ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 192, 2016-03-08 09:30

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה ליושב ראש ועדת הכלכלה שהואיל בטובו לאפשר לי לנהל את הדיון הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה באמת אחד הנושאים הכי אקוטיים שמתמודדת איתם התעשייה בישראל ואני חושבת שאני אהיה לא כל כך אלגנטית הבוקר, חבריי, משום שאין דרך אחרת מלהסתכל על מחסור העובדים בתעשייה, 8,000 עובדים במספר, אין דרך אחרת להסתכל על זה חוץ מאשר שהמדינה והממשלה פשוט נטשו את התעשייה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מתקיימים על אדי דלק תודות לעלייה מעולה ומצוינת, שמי שהולך לבית חולים בבוקר מברך על המזל הטוב שהעלייה הזאת הגיעה לארץ ומי שהולך למערכות החינוך וגם מי שנכנס למפעל אומר 'איזה מזל שהייתה לנו כזאת עלייה מוכשרת'.

איילת נחמיאס ורבין: המדינה לא שילמה את ההכשרות של העובדים האלה, ההכשרות האלה הן משהו שהמדינה קיבלה במתנה עם האנשים המעולים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אספר לכם הבוקר על ש', אפשר לקרוא לו שלמה, זה לא המוסד.

איילת נחמיאס ורבין: שלמה פרש מעבודתו במפעל בינוני בגודלו כשהיה בן 70, בגיל 70 וחצי הוא נואש מהשהות בבית, זה יום האישה הבינלאומי, זה לא היה בגלל אשתו, הבעלים של המפעל התקשר אליו מדי יום לשאול אותו האם הוא מוכן לחזור ולו לעבודה חלקית.

איילת נחמיאס ורבין: שלמה, המומחיות שלו היא מקצוע שנעלם, סדנת תבניות בפלסטיקה, אין אנשים שיודעים מה זה מבלטנים, מה זה חרתים, לא מבינים את החיוניות של המקצוע הזה.

איילת נחמיאס ורבין: השכר הממוצע בתעשייה הוא 13,500 שקל, זה השכר הממוצע בתעשייה ואנשים לא הולכים לעבוד בתעשייה.

איילת נחמיאס ורבין: הסיבה העיקרית לכך זה שאנשים שזוכים בכלל להכשרה טכנולוגית, ואין רבים כאלה, לא יודעים שבסופו של דבר מקום העבודה שבו הם עובדים, כדאי להם לרצות לעבוד בו, גם מבחינה כלכלית עבור עצמם, אבל גם מבחינה עניינית, הוא התעשייה, המפעלים, גאוותה של הכלכלה הישראלית לאורך שנים.

איילת נחמיאס ורבין: שלום, בוקר טוב לחברי חבר הכנסת רועי פולקמן שהצטרף אליי, שגם הוא שותף איתי בשדולת התעשייה.

איילת נחמיאס ורבין: אם הממשלה לא תירתם באמת לנושא של הכשרות והסבות של עובדים לתעשייה לא תהיה תעשייה ישראלית ואין מה להתבלבל בעניין.

איילת נחמיאס ורבין: בשבוע שעבר הודיע ראש הממשלה שהוא רוצה לייבא עובדי היי טק, ואני אומרת תגידו, מה קרה לנו?

איילת נחמיאס ורבין: יבוא עובדים נהיה כבר מסחר, זאת אומרת זה כבר הדבר הבא.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מייבאים עובדים מסין לבניין ונייבא מהנדסים מהודו לתעשייה.

איילת נחמיאס ורבין: זו טעות נוראית, יש כאן אנשים בגילאי 40 פלוס, רועי ואני מדברים על זה הרבה מאוד, על הגילאים הקריטיים האלה, שאפשר להכשיר אותם להיי טק ואפשר גם להכשיר אותם לתעשייה.

איילת נחמיאס ורבין: התעשייה כחול-לבן, ועוד מעט נשיק את שדולת כחול-לבן בכנסת, היא אבן בניין של הכלכלה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים לראות מה אנחנו עושים כדי לגשר בין הצרכים של התעשייה לבין המשק והאופן שבו מתכננים את החינוך לטכנולוגיה, את הפריון העתידי ואת האופן שבו אנחנו רואים את הכלכלה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה שוב לכולכם שהגעתם לדיון החשוב הזה ואנחנו נתחיל עכשיו לפי הסדר.

איילת נחמיאס ורבין: בבקשה, שרגא ברוש, יושב ראש התאחדות התעשיינים.

