ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 163, 2016-02-08 12:35

אלי אלאלוף: אנחנו היום ה-8.2.2016, כ"ט בשבט תשע"ו, השעה 12:35, אנחנו דנים בנושא מאוד קריטי למערכת הבריאות.

אלי אלאלוף: כל העובדים של המעבדות בכל התחומים, אני לא יודע איך אפשר לקיים בריאות או רפואה בלי העבודה שלכם.

אלי אלאלוף: קיבלתי, אני מודה, גילוי נאות, מהשכנה שלי הדרכה.

אלי אלאלוף: העדפתי שזה לא יבוא ממני, הדיון, זו יוזמה של יעל גרמן יחד עם חברי הכנסת מיכל בירן וד"ר אבו מערוף.

אלי אלאלוף: קיבלתם את הגילוי הנאות, זה גם נראה טוב.

אלי אלאלוף: אני מציע שאולי באמת נפתח עם חברת הכנסת יעל גרמן ואחר כך נבקש מהנציגים שלכם להביע את דעתם.

אלי אלאלוף: בבקשה, יעל.

יעל גרמן: אז תודה רבה לך, אדוני היושב ראש.

יעל גרמן: ידעתי שאם הנושא יגיע הנה הוא יטופל, גם עם לב וגם עם נחישות.

אלי אלאלוף: זה מתחיל להיות מסובך בשבילי.

יעל גרמן: לא, זאת האמת.

יעל גרמן: גם אמת צריך לפעמים לומר.

יעל גרמן: הנושא של המעבדות הוא נושא שסמוי מן העין.

יעל גרמן: גם אתה הודית שקיבלת הדרכה מהשכנה שלך, אבל אני בטוחה שמי שלא מקבל הדרכה לא יודע עד כמה העבודה של מעבדות בריאות הציבור היא חיונית וקריטית לבריאות בכלל ולבריאות הציבור.

יעל גרמן: גם אני לא ידעתי לפני שנכנסתי לתפקידי וגם לאחר שנכנסתי לתפקידי הייתי צריכה לעבור את הפרשה ואת הטראומה של הפוליו כדי להבין שאמנם בחזית היו האחיות, אבל מאחורי הקלעים הגיבורים האמיתיים היו עובדי המעבדות, ובלי עובדי המעבדות, שהלכו ובוססו בביוב ואספו דגימות ובדקו והשוו וראו בדיוק מה קורה ואת ההתפתחות וגילו כמובן את ההתפתחות של הפוליו לא היינו מגיעים למיגור הפוליו.

יעל גרמן: אבל פוליו זאת רק דוגמה אחת.

יעל גרמן: אני יכולה לציין הרבה דוגמאות, אבל אני אשאיר את זכות הדיבור וגם את ההסבר ליושבת ראש, לאסתר, שטרחה ובאמת תדבר בפירוט ותסביר עד כמה העבודה שלהם חיונית.

יעל גרמן: אנחנו נמצאים כיום במצוקה.

יעל גרמן: מה שאני מבקשת זה פשוט להדליק אור אדום, נורה אדומה מהבהבת.

יעל גרמן: בלי עובדי המעבדות לא ניתן יהיה היום לעשות באמת עשרות פעולות שנחוצות ליום יום של הבריאות.

יעל גרמן: אבל עובדי המעבדות הולכים ונעלמים.

יעל גרמן: היום למעלה מ-40% מהם הם יותר מבני 55 פלוס וכל שנה 3% עוזבים.

יעל גרמן: כדי להכשיר עובד מעבדה צריך מעבר להכשרה של MA, צריך עוד לפחות שנתיים עד ארבע שנים כדי שהוא יהיה מסוגל באמת לטפל ולקבל החלטות.

יעל גרמן: אנחנו כבר נמצאים לא בדה ה-90 אלא בדקה ה-91.

יעל גרמן: כולם יודעים זאת וכולם בעד.

יעל גרמן: אני יודעת שמשרד הבריאות בעד וההסתדרות בעד, אבל משום מה הדברים מתמהמהים.

יעל גרמן: אז אני מקווה שבסוף הישיבה הזו נקבל כמה החלטות שיגרמו לכך שהגלגלים ינועו מהר לפני שאנחנו נעמוד בפני קטסטרופה.

אלי אלאלוף: בבקשה, מי מדבר?

מיכל בירן: אתה נותן לשאר המציעים להגיד גם?

אלי אלאלוף: אחר כך, נעשה פינג פונג.

מיכל בירן: לרוב למציעים נותנים בהתחלה, אבל אין בעיה.

אלי אלאלוף: אני יודע, אבל יש פה - - -

מיכל בירן: אין בעיה, אני אשמח לשמוע.

<אסתר אדמון: תודה רבה שהזמנתם והעליתם את הבעיה החמורה ובאמת אנחנו נמצאים כרגע בדקה ה-91.

<אסתר אדמון: אני לא ארחיב על עבודת המעבדות אבל כל מי שעוסק ברפואה יודע שהמעבדות הן העיניים של הרפואה.

<אסתר אדמון: הרופאים לא יכולים לתת אבחנה מדויקת, איכותית וטיפול נכון ללא בדיקות מעבדה.

<אסתר אדמון: אנחנו גם החיילים בחזית שמונעים התפרצויות של מגיפות, התפקיד שלנו לאבחן ואנחנו גם כן עושים את הטיפול המונע במזון של כולנו והמים שכולנו אוכלים ושותים.

<אסתר אדמון: וכמובן שיש עוד הרבה מאוד תפקידים לעובדי המעבדות, אבל אני לא ארחיב, אני מתארת לעצמי שכולנו יודעים.

<אסתר אדמון: רמת ההשכלה של עובדי מעבדות זה החל מתואר ראשון ועד פרופסורים.

<אסתר אדמון: עובד מעבדה נדרש גם לעבור התמחות, גם לעבור מבחנים וגם לאחר מספר שנות עבודה הוא חייב לעבור מבחן של עובד מעבדה בכיר.

<אסתר אדמון: חברים, אנחנו אוהבים את המקצוע, אנחנו יודעים שבמקצוע מאוד חשוב להיות ברמה מדעית בינלאומית, אנחנו רוצים להמשיך ללמוד ולשמור על הרמה שלנו, אבל לצורך זה אנחנו צריכים ידיים עובדות ולצערנו המצב הולך ומידרדר.

<אסתר אדמון: מסתבר שמ-2008 אנשי מקצוע חזו את העתיד והתריעו.

<אסתר אדמון: יש לנו פה מכתב מפרופ' מיכאל מאיר, יושב ראש מועצה למעבדות רפואיות, שהוא התריע ואמר וכתב, 'לפעול באופן מיידי לשיפור המצוקה והמחסור בעובדי המעבדה'.

<אסתר אדמון: זה היה בשנת 2008.

<אסתר אדמון: גם פרופ' אבי ישראלי, מנכ"ל משרד הבריאות כתב ואמר 'התפתח מחסור חמור ביותר בעובדים מקצועיים ומיומנים'.

<אסתר אדמון: זאת אומרת כולם ידעו וכמו שסבתא שלי אומרת 'השמש הייתה על הקיר', אבל כולם התעלמו, ובסדר, אנחנו במדינה שהיא מאוד דינמית, אבל עכשיו הגענו לסוף הדרך.

<אסתר אדמון: יש בפניכם את הדוח של כוח אדם של משרד הבריאות, שהתפרסם ב-2013, וגם אתמול, 2014, הנתונים לא השתנו.

<אסתר אדמון: מתוכם מראים שמעל ל-25 עובדים עברו את גיל 65.

<אסתר אדמון: זאת אומרת שהם פרשו כבר בסוף 2015, על פי החוקה.

<אסתר אדמון: מעבר לזה רק 29% הם מתחת לגיל 45, רק 7% הם צעירים.

<אסתר אדמון: זאת אומרת שכל הדור הוותיק עתיר הידע פורש הביתה ולוקח את כל הניסיון איתו.

מיכל בירן: מה הם לומדים, אסתר?

מיכל בירן: ביולוגיה?

<אסתר אדמון: הם לומדים ביולוגיה, רפואה מעבדתית, מדעי החיים.

<אסתר אדמון: אלה הם התחומים.

<קריאה: הרבה מאוד תחומים, גם מרוקחות.

<קריאה: אפשר לבוא מהרבה מאוד תחומים, הרבה היא שהם לא בהכרח מגיעים אלינו.

<אסתר אדמון: כן.

<אסתר אדמון: אנחנו נפרט בהמשך.

<אסתר אדמון: המעסיקים רואים את המצוקה והם מוצאים כל מיני שיטות ואלטרנטיבות לכבות את השריפה.

<אסתר אדמון: שירותי בריאות כללית הציעה לעובדים להגיע לעבוד במעבדנות והציעה או שנתיים שכר דירה או שכר לימוד.

<אסתר אדמון: אלטרנטיבות אחרות שהן לא מוצלחות - - -

מיכל בירן: וזה בכל זאת לא משך?

<אסתר אדמון: לא משך, ולא רק שלא משך הגענו למצב כזה שיש הפרטה זוחלת של המעבדות.

<אסתר אדמון: מבתי חולים במרכז הארץ מנהלים שלחו לי מכתב והמכתב מופיע אצלכם והם אומרים 'חבר'ה, אין לנו ברירה, אנחנו צריכים עובדי מעבדה, אבל אף אחד לא מוכן להגיע', ויש פה סימולטור ששלח לי מנהל בכיר במרכז הארץ, עובד מעבדה על פי דירוג דרגה, דוקטור עם ניסיון, עובד בכיר, מקבל 6,400 כולל כל התוספות.

מיכל בירן: דוקטור?

<אסתר אדמון: דוקטור, ותיכף אני אראה לכם בהמשך ויש לכם בפניכם תלושי שכר.

<אסתר אדמון: ואז מה שקרה, לוקחים עובדי מעבדה ומעסיקים אותם בכל מיני שיטות העסקה שונות, אז עוד פעם, בית חולים עשיר מעסיק יותר עובדי מעבדה מבית חולים עני ולאט לאט יש הפרטה זוחלת.

<אסתר אדמון: גם שר הבריאות בשנת 2015 קם ואמר שהמצב המתמשך גורם לפגיעה וחוסר יכולת למשוך עובדים צעירים.

