה שאמרתי.

<פרוספר ביטון: לא.

<פרוספר ביטון: אני ממציא שקרים.

<דן קמינצקי: אתה מכיר אותי לא מעט זמן.

<פרוספר ביטון: אני ממשיך באי הדיוקים שעכשיו כתובים והוא לא יכול להתמודד אתם.

<פרוספר ביטון: הוא אמר שאף אחד לא מפוטר.

<פרוספר ביטון: אמרנו לו, בבקשה, המתווה הזה, הוא כתב אותו, החלטת ממשלה שהוא מעורב בה וכתוב בה שברגע שיגיע הזכיין, החברה תהיה ריקה מאדם.

<פרוספר ביטון: אמרתי לו שהוא כתב את ההסכם והוא אמר שזה היה סתם שטויות וזה לא רלוונטי.

<פרוספר ביטון: זה מה-31 במרץ 2015.

משה גפני: איפה זה עומד עכשיו?

<פרוספר ביטון: באנו לדיון ואז הוא התחיל להגיד שמי שהיה עשר שנים, יקבל 15 אלף שקלים.

<פרוספר ביטון: הוא חושב שאנחנו בצמתים עם הקופסאות.

משה גפני: לא הבנתי.

<פרוספר ביטון: אנחנו הגשנו הסכם שמקובל.

<פרוספר ביטון: אנחנו לא רוצים להיות עשירים.

<פרוספר ביטון: יש אצלנו אנשים בני 58 שלא ימצאו עבודה.

<פרוספר ביטון: אמרתי לו שאני מוכן לוותר על כל הפיצויים אבל תן לי לעבוד אצלכם ברשות ואני לא רוצה פיצויים.

<פרוספר ביטון: עד הפנסיה תבטיח לי עבודה אצלכם ברשות.

אורלי לוי אבקסיס: אתה לא תעבור את רשימת הדירקטורים שלהם.

<פרוספר ביטון: אולי.

<פרוספר ביטון: ההצעה שלנו הייתה ידועה.

<פרוספר ביטון: נתנו לו את ההסכם שהכנו יחד עם עורכת הדין וזה דבר טריביאלי שמקובל על כל החברות ולא המצאנו שום דבר חדש.

<פרוספר ביטון: מה שהם קבעו, זה מה שיש.

<פרוספר ביטון: הבחור מציע עד עשר שנים, 15 אלף שקלים ועד עשרים שנים ומעלה, 25 אלף שקלים.

משה גפני: פיצוי.

<פרוספר ביטון: עם זה הם רצו לצאת ידי חובה כי אמרת להם לקיים דיון.

<פרוספר ביטון: אני כבר ידעתי את מה שהוא יגיד.

<פרוספר ביטון: הבחור אומר שאתה שלחת אותנו לדיון, עשינו אתם משא ומתן, ועל מה התקיים המשא ומתן?

<פרוספר ביטון: על ה-15 אלף שקלים?: אנחנו מקבצי נדבות?

משה גפני: דן, זה לא נשמע טוב.

משה גפני: מה עושים?

אורלי לוי אבקסיס: לא מפרקים את החברה.

מיקי לוי: או שתקלטו אותם לעבודה.

<דן קמינצקי: אני אחדד.

<דן קמינצקי: אמרנו שהפירוק יצא לדרך עם ההשקעה שביקשנו מחברי הוועדה לאשר ולאחר שתהיה מסגרת של תקציב נדבר אתם.

רחל עזריה: הגזמת לגמרי.

<דן קמינצקי: הגענו לוועדה וביקשת שנפגוש אותם.

<דן קמינצקי: אכן פגשנו אותם אבל אנחנו לא מגיעים להסכמות.

אורלי לוי אבקסיס: כמה פגישות היו מרגע שגפני ביקש שתגיעו למשא ומתן?

אורלי לוי אבקסיס: רק כדי להבין את הרצינות.

<דן קמינצקי: העובדים פוגשים אותי לא מעט.

אורלי לוי אבקסיס: כמה פעמים נפגשתם?

משה גפני: הייתה תכנית של רשות החברות הממשלתיות לפצות את העובדים.

משה גפני: למה חזרתם בכם?

משה גפני: זה היה כבר לפני כמה שנים.

<דן קמינצקי: אני לא מכיר תכנית כזאת.

משה גפני: עוד מעט אני אראה לך.

משה גפני: כל אחד מאתנו יכול להראות לך.

<דן קמינצקי: אני מכיר את הנייר הזה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: אני מבקש שתגיד לבוסים שלך שעם כל הכבוד, אני בסך הכול חרדי שלמד בכולל ואני אומר לך שלא תהיה הפרטה.

משה גפני: אתם עושים מאתנו צחוק.