<אסתר אדמון: כלומר כולם ידעו.

<אסתר אדמון: אני הבאתי לכם פה תלוש שכר של עובדת קלדנית עם שבע שנות ותק, שכר שעה שלה הוא 32.94.

<אסתר אדמון: עובד מעבדה, עם ותק של 16 שנה, מקבל 33 שקל לשעה.

<אסתר אדמון: תואר ראשון, שש שנות ותק, 40 שעות עבודה שבועיות מקבל 29 שקל לשעה.

<אסתר אדמון: אחות עם שש שנות ותק, תואר ראשון, השוואה אחד מול השני, 46 שקל לשעה.

<אסתר אדמון: כשאנחנו מנסים להחזיק עובדים אנחנו לא מצליחים ולמה?

<אסתר אדמון: עובדים עם תואר ראשון, כדי לצאת משכר המינימום ולראות קצה אור במנהרה, רק אחרי עשר שנים הם מתחילים לראות שיש להם תוספת לשכר של 500 שקל.

<אסתר אדמון: זאת אומרת עשר שנים הם נשארים באותו שכר.

<אסתר אדמון: אנחנו הולכים לדוקטור, שעליו שאלת, דוקטור עם 12 שנות ותק מקבל 35 שקל לשעה.

<אסתר אדמון: אני רוצה להגיד לכם שהשבוע פרסמו בטלוויזיה שנהגי אוטובוסים, העלו להם את שכר שעה ל-39 שקלים.

<אסתר אדמון: אני התביישתי, לא הצלחתי להביא את זה לעובדים שלנו.

<אסתר אדמון: עכשיו תבינו למה הגענו למצב שאין עובדי מעבדה, אף אחד לא רוצה לבוא.

<אסתר אדמון: במקרה הטוב הם מגיעים, עושים סטז', מקבלים את התעודה והולכים למקצועות אחרים.

<אסתר אדמון: חלק הולכים לרפואה, אצלי במעבדה לאחרונה ארבעה עובדים פרשו, שניים הלכו להוראה ושניים הלכו לסיעוד.

אלי אלאלוף: אותו בחור שעושה את הסטז' והולך לסקטור הפרטי?

<אסתר אדמון: הוא הולך לטבע, לסקטור הפרטי יש גם.

<עקאד פואד: חברות ביו טכנולוגיה.

<עקאד פואד: הרבה מאיתנו הולכים לחברות ביו טכנולוגיה, אני מדבר בשם - - -

אלי אלאלוף: תגיד את השם והתפקיד לטובת הפרוטוקול.

<עקאד פואד: אני ממעבדות לבריאות הציבור ואני נציג מעבדות בריאות הציבור בהסתדרות.

<עקאד פואד: רוב העובדים שלנו שבאים אלינו ומקבלים את ההכשרה, רובם בורחים למעבדות של ביו טכנולוגיה שנמצאות בכל מיני מקומות בארץ.

<עקאד פואד: הם פשוט מקבלים את ההכשרה אצלנו ויוצאים למקומות האלה, או שחוזרים לאקדמיה והרבה מהם חוזרים לאקדמיה, מנסים להתקבל לאקדמיה בתור פוסט דוקטורנטים או עוזרי מחקר ודברים כאלה וממשיכים לעבוד אצלנו.

מיכל בירן: שם גם השכר לא משהו.

<עקאד פואד: זה נכון.

מיכל בירן: אבל עדיף כנראה.

<עקאד פואד: אבל זה עדיף על השכר שאנחנו מקבלים.

<עקאד פואד: אני דוקטור במקצוע שלי עם שני פוסט דוק, כשאתה מגיע לכאן אתה מקבל את השוק של החיים שלך.

<עקאד פואד: בתור פוסט דוק קיבלת פי אחד וחצי ממה שאתה מקבל עכשיו.

אלי אלאלוף: את זה לא הבנתי.

יעל גרמן: כשהוא היה פוסט דוקטורט הוא קיבל 50% יותר ממה שהוא מרוויח היום.

<קריאה: בחו"ל?

<עקאד פואד: לא, גם בארץ.

אלי אלאלוף: טוב, חברי הכנסת, אתם רוצים?

מיכל בירן: כן.

מיכל בירן: אני חושבת שצריך להגיד את האמת.

מיכל בירן: הבעיה המרכזית היא שאתם סמויים מן העין.

מיכל בירן: הציבור כן פוגש את האחיות, לא שהמצב שם מזהיר, ואני גם מציעה באמת לא לקנא, לא בנהגי אוטובוסים, זאת אומרת יש הרבה אנשים שנמצאים במצב גרוע, אבל אני חושבת שפה המצב חמור במיוחד כי אתם סמויים מן העין.

מיכל בירן: אנשים כן מרגישים שהטכנולוגיה מתקדמת מאוד, אני אומרת, אני מודה, זה שהיום אתה לא צריך בכלל להגיע לקופת חולים, הרופאה עונה לך במייל, הבדיקות, מהבהב לך, לא משנה איפה עשית אותן, מהבהב לך שיש, הרופא האחר רואה, הכול מרגיש מאוד מאוד טכנולוגי ואנשים רואים את זה כמובן מאליו, הם לא חושבים איך הבדיקות האלה נעשות, מי עושה אותן.

מיכל בירן: זה נראה לאנשים כמעט בעולם טכנולוגי כמו שאתה היום, המדחום, רק מישהו מכוון לך למצח ויודעים מה החום שלך, הכול נראה כאילו היי טק ואנשים לא מבינים איך זה קורה ובגלל זה גם הסבל שלכם, כל עוד הוא סמוי מן העין, אני חייבת להגיד שהמציאות לא תשתנה.

מיכל בירן: ופה אני כן מברכת על כל מי שמוביל את המאבק, הוא מוצדק מאין כמוהו, משני הכיוונים.

אלי אלאלוף: ומה את יכולה לעשות בשביל המאבק?

מיכל בירן: אתה במפלגה של שר האוצר.

מיכל בירן: אני יכולה לרתום את כל הכישורים שלי והעיסוק שלי בזכויות עובדים, להציק לך כמיטב יכולתי גם כשזה מעצבן אותך.

מיכל בירן: את זה אני רותמת - - -

אלי אלאלוף: מישהו ראה אותי עצבני?

יעל גרמן: לא, עדיין לא.

מיכל בירן: אני מציעה את היכולת שלי להתעסק בזה ועומדת לרשותכם ובניסיון לדחוף את זה לכל מקום שאפשר, אבל בסופו של דבר זה כסף ואת הכסף הזה, צריך להחליט שזה חשוב ושמתעדפים את זה.

מיכל בירן: כמו שהחליטו שרופאים בפריפריה זה חשוב והכסף הזה שינה את המציאות, יותר אנשים שינו את דפוסי הבחירה שלהם והגיעו למקומות שהם לא היו מגיעים אחרת ולמקצועות קשים במיוחד כמו מרדימים ואחרים, ומקצועות במצוקה, המדינה החליטה שזה מספיק שווה בשביל לתעדף.

מיכל בירן: וגם כאן המדינה צריכה להחליט שזה מספיק שווה לתעדף, או לחכות עד שתהיה קטסטרופה והכול יהיה מרוח על ערוץ 2 ואז ימצאו את הכסף בכל סכום שזה יעלה.

אלי אלאלוף: בלי פרסום על התקשורת.

אלי אלאלוף: אבל יש לי הפתעה בשבילך, אני פניתי ליושב ראש ההסתדרות וביקשתי שהוא יכניס את הנושא של עובדי המעבדות בהסכם השכר.

מיכל בירן: ובהסכם השכר, אני מבינה שזה עדיין ממש רחוק ממספיק, אבל שכן היה - - -

אלי אלאלוף: אז יש לי הצעה, תלחצי גם את.

מיכל בירן: אני אלחץ גם אני, אין בעיה.

יעל גרמן: אבל צריך להחריג אותם, הם לא יכולים להיות בהסכם השכר הרגיל.

אלי אלאלוף: באותו מועד שקיבלתי את ההדרכה האישית, עשיתי את זה.

אלי אלאלוף: לא חיכיתי.

מיכל בירן: יפה.

אלי אלאלוף: משרד הבריאות, פרופ' אפק, אתה תציל אותנו.

אלי אלאלוף: מה אנחנו צריכים לעשות כדי לעזור לך?

אלי אלאלוף: אחר כך ד"ר אבו מערוף.

<ארנון אפק: קודם כל תודה רבה על קיום הדיון.

<ארנון אפק: אני חושב שאין ספק שעובדי המעבדות הם חלק מרכזי בתוך מערכת הבריאות.

<ארנון אפק: בלי עבודתם לא יהיה ניתן, לא לתת תשובות, לא לאפשר את הטיפול בחולים.

<ארנון אפק: זה חלק מהשרשרת של המערכת ואני מסכים לחלוטין עם מה שנאמר כאן, בסופו של דבר הם נמצאים מאחורי הקלעים ולכן הרבה פעמים לא שמים אליהם לב.

<ארנון אפק: יש לנו גם בעיה מאוד לא פשוטה עם ההזדקנות, עם העובדה שהרבה מאוד אנשים מסיימים את שירותם המבורך, וצריך להודות להם על כך, בשירות המדינה ופורשים וצריך לראות שמגיע דור צעיר והדור הצעיר קצת שונה מהדור, הייתי אומר כבר הדור שלנו, בוא נאמר שהם גם היו רוצים, פרט לעניין המקצועי הרב ולתרומה למערכת, גם לראות איזה שהיא תמורה כלכלית ראויה בעבור עבודתם.

<ארנון אפק: כאן אני חושב שכן נעשים צעדים.

<ארנון אפק: יכול להיות שזה לא מספיק, יכול להיות שצריך תמיד לעשות יותר, אבל אני חושב שכבר בהסכם האחרון עצם העובדה שיושב ראש ההסתדרות הסכים להחריג והם קיבלו תוספת של פי שניים, אומרים לי באחוזים זה פחות - - -

מיכל בירן: כולנו מסכימים שהיא לא מספיקה, אבל זה כן היה פי שניים.

<ארנון אפק: אבל זה כבר התחלה בהבנה ובהכרה ונמצא גם יוסי כאן, מר יוסי כהן מהממונה על השכר, ואולי הוא יוכל להשלים כדי שאני לא אטעה ואומר דברים לא נכונים, אבל זה חלק מההכרה שלנו שצריך לעשות.

<ארנון אפק: אנחנו נשמח, נמצאת איתי גם מנהלת אגף המעבדות, מחלקת המעבדות במשרד, אנחנו נשמח לשבת ולראות איך אפשר לעשות יותר כדי לשפר לפחות את הקליטה ולקבל אנשים צעירים.

אלי אלאלוף: מתי היה הדיון האחרון עם ארגון המעבדות?

<רותי ישי: אנחנו בסך הכול בשנה האחרונה בקשר רציף עם חברינו, מקשיבים, לומדים, אנחנו כרגע בתהליך של העמקת הנתונים, בדרכים נוספות, מה שכבר הוצג פה על ידי אסתר, על מנת לאמת ולתקף את כל הנתונים ועל מנת שהמשרד יוכל לנתח את הנתונים ולהציע - - -

אלי אלאלוף: כמה זמן זה לוקח לנתח את כל זה?

<רותי ישי: התחלנו לאחרונה, יש לנו כבר נתונים התחלתיים - - -

אלי אלאלוף: כשאת אומרת לאחרונה, כמה חודשים?

<רותי ישי: אני לא חושבת שמדובר על חודשים, אני הייתי מציעה פרק זמן הרבה יותר סביר של מספר שבועות.

<רותי ישי: עובדים כעת במרץ - - -

אלי אלאלוף: יש לי שאלה, לפני שנה קיימתם דיון כזה?

<רותי ישי: לפני שנה?

<רותי ישי: עוד לא.

אלי אלאלוף: איך זה שמשאירים תקופה, לפי, שוב, אני מתנצל על הידע האישי שלי, אבל אומרים לי ששנים לא היה דיון, למה?

אלי אלאלוף: למה הענף הזה, סליחה, בלי לפגוע באופן אישי חס וחלילה במישהו או מישהי, למה הענף הזה נראה מידרדר?

אלי אלאלוף: אלה תופעות מאוד חמורות, הזדקנות, כאילו לא צריכים יותר, אז אולי זה שיטה, לא רוצים יותר עובדי מעבדה, אז בואו ניתן להם להזדקן, יילכו לבד, יותר נחמד מאשר לפטר, השתלמויות לא צריכים, שכר לא צריך.

אלי אלאלוף: זה כאילו הענף הזה צריך למות לבד, סליחה על הביטוי.

<ארנון אפק: לא, אין שום כוונה - - -

אלי אלאלוף: לא, אני אומר שיש לכם ביד אוכלוסייה מסוימת שהיא באחריותכם, עובדת בשבילכם, משרתת את כולנו ופתאום היא בהזנחה מוחלטת.

אלי אלאלוף: אני אומר שפה זה הזנחה.

אלי אלאלוף: אני אפגע בכם, אני אגיד לכם, לפני שעה וחצי היה פה דיון על מדריכים בפנימיות ואחרי שישה חודשים הם מקבלים 32 שקל ואומרים שזה לא מספיק.

אלי אלאלוף: אני חושב שהם צודקים.

אלי אלאלוף: אז פה, עם כל הידע, אני בטוח שבסוף תלכו לחפש אותם חזרה בבית, כי לא יהיו לכם מספיק עובדי מעבדות ובינתיים הרגנו תחום שלם.

אלי אלאלוף: זה תחום שהוא פשוט נראה לי בגסיסה, בזמן שאני לא רואה רפואה, לא תעשייה, לא רפואה, לא מעבדות וודאי לא מחקר חי בלי האוכלוסייה הזאת.

אלי אלאלוף: זה נראה לי מחדל.

אלי אלאלוף: סליחה, פרופ' אפק, אתה יודע שאני מכבד מאוד מאוד את המשרד ואותך באופן אישי, אז אל תיקחו את זה באופן אישי, תבינו שזה ענף שנראה לי שאף אחד לא מתעניין בו יותר.

אלי אלאלוף: זה צילום מצב קשה, עגום.

אלי אלאלוף: נראה לי, ואני לא חבר הסתדרות, שלא יגידו שאני פה מדבר כמו איזה סינדיקליסט, לא, אני סתם שכן.

אלי אלאלוף: ואני אומר, זה נראה לי מוזר.

יעל גרמן: אני יכולה להעיר הערה קטנה?

אלי אלאלוף: אולי אדון כהן יגיד לנו, אחרי שחברת הכנסת יעל גרמן תגיד את ההערה, למה הנושא הזה לא טופל מבחינה מנהלית אדמיניסטרטיבית כדי שתהיה התפתחות שכר נורמלית.

אלי אלאלוף: זה לא יכול להיות שפתאום אנחנו נמצאים בפני שוקת שבורה.

יעל גרמן: אני רוצה להעיר הערה שאולי הייתי צריכה לומר אותה, או אסתר הייתה צריכה לומר אותה, שהניסיון לטפל בבעיה מחמיר את הבעיה.

יעל גרמן: מה שעושים כרגע זה במידה שיש באמת מחסור, לוקחים עובדים חדשים, בהסכמים אישיים, חוזים אישיים, להם נותנים כמעט פי שניים, הם עובדים כתף אל כתף עם העובדים המסורים האלה ומקבלים, אני לא יודעת אם פי שניים, אבל בוודאי ב-50% וב-60% וב-70% יותר וכך מנסים לפתור את הבעיה.

יעל גרמן: אני לא צריכה לומר עד כמה זה חמור.

אלי אלאלוף: נציגת ההסתדרות, היא כבר לא פה איתנו.

אלי אלאלוף: ד"ר עבדאללה אבו מערוף.

עבדאללה אבו מערוף: יום טוב לכולם.

עבדאללה אבו מערוף: אפשר לדבר שעות על גבי שעות בעניין הזה.

עבדאללה אבו מערוף: אני בא מהמערכת, אני עדיין במערכת הבריאות, לא מזמן עזבתי בית חולים ואני מודע ומכיר וניסינו כמה פעמים להתערב בעניין הזה, גם במישור המקצועי וגם במישור הכללי.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא אקריא לכם כאן עכשיו תיאוריות ודברים רבים, אנחנו יודעים שמערכת המעבדות היא החזית של הרפואה.

עבדאללה אבו מערוף: בדיקה שמאחרת להגיע מעכבת את כל תהליך העבודה במיון, זה דבר פשוט מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו מדברים על תורים ארוכים של חמש שעות של חולים שמחכים לבדיקת שתן, אפילו בסטיק.

עבדאללה אבו מערוף: אני כרופא אורולוג או כרופא עיניים לא רוצה לעשות בדיקה בסטיק, אני לא מדבר על בדיקת שתן, בדיקת קרישה, חולה שמקבל נוגדני קרישה, אני לא יכול לשחרר אותו מהמיון בלי הבדיקה הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: ולמה אין בדיקה?

עבדאללה אבו מערוף: לא בגלל שהוא מקבל 5,000 שקל ולא רוצה לעבוד, זו לא הסיבה, אני בטוח שזו לא הסיבה.

עבדאללה אבו מערוף: הסיבה שהוא לא יכול לשים את הבדיקה שהגיעה אליו בתוכנה שהבדיקה תצא תוך 40 דקות או 45 דקות.

עבדאללה אבו מערוף: אין לו זמן, אי אפשר, מהעומס שישנו.

עבדאללה אבו מערוף: אלה מקרים שהיו.

עבדאללה אבו מערוף: עובד אחד במעבדה במשמרת ערב או במשמרת לילה, גם על בדיקות הקרישה, גם על בדיקות ספירות הדם וגם על בדיקות השתן.

עבדאללה אבו מערוף: יש דברים שאולי האנשים כאן לא מודעים להם, אבל יש דברים נוראיים שהם הורסים את הפנים הטובות של מערכת הבריאות המקצועית שלנו.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא מדבר על השכר שמשנת 95' השכר נשחק ב-70%.

עבדאללה אבו מערוף: 20% הלכו לפנסיה ו-20% עדיין - - - צעירים הם רק 7%.

עבדאללה אבו מערוף: ואלה הפנים של הרפואה.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא ארחיב הרבה, דיבר פרופ' אפק ודיברה שרת הבריאות לשעבר, אני מברך אותה שהיא יזמה את הדיון ואני השתתפתי איתה ואנחנו חייבים למצוא את הדרך הנכונה והטובה.

עבדאללה אבו מערוף: טוב שמתחילים, שהעבודה במעבדות, לא רק תתרום, שאכן תהיה חלק מאוד חשוב ברפואה בישראל, לא רק במיון, גם בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: יש גם חולים שמחכים במיטה, מהבוקר לא הגיעה הבדיקה, בשעה שמונה בבוקר לקחנו בדיקת דם ורק בשתיים או בשלוש בצהריים, לא יכולנו לשחרר חולה הביתה.

עבדאללה אבו מערוף: יש הרבה דברים.

עבדאללה אבו מערוף: השכר, אני מבין, והתנאים, ו-5,000 שקל מקבלים אנשים עם עשר שנות ותק ויש אנשים שמשלימים להם שכר מינימום.

עבדאללה אבו מערוף: משלימים להם על שכר המינימום, 300 שקל, 400 שקל, משלימים להם לשכר מינימום.

יעל גרמן: ככה זה כשיש 80% נשים.

עבדאללה אבו מערוף: ויש כאלה ששכר היסוד הוא 2,500 שקל.

עבדאללה אבו מערוף: יש גם כזה, אני לא יודע אם אתם מודעים.

עבדאללה אבו מערוף: העניין חייב התייחסות.

עבדאללה אבו מערוף: לא רק התייחסות, טיפול יסודי באופן ישיר ולא לדחות.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תרשו לי - - -

עבדאללה אבו מערוף: ולא דיברנו על הסיכון של המעבדות, HIV, הפטיטיס C ומחלות אחרות.

עבדאללה אבו מערוף: לפני כמה זמן היה סלמונלה.

יעל גרמן: אבולה.

יעל גרמן: מי טיפל באבולה?

אלי אלאלוף: יש זן חדש של סלמונלה.