משה גפני: מה זה אתם יושבים אתם, זה נקרא לשבת אתם ולהציע להם 15 אלף שקלים?

משה גפני: אני מסיים כאן את הדיון.

משה גפני: אני לא רוצה יותר דיון על הנושא הזה.

משה גפני: אל תבואו לכאן אם זה לא ייגמר.

משה גפני: אנחנו יושבים כמו בני אדם נורמליים, מדברים אתכם לעניין.

משה גפני: מילה אחת שאני אשמע מהעובדים שהדרישה שלהם היא מוגזמת, אנחנו מאשרים כאן את ההפרטה כמות שהיא, אבל שאתם לא תציעו להם הצעה שהצעתם כבר לפני חמש שנים?

משה גפני: למה חזרתם בכם?

מיכל בירן: הם מבזבזים את זמננו.

משה גפני: שרשות החברות הממשלתיות לא תבוא לכאן.

<דן קמינצקי: היושב ראש, רק להגיד מילה אחת.

משה גפני: סתם עושים צחוק.

<דן קמינצקי: אנחנו לא עושים צחוק.

משה גפני: אתם עושים צחוק.

מיקי רוזנטל: בעניין הזה לא רק הוא חרד אלא כולנו חרדים.

משה גפני: נכון.

משה גפני: באמת התכוונתי לחרד.

מיקי רוזנטל: זה לא יהיה.

מיקי רוזנטל: זה לא יקרה.

מיקי רוזנטל: אנחנו מדברים הכי ברור שיש.

משה גפני: אנחנו לא מבקשים שמישהו יתעשר כתוצאה מהבקשה שלכם להפרטה.

משה גפני: אנחנו כמו בכל הפרטה, אתה שמעת גם בדיון הקודם, אנחנו לא מאשרים את זה עד שלא נגמרת הטיוטה ולא נגמרת חתימה על הסכם עם העובדים.

משה גפני: לא יכול להיות שכאן זה יהיה שונה.

משה גפני: אנחנו לא מבקשים שתתנו להם מעבר למה שמקובל, אבל תנו להם את מה שמקובל, את מה שכבר הסכמתם לתת.

משה גפני: תנו להם את מה שמקובל – נאשר את ההפרטה.

משה גפני: אם לא תהיה הפרטה, לא תהיה הפרטה בוועדת הכספים בקדנציה הזאת בכלל.

מיקי רוזנטל: אדוני, הוא אמר שני מיליון ואני שאלתי אם זה לעובד.

מיקי רוזנטל: לא, זה לכל העובדים ביחד.

משה גפני: אני יודע.

משה גפני: אתה חושב שלא הבנתי?

מיקי רוזנטל: זה מביש.

<דן קמינצקי: היושב ראש, לומר מילה אחרונה.

<דן קמינצקי: מן הסתם אנחנו עוקבים אחרי החלטת הממשלה והיא זאת שמנחה אותנו.

<דן קמינצקי: היא קבעה את המסגרת.

משה גפני: מי קבע את המסגרת?

<דן קמינצקי: הממשלה.

משה גפני: נחליף אותה.

משה גפני: אני דיברתי עם הממשלה.

משה גפני: אני דיברתי עם כל השרים שנוגעים בדבר.

משה גפני: היות ואני מדבר עם השרים, אתה לא יכול להגיד לי ממשלה, דבר ערטילאי.

משה גפני: דיברתי עם כל השרים.

משה גפני: דיברתי עם כל השרים שנוגעים בדבר.

משה גפני: אתה יכול להביא את השרים ולשאול אותו או שמישהו אצלכם ישאל אותם.

משה גפני: כולם בדעה, כולם ללא מן הכלל, שצריך להפריט אבל צריך לדאוג לעובדים בדבר המקובל.

משה גפני: אף שר לא יסכים להצעה שאמרת.

משה גפני: זה מבזה.

משה גפני: אסור שיהיה דבר כזה במדינת ישראל בשנה בה אנחנו נמצאים.

משה גפני: אלה לא ימי הביניים שיש כאן צמיתים שזורקים אותם ואומרים להם שני מיליון שקלים, תתחלקו, תתחילו לריב על הכסף הזה.

משה גפני: כל עובד, יש לו את האחוזים שלו, את הגיל שלו, את הוותק שלו.

משה גפני: לכל עובד צריך להתייחס ברצינות ואני מבקש שאם חפצי חיים אתם בוועדת הכספים, רשות החברות הממשלתיות, תעשו את זה מהיום.

משה גפני: תשבו אתם, תגיעו להסכמה ואם יהיה ויכוח, אנחנו מוכנים להתערב אבל לא מין זריקה כזאת.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: הישיבה נעולה.