עבדאללה אבו מערוף: ב-2005 הוא הוכר כמקצוע עם סיכון מוגבר.

אלי אלאלוף: אז היות שנמצא איתנו, ואני רוצה להודות לו, ליוסי כהן, שהוא משנה לממונה על השכר, נאפשר לו להגיד את דברו.

אלי אלאלוף: בבקשה, אדוני.

<יוסי כהן: ראשית, לגבי תמונת המצב של השכר.

<יוסי כהן: השכר הממוצע של דירוג עובדי המעבדות בשירות המדינה, יש כ-700 עובדי מעבדות, הוא כ-13,300 שקל כאשר ב - - -

אלי אלאלוף: חברים, הקשבנו בשקט, בואו נמשיך.

<יוסי כהן: בתחילת הדרך השכר הוא כ-4,800 שקל וזה יכול להגיע, ותיק ובדרגה מאוד גבוהה, ל-28,000 שקלים.

<יוסי כהן: השכר הממוצע בשירות המדינה על ותק ועל קידום בדרגות ועל תפקידים כאשר הטענה היא של שחיקת שכר, או שלא נתנו להם תוספות שכר לאורך שנים, זה דבר שהוא לא נכון.

<יוסי כהן: מאז ההסכם הגדול בשנת 1994-96 שנתן תוספת של סדר גודל של 40% היו הסכמי מסגרת במגזר הציבורי שאת כולם קיבלו גם עובדי המעבדות.

<יוסי כהן: אנחנו יושבים כבר מספר חודשים עם נציגי עובדי המעבדות, כאשר שני נושאים כבדים ומרכזיים על סדר היום, זה נושא השכר ונושא כוח האדם, גם לגבי נושא ההזדקנות או הוותק של האוכלוסייה.

<יוסי כהן: זה נמצא על סדר היום, גם של משרד האוצר וגם של משרד הבריאות, זה נושא שצריך לטפל בו ויש כוונה לטפל בו.

<יוסי כהן: הנושא השני הוא נושא השכר.

<יוסי כהן: בהסכם המסגרת שהתגבש לאחרונה, הוא לקראת חתימה בחודש הקרוב, סיכמו מזכ"ל ההסתדרות ושר האוצר להחריג את הקבוצה של מספר דירוגים בתחום הבריאות, גם את עובדי המעבדות, הרנטגן והרוקחים בסיטואציה הזו והוחלט שעובדי המעבדות יקבלו תוספת של 15% כאשר כלל המגזר הציבורי התוספת שתינתן לו תהיה 7.5%.

<יוסי כהן: מדובר על הסכם בגין תקופה של חמש שנים עד סוף 2017 ואחד מהסיכומים היה שלפחות מחצית מהתוספת בשיעור 15% תינתן כתוספת שקלית, בין היתר כדי לתת תוספות בשיעור יותר גבוה ברמות השכר הנמוכות, דבר שיקל מאוד בנושא של קליטת עובדים ורמת השכר התחילית של העובדים.

<יוסי כהן: אגב, המספרים שהוזכרו כאן לגבי שכר יסוד של 2,500, שכר מינימום, זה שאדם מקבל שדכר מינימום זה לא אומר שהשכר שלו הוא שכר המינימום, 4,600 שקל - - -

מיכל בירן: אגב, זה אומר שהפנסיה שלו היא פנסיית מינימום.

<יוסי כהן: זה לא נכון.

מיכל בירן: בוודאות שכר היסוד הקובע לפנסיה לא כולל את כל התוספות האחרות שמוסכמות, לא שעות נוספות, לא פרמיות למיניהן, כלום.

<יוסי כהן: בשירות המדינה השכר הממוצע - - -

מיכל בירן: הם כבר לא בתקציבית.

אלי אלאלוף: לא, את שואלת שאלה קשה, תני זמן לענות.

<יוסי כהן: בשירות המדינה השכר הממוצע של מקבלי השלמה לשכר מינימום הוא סדר גודל של בין 10,000 ל-11,000 שקלים.

<יוסי כהן: כך שהנתון שאומר שעובדים מקבלים השלמה לשכר מינימום, זה לא אומר שהם מקבלים שכר מינימום, זה אומר ש - - -

מיכל בירן: לגבי השאלה שלי לא ענית.

מיכל בירן: דבר ראשון, בלי קשר, הנתונים שלך קצת מופרכים, על מרוויחי השלמה לשכר מינימום וכמה הם מרוויחים באמת, אבל נגיד שאני מקבלת את זה, זה לא משנה את זה שהפנסיה שלהם מחושבת על פי שכר היסוד והיא מחושבת על פי השכר המינימלי ביותר.

<יוסי כהן: בשירות הציבורי יש תוספות שכר שמוחרגות מחישוב ההשלמה לשכר מינימום.

<יוסי כהן: כשאני אומר שעובד מתחיל מקבל סדר גודל של 4,800 או 5,000, אז זה אומר שיש מרכיבים שהם לא בחישוב ההשלמה לשכר מינימום.

<יוסי כהן: כל הנתונים שאמרתי, יש להם תיקוף בנתונים של השכר.

<יוסי כהן: יש 60,000 עובדי מדינה - - -

יעל גרמן: הוא לא נתן תשובה להערה.

מיכל בירן: הוא לא ענה לי.

עבדאללה אבו מערוף: יש תלושי משכורת שמראים משהו אחר.

<יוסי כהן: כשאני מדבר על נתונים אני מדבר על נתונים של או 700 עובדי מעבדות, או 60,000 עובדי מדינה, אני לא מדבר על תלוש זה ותלוש אחר.

<קריאה: אתה יודע, זה חבר'ה שהם בחוזה אישי.

<קריאה: חוזה אישי זה משהו אחר.

אלי אלאלוף: חבר'ה, רגע.

אלי אלאלוף: אל"ף, רשות דיבור לא תקבלו מהחבר כהן אלא ממני.

אלי אלאלוף: יש לי בקשה, תנו לו לסיים ואחר כך תקבלו את רשות הדיבור.

<יוסי כהן: בכל אופן ההסכם הוא על 15% תוספת.

<יוסי כהן: אנחנו צריכים לסכם עם האיגוד המקצועי איך לחלק את זה, אנחנו כמובן נעדיף שהכול יהיה בתוספת שקלית ואז ההשפעה של זה ברמות השכר הנמוכות זו תוספת של 25% וברמות השכר הגבוהות כ-8.5%.

<יוסי כהן: זה דבר שיכול לעשות טוב לדירוג הזה מבחינת התחלופה שלו, כי אם אני נותן תוספת שכר בתחילת הדרך של 25% זה מעודד אנשים להיכנס למקצוע.

<יוסי כהן: מה שאני מציע גם, ברשותך, זה שאנשי שירותי בריאות כללית, שהם מבטחים מעל כ-50% מהמבוטחים בשירות המדינה, ייתנו כמעסיק את נקודת המבט שלהם לגבי עובדי המדינה.

אלי אלאלוף: ברשותך, יש עוד כמה שאלות אליך.

אלי אלאלוף: בוא נבקש מהחבר'ה שרוצים לשאול שאלות את יוסי.

אלי אלאלוף: בבקשה, גברת, את הראשונה.

<מיסר אבו תקפה: קוראים לי מיסר ואני מבית חולים סורוקה.

<מיסר אבו תקפה: אני 10 שנים במערכת ושכר השעה שלי הוא 30 שקל לשעה.

<יוסי כהן: ומה השכר ברוטו?

<מיסר אבו תקפה: אנחנו מדברים על שכר שעה.

<יוסי כהן: לא, מה השכר ברוטו?

<יוסי כהן: שכר השעה זה מרכיב בתוך סל ההשתכרות שלך.

<יוסי כהן: מה השכר ברוטו שלך?

<מיסר אבו תקפה: אחרי כל התוספות שאני מקבלת, 7,000.

<מיסר אבו תקפה: זה עם נסיעות.

<מיסר אבו תקפה: 6,500 שקל.

<מיסר אבו תקפה: אני אומרת עם כל התוספות השכר ברוטו שלי 6,500, לאחר 10 שנות עבודה עם תואר ראשון.

<מיסר אבו תקפה: כשעליתי להנהלה פספסו לי שנת ותק, הם אומרים לי תוספת לשנת ותק 15 אגורות.

<מיסר אבו תקפה: אני הייתי בשוק.

אלי אלאלוף: מה זה שנת ותק 15 אגורות?

<מיסר אבו תקפה: 15 אגורות תוספת לשעה.

<יוסי כהן: לא נשמע סביר.

אלי אלאלוף: אדון כהן, אתה לא צריך לתת את התשובה, יש פה קופת חולים כללית.

אלי אלאלוף: סורוקה בינתיים זה של הכללית, לא?

אלי אלאלוף: בואו נמשיך, כי אלה עדויות עובדתיות.

<מיסר אבו תקפה: כן, זה מה שנמצא בשטח ולאחר ש - - -

אלי אלאלוף: איפה למדת?

אלי אלאלוף: בבן גוריון?

<מיסר אבו תקפה: בבן גוריון.

אלי אלאלוף: כן, ליד הבית שלי.

<מיסר אבו תקפה: ולאחר שראינו את הסכם השכר החדש אני ממש חשבתי שאני אלך לתחום ההוראה, שזה פשוט כפול מהשכר שאני מקבלת וחצי שעות עבודה ממה שאני עובדת.

<מיסר אבו תקפה: לא שווה לנו להמשיך - - -

אלי אלאלוף: אתם כבר יודעים מה ההסכם העתידי?

<מיסר אבו תקפה: כן, אנחנו יודעים, אנחנו קיבלנו מה שאמרו בהסכם, 15% וכל זה - - -

אלי אלאלוף: אבל מר כהן אמר לנו שבהסכם העתידי יש תוספת של כ-15%.

<מיסר אבו תקפה: 15% זה תוספת של - - -

<יוסי כהן: 15%, ואם מחלקים את זה כתוספת שקלית אז ההשפעה של זה היא של 25% בדרגות השכר הנמוכות ו-8.5% בדרגות השכר הגבוהות.

<טליה מזרחי: שלום, שמי ד"ר טליה מזרחי-דגרי, אני מבית חולים מאיר, אני עובדת במעבדה ההמטולוגית, אחראית על הבדיקות של חולי סרטן המטולוגיים, תואר שני באוניברסיטת תל אביב, תואר שלישי באוניברסיטת בר אילן והשכר שלי, עכשיו עודכן, כי קיבלנו עדכון שכר השנה, עדכון של 30 אגורות, יוסי, אני מוכנה להראות לך, יש לי תלוש דצמבר, תלוש ינואר, 30 אגורות, זו העלייה בוותק מהשנה שעברה לשנה הזאת.

<טליה מזרחי: אי אפשר להתווכח, זה מה שנכנס לי לבנק.

אלי אלאלוף: 30 שקל למה?

<טליה מזרחי: 30 אגורות תוספת ותק.

יעל גרמן: לשעה.

<טליה מזרחי: כשהוא מדבר על כך שבמשך שנים השכר שלנו לא נשחק, זה לא נכון, מפני שמעולם לא עשו איתנו שכר נפרד.

<טליה מזרחי: תמיד היינו רק עם ההסכמים הציבוריים ומשנת 95' ועד היום מעולם לא דאגו לסקטור שלנו באופן אישי.

<טליה מזרחי: זה רק מה שכל הציבור קיבל, זה מה שאנחנו קיבלנו.

אלי אלאלוף: ותארים נוספים?

אלי אלאלוף: זה לא זיכה אותך בשכר?

<טליה מזרחי: יש לי תוספת תואר, אני מקבלת 470 שקלים.

<טליה מזרחי: זה תוספת דוקטורט.

<טליה מזרחי: יש פה תוספות, אני לא אומרת שלא, אבל השכר שלי היום לשעה אחרי עדכון זה 43 שקלים לשעה.

<טליה מזרחי: וכמו שאומרת חברתי מיסר, גם אני שקלתי לעבור להוראה, בהחלט.

אלי אלאלוף: אל תגידו את זה לאוצר, כי הם לא רוצים ל - - -

<טליה מזרחי: אני אומרת, אני שוקלת לעבור להוראה.

<טליה מזרחי: חברה שלי שמצאה עבודה בחברת תרופות, אני בהחלט שוקלת אופציות, אני אומרת את האמת.

<טליה מזרחי: אין לי מה להישאר במערכת.

<טליה מזרחי: אם יוסי אומר 'תיתנו לצעירים', אני אחת שכבר 10 שנים במערכת, גם רוצה לראות תוספת ולא רק לצעירים שאמורים להיכנס.

<טליה מזרחי: אני במשך 10 שנים קפואה על שכרי.

<טליה מזרחי: איפה התגמול שלי?

יעל גרמן: מה הברוטו שלך?

<טליה מזרחי: הברוטו שלי הוא 12,000 שקל.

אלי אלאלוף: נמשיך בשורה של הבנות פה.

אלי אלאלוף: מישהו רוצה?

<אסתר אדמון: אני רוצה לענות ליוסי.

<אסתר אדמון: אנחנו כבר דיברנו על כל הנתונים שיוסי הציג.

<אסתר אדמון: הנתונים שהוא מציג זה עובדים שעובדים 400 שעות בחודש והוא עושה השוואה לשכר שעובדים 200 שעות בחודש.

<אסתר אדמון: שכר למשרה מלאה זה 174 שעות בחודש ועובדי המעבדה נאלצים לעשות משמרות ותורנויות נוספות, לעבוד שבתות וחגים רק כדי להביא משכורת מכובדת הביתה.

<אסתר אדמון: לא לכולם זה מתאפשר ולומר את האמת, הרבה לא רוצים לעשות את התורנויות.

<אסתר אדמון: יש לנו מחסור אדיר בתורנים, כי הם הולכים לעבוד בהסעדה ומרוויחים הרבה יותר ממה שהם מקבלים עבור שעת עבודה.

<אסתר אדמון: כך שזה לא נכון.

<אסתר אדמון: זו לא השוואה נכונה.

<אסתר אדמון: אני מסכימה עם טליה, אנחנו הסקטור בין הבודדים שמ-1995 לא נחתם הסכם שכר.

<אסתר אדמון: המקצוע שלנו עבר שינוי משמעותי בעשור האחרון, השכר לא מתאים, גם המבנה וגם התקינה לא מתאימים למערכת המעבדות של שנת 2016.

<אסתר אדמון: זה לא יעזור, גם אם ייתנו עוד שקל פה, שקל שם, צריך לפתוח את החליפה הזאת ולהתחיל לתפור אותה שתתאים לשנות ה-2020 וקדימה.

<אסתר אדמון: לא יכול להיות שדוקטורים יברחו, לא יכול להיות שמערכת הבריאות דורשת יותר - - - היום דורשים מאיתנו, מעובדי המעבדה, מחייבים, לא דורשים, מאיימים, מכריחים אותנו לעבוד עד עשר בלילה ברציפות מכיוון ששר הבריאות הוציא הנחיה - - -

מיכל בירן: ממתי?

<אסתר אדמון: מלפני שבועיים.

<אסתר אדמון: שר הבריאות הוציא הנחיה שצריך למגר את התופעה של זיהומים בבתי חולים ובית חולים נמדד לפי התשובות שהם נותנים לקלוסטרידיום ואז מחייבים עובדי מעבדה בבקטריולוגיה.

<אסתר אדמון: אין לנו עובדים, מחייבים אותם לעבוד עד עשר בלילה.

מיכל בירן: ממתי?

מיכל בירן: מה אורך המשמרת?

<אסתר אדמון: משמונה בבוקר עד עשר בלילה.

<אסתר אדמון: למה?

<אסתר אדמון: כי אם עובדים עד 11 אז יש שעות מנוחה, מחויבים.

<אסתר אדמון: אז הם עושים ביי פס ואז מה שהם עושים, מחייבים אותם לעבוד ברציפות עד עשר.

<אסתר אדמון: חבר'ה, לעבוד ברציפות עד עשר, יש לזה השלכות.

<אסתר אדמון: לי יש עובדת עכשיו בביילינסון שעשתה טעות גורפת כי היא נאלצה לעבוד לבד, לא היו עובדי מעבדה איתה, אחת הייתה חולה וגם ככה הם נמצאים במחסור.

<אסתר אדמון: היא עשתה טעות גורפת על כמה בדיקות, נאלצו לזמן את המטופלים חזרה, העובדת הזאת מאוימת בפיטורים.

<אסתר אדמון: תבינו לאיזה מצב הגענו.

<אסתר אדמון: אנחנו לא יכולים יותר לקחת את כל הנטל הזה על הכתפיים.

<אסתר אדמון: אם אנחנו לא נבין, פה, במעמד הזה, שאנחנו חייבים לשבת ולפתור את הבעיה מהשורש, אי אפשר לשים פלסטרים.

<אסתר אדמון: פלסטרים יכולתם לשים משנת 2008, עכשיו זה מאוחר מדי.

<אסתר אדמון: צריך לשבת, לקחת את העניינים לידיים, לפתוח את החליפה הזאת שנתפרה ב-1995 ולא מתאימה לשנות האלפיים.

<אסתר אדמון: בזמנו הייתה עלייה גדולה מברית המועצות, היו עובדי מעבדה בשפע, היום אין את זה.

<אסתר אדמון: גם אם תוסיף לעובד מעבדה כזה עוד 1,000 שקל, זה לא יפתה אף אחד להגיע למקצוע שלנו.

<יוסי כהן: ברשותך, אני אשיב.

אלי אלאלוף: סליחה, יוסי, אני אבקש ממך - - -

<יוסי כהן: לא היה 400 שעות בדברים שאמרתי וזה מופרך.

אלי אלאלוף: עוד מעט אנחנו חוזרים אליך ולפרופ' אפק.

אלי אלאלוף: בבקשה, גברת.

<עדינה בר חיים: אני ד"ר בר חיים עדינה, מנהלת אגף מעבדות אסף הרופא.

<עדינה בר חיים: אני למעשה באתי לפה בכובע של המנהלים, כדי באמת לזעוק גם את זעקת העובדים וגם להציל את המערכת.

<עדינה בר חיים: כמו שכבר ציינתם בהתחלה, למעלה מ-75% מהאבחנות, אם זה אבחנה מבדלת, אם זה ניטור תרופות, אם זה חומרת מחלה, הכול הכול הכול מתבצע על פי תוצאות מעבדה.

<עדינה בר חיים: תוצאות מעבדה היום כרוכות בעבודה, אתם רק מוזמנים לבוא ולראות, מצד אחד נראה לנו שיש טכנולוגיות מתקדמות, אוטומציה מלאה, אוטומציה חלקית, אבל בשביל לבחור את השיטה הנכונה, להוציא את זה ב - - - הנכון, ב-precision הנכון ובכל התנאים שאנחנו רוצים, כי כל מה שאנחנו רוצים זה שבסופו של עניין התוצאה שמתקבלת בחדר מיון, במחלקה או בכל מקום אחר תהיה כמה שיותר קרובה לתוצאה האמיתית של המטופל.

<עדינה בר חיים: כמו שכבר ציינתם מראש, זה שחרור מהיר יותר, זה אשפוז אם צריך, זה טיפול נכון, זה הצלת חיים בשניות, כל הזמן.

<עדינה בר חיים: במיוחד בנושא של בתי חולים.

<עדינה בר חיים: אנחנו עובדים 24/7, מסביב לשעון.

<עדינה בר חיים: אני חושבת שאין שעה שאין לי בלי סוף טלפונים וקריאות מכלל המעבדות.

<עדינה בר חיים: באסף הרופא יש קרוב ל-200 עובדים, אם זה בנקאות דם, כימיה, המטולוגיה, גנטיקה, פתולוגיה, הרבה מאוד מקצועות והזמן לא נותן לנו להיכנס לחשיבות של כל תוצאה ותוצאה.

<עדינה בר חיים: כמו שציינתם, אנחנו איזה שהיא צללית, איזה שהוא צל, יושבים, אנחנו גם סוג מסוים של אוכלוסייה ולכן אנחנו נמצאים מאחורי הווילון, אבל אנחנו בקשר עם כל המחלקות בעניין של שניות.

<עדינה בר חיים: אני חייבת להתריע שאנחנו במצב אקוטי וכרוני.

<עדינה בר חיים: אני לא מצליחה לגייס עובדי מעבדה, לא מצליחה לגייס עובדים, אנחנו מגייסים - - -

אלי אלאלוף: ואת מרכז הארץ.

<עדינה בר חיים: ולמשמרות, הרי יש אצלנו מעבדות, כמו בנקאות דם, עבודה בבנק הדם, אם דיברת על אחריות, לתת תוצאה של סוג דם עם איזה שהוא נוגדן, הרי היום אנחנו לא נותנים דם מלא, נותנים מרכיבי דם, זה משהו הרבה יותר מסובך.

<עדינה בר חיים: על החולה לא רואים איזה סוג דם יש לו, אם חס וחלילה עובד המעבדה טעה 5 CC של דם לא מתאים זה מוות.

<עדינה בר חיים: ואני יכולה לתת הרבה מאוד דוגמאות מכל התחומים.

<עדינה בר חיים: ובאמת העובדים הם עובדים אחראים ואמינים ומדויקים.

<עדינה בר חיים: אני חייבת לציין את זה באמת לטובת העובדים, אבל במיוחד במשמרות, אם זה משמרות ערב ואם זה משמרות לילה, אנחנו מעסיקים אנשים ברמה יותר נמוכה.

<עדינה בר חיים: אין ברירה.

<עדינה בר חיים: כולנו תקווה שהתוצאות כמה שיותר נכונות, אבל אין ברירה.

<עדינה בר חיים: הרבה עובדים, בכלל להשאיר אותם במשמרות ערב ולילה, אני לא יודעת, אני חושבת שהמצב הוא דומה בכל בתי החולים.

<עדינה בר חיים: בבנק הדם בכלל, אם אמרת משמרת של 10 שעות, משמרות מתפרסות על הרבה יותר, מעבר למותר, כי אחרת אין לך עובדים.

אלי אלאלוף: לא, 14 שעות, מה ש - - -

<עדינה בר חיים: אנחנו מורידים עובדים מעבודת בוקר, שמים אותם בעבודת ערב ולילה, הכול בשביל איכשהו למצוא איזה שהם פתרונות שיהיו כמה שיותר טובים למערכת.

<עדינה בר חיים: אבל אנחנו כל הזמן, כל המנהלים בקשר 24 שעות עם המערך.

עבדאללה אבו מערוף: אם אפשר שמישהו יתייחס לסטז'.

עבדאללה אבו מערוף: אני יודע שיש הרבה, אני קיבלתי הרבה פניות שאנשים רוצים לעבוד, בכל זאת רוצים לעבוד, יש מובטלים, רוצים לעבוד אפילו בשכר מינימום, אבל עניין הסטז' זה מכשול קשה.

<עתאמנה עבד אלחלים: אני עתאמנה חלים מבית חולים הלל יפה, חדרה, מעבדה פתולוגית, חבר ארגון במזכירות הארצית של בית החולים.

<עתאמנה עבד אלחלים: דבר ראשון אני רציתי גם להתייחס לזה, אבל להגיד שיום אחד כשאני מדבר עם הרופא מהמיון ואני שואל אותו 'תגיד, מה הייתם יכולים לעשות בלי מעבדה?' הוא אומר 'חד וחלק, סוגרים את הבסטה והולכים הביתה.

<עתאמנה עבד אלחלים: אין לנו מה לעשות' - - -

עבדאללה אבו מערוף: זה אני לא מסכים, בתור רופא.

<עתאמנה עבד אלחלים: זה מה שאמר לי רופא מהמיון - - -

עבדאללה אבו מערוף: עבדתי כמה שנים בלי מעבדה ועבדתי טוב.

מיכל בירן: בתור חולה אני אגיד שממש לא הייתי מוכנה לבוא, שמישהו יעשה את זה על עיוור, בלי בדיקות מעבדה.

מיכל בירן: בתור חולה.

עבדאללה אבו מערוף: אני חייב להסתייג.

מיכל בירן: בלי זלזול.

עבדאללה אבו מערוף: אני בטוח שהסתדרות הרופאים לא מסכימה עם הגישה הזאת.

<עתאמנה עבד אלחלים: לא, אני מעריך בדיוק מה שקרה - - -

יעל גרמן: אבל מיכל הייתה מסכימה - - -

<עתאמנה עבד אלחלים: אגב, זו לא הגישה שלי, זו הגישה של מערך המיון וגם של מנהל המיון.

<עתאמנה עבד אלחלים: אני, להיפך, אני עובד כבר 30 שנה, 24 שעות, כל שבת אני יותר משתי משרות עושה בחודש, וכמו שאמר אדון יוסי, אני לא מקבל את ה-28,000.

אלי אלאלוף: איזה 28?

<עתאמנה עבד אלחלים: 28 שהוא אומר שמקבל הוותיק.

<עתאמנה עבד אלחלים: אני לא מקבל את זה.

<עתאמנה עבד אלחלים: אני עושה 378 שעות בחודש.

<עתאמנה עבד אלחלים: הוא שואל אותי, הבוס, 'תגיד, איפה הבית?

<עתאמנה עבד אלחלים: ' אמרתי 'הבית הראשון שלי זה בית החולים', 'מה אתה מספיק לעשות בבית?

<עתאמנה עבד אלחלים: ' אמרתי 'כבר עשיתי את הילדים, לא צריך יותר מזה'.

אלי אלאלוף: וואי וואי, פה יש נשים, מה לא?

<עתאמנה עבד אלחלים: לא משנה, הן יודעות גם כשהן עוזבות את הבנים שלהם והן נמצאות בבית החולים לצורך הצלת חיים של הרבה אנשים אחרים.

<עתאמנה עבד אלחלים: זה לא הכול רק כסף, אלא גם לנו, בתור עובדי מעבדה, אנחנו עובדים עם מצפון חי.

<עתאמנה עבד אלחלים: אי אפשר לעזוב פצועים של תאונת דרכים או אנשים עם חיידקים שהבקטריולוגיה עובדת 24 שעות לגלות להם שם המון דברים להציל אותם.

<עתאמנה עבד אלחלים: בשביל להסביר מה שעושה המעבדה, כולם יודעים.

<עתאמנה עבד אלחלים: בקשר ללמה כל התקופה הארוכה הזאת של איפה היינו, איפה נעלמנו.

<עתאמנה עבד אלחלים: לעדכן אותך, אנחנו רק בשנה וחצי, השנתיים האחרונות, החלפנו הנהגה, ההנהגה שמובילה את המאבק, כולם מהשטח, עובדים יום יום, אפילו המזכ"לית נכון להיום גם לא יכולה לעזוב, כי זה בדם כבר, שהיא לא יכולה לעזוב את המקצוע.

<עתאמנה עבד אלחלים: בקשר לסטז'רים.

<עתאמנה עבד אלחלים: פנו אליי בשבוע שעבר שלוש בחורות, אמרתי, 'תביאו תקנים, אני אקבל אתכם'.

<עתאמנה עבד אלחלים: נכון שאני רשום במשרד הבריאות שאני בית חולים ומעבדה שאני יכול לקבל סטז'רים, אבל תן לי תקנים.

<עתאמנה עבד אלחלים: אין לי תקנים לעובדים, מאיפה יש לי תקנים לסטז'רים?

<עתאמנה עבד אלחלים: ואם מקבלים אותם על חשבון קרן מחקרים, אין קרן מחקרים.

<עתאמנה עבד אלחלים: החוסר, מנסים כביכול להכניס לנו את עובדי הקרן שבהסכם האחרון, אני לא יודע כמה אנחנו נזכה מאלה שיעבירו מקרן לעובדי מדינה.

<עתאמנה עבד אלחלים: הרבה אנחנו מקווים באמת לאשר לנו תקנים לעובדים וגם לסטז'רים בהקדם האפשרי על מנת באמת להציל.

<עתאמנה עבד אלחלים: אצלנו עובדים, כמו שאמרה, גם מנהלים וגם עובדים נרתמים למעבדה 24 שעות, עם כוננות, בלי תורניות, מה שלא יהיה תמיד זמינים וזה בלתי אפשרי שאנחנו נמשיך ככה.

<עתאמנה עבד אלחלים: מבחינת התוספות לעובדים המתחילים וה"זקנים", במרכאות, גם מגיעה להם תוספת.

<עתאמנה עבד אלחלים: אם אתה רוצה להגיד לי 25% לצעיר וזה שאת הדם שלו ואת החיים שלו השקיע במעבדה, הוא צריך לקבל 8%?

<עתאמנה עבד אלחלים: למה?

אלי אלאלוף: בבקשה, אדוני, ביקשת את רשות הדיבור.

<עקאד פואד: אני רוצה להתייחס לנתונים שמר יוסי נתן לנו כאן.

<עקאד פואד: רק להסתכל, הרשימה הזאת הייתה אצלנו ולקחנו אותה הביתה והתחלנו לשחק איתה ועם המספרים שיש שם.

<עקאד פואד: מהמספרים שלו, בטור אחד זה שכר לפנסיה, הטור השני השכר שלו ברוטו אחרי התוספות.

<עקאד פואד: בכולם, בכל זה אתה יכול לראות שיש לך 50% בשכר לפנסיה לבין שכר שהוא נתן.

<עקאד פואד: אני רק מסתכל על הנתונים שם - - -

מיכל בירן: אני שאלתי את זה שוב ושוב ולא קיבלתי תשובה.

<עקאד פואד: אני אומר לך כאחד שמכיר את הטבלה הזאת ועברתי על הנתונים שבה, אלה הנתונים שנמצאים שם.

<עקאד פואד: עוד נתון כאן, תסתכלו, הוא לא נותן לפי גילאים, אבל הוא נותן לפי דרגות.

<עקאד פואד: מה שמופיע אצלו זה עובדי מדינה, אנחנו מדברים על עובדי מדינה, 75% מהאנשים שנמצאים אצלך בטבלה הם נמצאים בשיא השכר שלהם.

<עקאד פואד: זאת אומרת היכולת שלהם להתקדם כבר חסומה, התפקוד שלנו, אנחנו לא דיברנו עליו עד עכשיו, אבל צריך לדבר עליו, התפקוד הוא לא נכון.

<עקאד פואד: אני בא ממעבדות בריאות הציבור וחברת הכנסת יעל כבר הזכירה את זה, אנחנו נמצאים בשיא הטכנולוגיה.

<עקאד פואד: אני לא יכול לקבל למעבדה שלי מישהו שהוא פחות מתואר שני.

<עקאד פואד: ד"ר רות ישי נמצאת כאן והיא יכולה לאשר את הדבר הזה, אנחנו לא יכולים לקבל, כל העבודה שלנו זה ביו טכנולוגיה, אנחנו ביו אינפורמטיקה, ביולוגיה מולקולארית, אלה התחומים, זה מה שאנחנו צריכים, אנחנו צריכים את הטופ שבטופ.

<עקאד פואד: אם אנחנו היום הבאנו את המערכת למצב שאנחנו מדברים על בריאות הציבור, אנחנו הבאנו את המערכת למצב כזה שאין החלטה במשרד הבריאות, וד"ר אפק יודע את זה, שאין מצב במשרד הבריאות שהם יכולים לקבל החלטה בבריאות הציבור בלי העזרה ובלי התמיכה של המעבדות.

<עקאד פואד: ראינו את זה בפוליו, ראינו את זה לפני כן בשפעת החזירים, ראינו את זה היום בסלמונלה.

<עקאד פואד: כל פעם במשהו אחר.

<עקאד פואד: יש לנו את הזיקה, דבר ראשון למי פונים?

<עקאד פואד: הם לא פונים לרופאים, פונים קודם כל לביולוגים.

<עקאד פואד: אנחנו הביולוגים, אנחנו אלה שצריכים לתת את חוות הדעת, אנחנו אמורים לתת להם מה אופציות, מה כן, מה לא, מה ניתן לעשות, מה לא ניתן לעשות, כי אנחנו הביולוגים, רופא הוא לא ביולוג.

<עקאד פואד: עם כל הכבוד ועם כל מה שאפשר להגיד על רופאים ועל אחיות, הם לא ביולוגים, אנחנו אנשי הביולוגיה, אנחנו האנשים שיכולים לתת את המערך הזה ולתמוך במערך הזה.

<עקאד פואד: אני מסתכל על המעבדה שלי.

<עקאד פואד: שלושה דוקטורים שהיו אצלי עזבו את המעבדה בגלל השכר, לאן הלכו?

<עקאד פואד: אחת הלכה לחברה ביו טכנולוגית, השנייה חזרה לאוניברסיטה והשלישי פשוט מאוד אמר, לא כדאי לי, עדיף לי להישאר בבית.

<עקאד פואד: זה מה שקרה עם העובדים האלה.

<עקאד פואד: ומה אני צריך לעשות?

<עקאד פואד: אני צריך לקבל עובדים אחרים, מה אני צריך לעשות?

<עקאד פואד: אני פשוט מתפשר.

<עקאד פואד: הפשרה שלי הייתה לקבל עובדים שהם עם תואר ראשון ומטה אפילו.

<עקאד פואד: זו הפשרה שלנו.

<עקאד פואד: זאת אומרת אנחנו משחקים בקקי, סליחה על הביטוי וסליחה על המילים, אבל זה מה שאנחנו עושים.

מיכל בירן: אבל זה תרתי משמע פה.

<בנצי כץ: אני סגן מנהל המעבדה ההמטולוגית באיכילוב.

<בנצי כץ: כמובן שאני מצטרף למה שאמרו כאן החברים שלי מהצד הזה של השולחן, אבל אם אנחנו רוצים להבין מאיפה נובעת הבעיה, בואו למשל להסתכל על דוח כוח אדם במקצועות הבריאות 2014 שיצא עכשיו מטעם משרד הבריאות.

<בנצי כץ: דוח שמכיל 214 עמודים, כמה מתוכו מתייחס למעבדות?

<בנצי כץ: כמה שורות בודדות.

<בנצי כץ: יש המון סטטיסטיקה על רופאים, על אחיות, על פסיכולוגים, על רופאי שיניים, על מעבדות?

<בנצי כץ: חבר'ה, צריך לחפש את זה בנרות.

<בנצי כץ: וכשמוצאים בנרות מוצאים את מה שדיברו כאן מסביב לשולחן.

<בנצי כץ: יוסי כהן, שאנחנו מאוד מעריכים אותו, אנחנו עובדים איתו תקופה ארוכה ביחד, דיבר על הסכמי השכר.

<בנצי כץ: ההסכם האחרון איתנו, הספציפי לתחום שלנו, נחתם ב-1995-6, מאז המקצוע הזה עבר המון שינויים, למשל תקנות מקצוע שהועברו לפני למעלה מעשור, ששינו את פני המקצוע, הפכו אותו למקצוע אקדמאי, הכניסו בו כל מיני דברים נוספים שלא היו, כמו בחינות למעמד וקבלה של מעמד בכיר, שגם מונע את הקידום של עובדים, ולא נעשה שום ניסיון לתקן את השכר כתוצאה מהשינויים האלה.

<בנצי כץ: כתוצאה מכך אותו הסכם תפקוד שאנחנו עובדים איתו, אין לו שום התאמה למציאות בשטח ואני אתן לכם דוגמה קטנה.

<בנצי כץ: נושא כוננויות למשל.

<בנצי כץ: כולם יודעים, אצל הרופאים ואצל האחיות, יש דרך איך לקבוע כוננויות ויש דרך איך לתקנן אותן, יש מה שנקרא כוננויות מחלקה ויש כוננויות על, כוננויות מנהלתיות.

<בנצי כץ: זה קיים אצל הרופאים וזה קיים אצל האחיות, אצל הרוקחים.

<בנצי כץ: אצלנו בהסכם השכר אפס כוננויות, אין לנו כוננות אחת בהסכם.

<בנצי כץ: הכוננויות שלנו נקבעות לפי טוב או לא טוב לבו של המנהל המקומי.

<בנצי כץ: בראש שלו לתת נותן, בראש שלו לא לתת לא נותן.

<בנצי כץ: יש מקומות שבהם עובדים חתומים על כוננות אחת לחודש כתוצאה מזה הם זמינים כל החודש, מחויבים להיות זמינים למערכת.

<קריאה: כולל אני.

<בנצי כץ: לדוגמה.

<בנצי כץ: גם אני.

<עקאד פואד: לא רק את.

<בנצי כץ: אנחנו כולנו אותו דבר.

יעל גרמן: אם אתם 24/7 אז למה צריכים לתת לכם כוננויות?

יעל גרמן: אתם כל הזמן עובדים.

<בנצי כץ: לא, מכיוון שיש בדיקות שלא מבוצעות בזמן רוטינה.

מיכל בירן: הפרוטוקול לא מבין ציניות, חברת הכנסת יעל גרמן הייתה צינית.

<בנצי כץ: כן.

<בנצי כץ: רק אני אומר, שהדברים האלה כבר נבחנו ונבדקו ויש פה בעיה עם הסיפור הזה, כי יש בדיקות, צריך להזמין אנשים מהבית, בדיקות דחופות, ואני כמנהל מעבדה מקבל טלפון מהמעבדה וצריך לחשוב עכשיו את מי להזמין, כי לעובדים שלי אין כוננויות, על מי אני אפיל את התיק הזה?

<בנצי כץ: אני לא רוצה להגיע למצבים האלה, זה כבר הגיע למצבים - - -

מיכל בירן: וגם כשמקפיצים אותם לא נותנים להם את הכוננות?

<בנצי כץ: אז משלמים להם את השעות.

<אסתר אדמון: את השעות.

<אסתר אדמון: הדלק יותר זול מהשעה.

<בנצי כץ: זו דוגמה אחת לאבסורד שקיים.

<בנצי כץ: עוד אבסורד שקיים במערכת, תבינו, אנחנו עובדים בלי תקינה בכלל.

<בנצי כץ: אין תקינה במעבדות.

<בנצי כץ: אתם יכולים ללכת לבתי החולים, אתם יכולים לראות את תנופת הבנייה והפיתוח בבתי החולים, ואנחנו כולנו מברכים על זה, תראו את הבניינים הגדולים שבונים, פותחים מחלקות, פותחים מרפאות, כל מרפאה, כל מחלקה, יש לה תקנים.

<בנצי כץ: יש רופאים, יש אחיות, יש עובדי ניקיון, אבל מעבדות, 'יאללה, תעשו עוד כמה בדיקות, זה לא משנה', ותעשו עוד כמה ועוד כמה וזה מגיע לאבסורדים.

<בנצי כץ: אז אני חושב, מבחינה מקצועית אני מדבר פה, אנחנו פה בבעיה.

<בנצי כץ: הסכם השכר הוא מ-95'-96', אני לא יודע, בונים עליו תחומים, יחידות, מה זה הדבר הזה?

<טליה מזרחי: ברשות

<טליה מזרחי: כם הערה קטנה, בנוסף למה שבנצי העיר על התוספת של בדיקות.

<טליה מזרחי: נמצאים פה הרגולטור, מפילים עלינו חדשות לבקרים את הנושא של אבטחת איכות, שזה בפני עצמו תיק ככה ואנחנו בקושי עומדים ברוטינה ועוד את הדבר הזה על הראש, זה באמת שובר.

<טליה מזרחי: באמת.

<טליה מזרחי: ולא שיש לזה הצדקה - - -

מיכל בירן: לא, טוב שעושים את זה, רק צריך לממן את זה.

<טליה מזרחי: יש לזה הצדקה של 100%, אבל צריך גם שמישהו יעשה את זה.

<טליה מזרחי: צריך זמן בשביל זה.

<קריאה: זה לא זמן, המון זמן.

<טליה מזרחי: צריך כל דבר לתעד, כל דבר - - -

<קריאה: וזה בא על חשבון העבודה, בינתיים.

אלי אלאלוף: משרד הבריאות, וואו, איזה תיק קיבלת.

<ארנון אפק: כן.

<ארנון אפק: לא, אני רגיל.

<ארנון אפק: האמת, זה לא סוד וכולנו מכירים שבמערכת הבריאות חסרים משאבים.

<ארנון אפק: הם באים לידי ביטוי לאורך כל המערכת ואנחנו יכולים לראות אותם מהמצוקות שברגע זה קיימות במיונים ובמקומות אחרים.

<ארנון אפק: אבל אני כן חושב שבאמת גם השר ליצמן וגם חברת הכנסת גרמן, כשרת הבריאות, מובילים קו שהביא בסופו של דבר לשיפור במערכת הבריאות ולתוספת משאבים.

<ארנון אפק: אנחנו רואים אותם כבר היום.

<ארנון אפק: אני חושב שהסכם השכר האחרון הוא באמת דוגמה לכך וצריך להגיד גם תודה ליו"ר ההסתדרות, כי זה לא פשוט, כל פעם שאתה מחריג אוכלוסייה מסוימת שמגיע לה, אין ספק שמגיע לה, אתה יוצר לחצים מכל הסביבה כי גם אחרים מאמינים שהם ראויים ובוודאי בעיניהם הם ראויים וגם אני אגיד שהם ראויים, אבל אני חושב שכאן ניתן לראשונה איזה שהוא מענה ייחודי לאוכלוסייה הזאת ואני מקווה שנוכל להמשיך ולהתקדם.

<ארנון אפק: אבל גם האוכלוסייה עצמה, אני מבין את המצוקות שלכם, צריך יהיה למצוא את שביל הזהב בין אותם 15% או בין אותם 25% ל-8.5% וכן לראות איך נותנים יותר לדור הצעיר כי בסופו של דבר אנחנו רוצים למשוך אנשים צעירים לתוך המערכת, וזה במשא ומתן שייעשה - - -

<קריאה: לא על חשבון הוותיקים.

<ארנון אפק: רבותיי, גם ההסתדרות שחתמה על הסכם וגם האחיות וגם הרופאים, כולם באו ואמרו, אני לא קובע לכם, בוודאי קטונתי מלקבוע לכם את האחוזים, בשביל זה יש לכם משא ומתן, אבל צריך לראות גם את הדור הצעיר ולמצוא את שביל הזהב.

<ארנון אפק: בסופו של דבר צריך גם לקדם אותם וגם להביא אותם - - -

<קריאה: אז תפתח איתנו את השכר ובוא נתחיל לדבר על הכול.

<קריאה: בואו נדבר על הכול.

אלי אלאלוף: לא, חבר'ה, לא הפכנו פה לדיון של משא ומתן על השכר.

<ארנון אפק: תנו לי לסיים.

<ארנון אפק: רבותיי, השכר במדינת ישראל הוא חלק מהסכם קיבוצי ולכן הוא לא נעשה איתי, בוודאי, אלא מול המערכת.

<ארנון אפק: אני חושב שהתחילו לתת מענה, כולנו צריכים לברך על זה ולקוות שזה יימשך.

<ארנון אפק: תקינה במערכת הבריאות היא מאוד בעייתית.

<ארנון אפק: אני כבר אומר, יש לנו פערי תקינה, לא רק בסקטור של עובדי המעבדות.

<ארנון אפק: גם ברופאים וגם במקומות אחרים אין תקינה בתוך המערכת או התקינה מאוד מאוד מיושנת וגם זה חלק מהסכמי העבודה שנמצאים בתוך המערכת ואני כבר אומר לכם, מאוד קשה לשנות את התהליך הזה כי אחד גורר את השני.

<ארנון אפק: מה שכן, ניסינו לתת מענה בהסכם המיטות האחרון שעשינו עם האוצר וכן ניתן איזה שהוא סל לבית החולים כדי לקבל החלטות ולהוסיף תקנים בהתאם למערכת.

מיכל בירן: בקיצור, חברים, אין מנוס, צריך לשבות.

<אסתר אדמון: בדיוק.

<אסתר אדמון: אני מצטערת להגיד שהתשובות שאתה נותן פה, כנראה שלא הצלחנו להבהיר את המצב לאשורו.

<אסתר אדמון: לא מדובר פה ב-7.5% שנותנים תוספת, מדובר בזה שאף אחד לא רוצה להגיע למערכת, מדובר בזה שסטז'רים צריכים לעבוד חינם כדי לקבל את התעודה שלהם, מדובר בזה שדור שלם הולך הביתה עם כל הידע ואנחנו לא מצליחים להעביר את הידע לדור בא אחרינו.

<אסתר אדמון: כנראה שלא מדובר רק ב-7.5%, שבאמת אנחנו מודים ליושב ראש ההסתדרות על ההישג הזה, אבל זה לא פותר את הבעיה.

<אסתר אדמון: יש פה בעיה עמוקה ואני מצפה ממשרד הבריאות לפתור להתעמק בבעיה הזו ולא לבוא ולהגיד - - -

<ארנון אפק: קודם כל משרד הבריאות מתעמק, מכיר את הבעיות - - -

<אסתר אדמון: איפה?

<ארנון אפק: אתם יכולים לאהוב או לא לאהוב את התשובות שלי, זה בסדר - - -

מיכל בירן: זה לא בידיו ולא בידיו של יוסי כהן.

מיכל בירן: צריך שביתה שהציבור יתערב ויימצא כסף.

מיכל בירן: יש כסף, מבזבזים אותו על מלא דברים אחרים.

<ארנון אפק: עוד משפט אחרון, ברשותך.

<ארנון אפק: אני כן רוצה בהזדמנות הזו, גם אם לא הצלחתי לתת מענה מלא, להגיד באמת תודה לאנשי המעבדות כי מה שנאמר כאן, על העשייה שלהם, הוא מאוד מאוד נכון ובאמת האנשים הראשונים שפנינו אליהם בנושא הזיקה זה באמת היו אנשי המעבדות, והתשובות מקצועיות כתמיד.

אלי אלאלוף: חבר'ה, זה לא נגמר.

אלי אלאלוף: אני צריך לסכם.

מיכל בירן: בעולם הערכה מתורגמת לכסף, לא רק למילים יפות.

יעל גרמן: רק הערה קטנטנה.

אלי אלאלוף: לפני שתדברי, יעל, ברשותך.

אלי אלאלוף: כמו שביקשת מהחברים לא להיות ציניים אני חושב שאנחנו כחברי כנסת לא צריכים לקרוא לשביתה, זה לא תפקידנו.

מיכל בירן: אני אחליט מה תפקידי, אבל אתה יכול להגיד את זה על עצמך.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד, זה נקרא דמגוגיה, במילות הרחוב שלי.

אלי אלאלוף: אני חושב שפה באו כדי שנחפש ביחד פתרונות ונמצא פתרונות - - -

מיכל בירן: מצטערת, אני לא מקבלת את הספר עצות שכאלה.

אלי אלאלוף: כן, אני אתן לך, בהזדמנות.

אלי אלאלוף: בבקשה, יעל.

יעל גרמן: אני שמעתי היטב את מה שפרופ' ארנון אמר, בתוך הסכם המיטות יש מנעד של מנהלי בתי החולים שיכולים לנייד.

יעל גרמן: אז מי שעובד בבתי החולים, להערכתי תפעילו שם את הלחץ.

אלי אלאלוף: לא, אני רוצה, ברשותכם, לסכם.

<קריאה: יש פה נציגים משירותי בריאות כללית ואצלנו הנתונים הם קצת שונים ואנחנו גם רוצים - - -

אלי אלאלוף: תרשה לי, אני מודה, אני יודע שתגיד שאצלכם הכול ורוד ואני שמח, אבל ברשותך, הבעיה היא - - -

עבדאללה אבו מערוף: אני לחשתי לשרת הבריאות לשעבר שאצלכם משהו שונה.

אלי אלאלוף: אני יודע, יש הרבה דברים שונים בכללית.

אלי אלאלוף: בלי גילוי נאות, במקרה הזה.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד, קודם כל אני מודה לכם שמצאתם לנכון לבוא לוועדה הזאת, לוועדת הבריאות, לדון איתה בבעיות שלכם.

אלי אלאלוף: ברגע זה הבעיות שלכם הן כבר לא רק שלכם, הן גם שלנו.

אלי אלאלוף: לכן אנחנו לא נשלח אתכם לעשות משהו, אנחנו רוצים לעשות בעצמנו למענכם.

אלי אלאלוף: דבר ראשון אנחנו באמת מבקשים שהנושא של המשא ומתן על השכר יילך ויתקדם ואנחנו רוצים להיות מעודכנים על ידי שירות המדינה, על ידי הממונה על השכר, שיעביר לנו און ליין, אם אפשר, לוועדה את המתרחש.

אלי אלאלוף: דבר שני, אנחנו באמת חושבים, תרשו לי, זו אולי הודעה פזיזה, אבל אני חש אותה, הנושא של המעבדות ועובדי המעבדות הוזנחו לאורך השנים האחרונות במשרד הבריאות.

אלי אלאלוף: אני מבין שד"ר רות ישי היא ממלאת מקום, חדשה, אז התיק לא נופל עלייך.

<רותי ישי: שנה בתפקיד.

<רותי ישי: אבל זה לא פוטר אותי מאחריות.

אלי אלאלוף: לא, זה אומר שאת צריכה לפתור.

אלי אלאלוף: אבל אני פונה לפרופ' אפק, כמשנה למנכ"ל, להביא את זה לרמות הנדרשות ולדיון נכון, מפני שחייבים לבדוק את הנושא הזה, לא במדידה של שנה ושל חוסר עובד זה או אחר, לדעתי זו תכנית רב שנתית, תכנית אב לכל נושא המעבדות.

אלי אלאלוף: ממה שאנחנו שומעים פה, יש פה בעיה של כוח אדם, של הזדקנות כוח אדם, התמודדות עם אתגרים טכנולוגיים ומדעיים חדשים ולדעתי זה נשאר, בצרפתית אומרים, לפרומפוף של המערכת, הקרוב העני של המערכת.

אלי אלאלוף: בוודאי אי אפשר להרשות, גם אם יודעים, להפעיל חדר מיון בלי מעבדה.

אלי אלאלוף: אני בעצמי, ללא אישור של אף אחד, אבל כולם יודעים, אני אדבר באופן אישי עם השר ועם המנכ"ל, גם באוצר וגם במשרד הבריאות ואני אשמח שבהתאם להתקדמות, בעיקר בנושא השכר, נקיים דיון בין שלושה לשישה חודשים הקרובים.

אלי אלאלוף: נעשה דיון חוזר פה בוועדה כדי להיות הפה שלכם.

אלי אלאלוף: תודה רבה, הישיבה נעולה.