<שרגא ברוש: תודה רבה, לך כמובן ולאיתן כבל, ששמתם את הנושא הזה על סדר היום של ועדת הכלכלה.

<שרגא ברוש: אני בכלל חייב לומר, ועדת הכלכלה הפכה להיות הבית של התעשייה, אנחנו זוכים פה לאוזן קשבת ואני לא חושב שתמיד אנחנו מקבלים תשובות שאנחנו רוצים לקבל, אבל אנחנו משוכנעים שיש פה אוזן ויש פה דיון ולאחר הדיון מה שקורה קורה, מטבעם של דברים.

<שרגא ברוש: אני לא יודע אם אני רואה פה את נציג משרד הכלכלה והתעשייה.

איילת נחמיאס ורבין: הם אמורים להיות.

<שרגא ברוש: בוא קרוב, מה אתה יושב שם בקהל?

<קריאה: השאלה אם זה עם תעסוקה או בלי.

<שרגא ברוש: זה בדיוק.

<שרגא ברוש: אני מאלה שסבורים שלהחליף את שמו של המשרד זו לא הייתה טעות סמנטית אלא טעות טקטית.

<שרגא ברוש: המשרד הזה נקרא תעשייה, מסחר ותעסוקה וראוי שכך הוא יהיה, כי הם הולכים זה בזה שלובים לחלוטין וכל הפרדה היא בעיניי הפרדה מלאכותית שמזיקה לעצם העניין וזאת הבעיה.

<שרגא ברוש: הנושא הראשון זה הכשרת עובדים.

<שרגא ברוש: צודקת לגמרי יושבת ראש הוועדה כשהיא אומרת שהדור האחרון של עובדי תעשייה זה העולים שעלו לארץ ישראל לפני 20 או 25 שנה, אז היו בני 35-40, מלומדים, משכילים, מהנדסים, הנדסאים, עם רצון גדול לעבוד.

<שרגא ברוש: הם לא בחלו, לא חיפשו בדיוק את המקצוע שאותו הם למדו ברוסיה, הייתה להם השכלה שהם ידעו ללכת איתה וללמוד דברים נוספים וחדשים וזה למעשה היום הגרעין של המפעלים התעשייתיים, בטח בתעשייה המסורתית.

<שרגא ברוש: האנשים האלה היום הם בין גיל 60 ל-70 והם כולם בדרך החוצה בצורה כזו או אחרת.

<שרגא ברוש: המחליפים שלהם היו צריכים לבוא מקרב בני הנוער שלומדים בחינוך הטכנולוגי מקצועי, שהיו אמורים להיכנס למפעלים אחרי גיל צבא, לרכוש מיומנות ולהחליף אותם היום בתור מנהלי מחלקות, בתור מייסטרים, בתור מנהלי ייצור, בתור מנהלי מפעלים וזה איננו.

<שרגא ברוש: יש לנו היום פער עצום בין אלה עם הידע והניסיון שפורשים, ולגבי הצד השני, כשאנחנו מסתכלים אחורה, יש שם עובדים פשוטים ברצפת הייצור, כאלה שאנחנו מכשירים אותם בכוחות עצמנו, אבל זה לא מה שהתעשייה צריכה.

איילת נחמיאס ורבין: הם לא פשוטים, ידיים חכמות, אני קוראת להם.

<שרגא ברוש: בסדר, ידיים חכמות, תמיד טוב להגיד.

<שרגא ברוש: היה מישהו שאמר את זה פעם על המסגרים של חיל חימוש.

איילת נחמיאס ורבין: באמת ידיים חכמות.

<שרגא ברוש: זה בסדר גמור, אבל לא עם זה נגדיל את הפריון, לא עם זה נצמח בתעשייה, לא עם זה נתחרה בעולם.

<שרגא ברוש: אנחנו מתחרים עם טכנולוגיה, עם חדשות, עם ידע, עם כל הדברים האלה שאותם אנחנו מחפשים בתעשייה.

<שרגא ברוש: בעיניי זה צריך לבוא מבתי הספר התיכוניים.

<שרגא ברוש: הלוואי מגני הילדים, אבל אם לא, ההזדמנות האחרונה זה בתי הספר התיכוניים.

<שרגא ברוש: אני למדתי בבית ספר מקצועי אלקטרוניקה, לא עבדתי זה אלא שנה ראשונה בצבא, עד שהלכתי לקורס קצינים, אבל אני אומר לכם מצד שני שזו דרך לחיים.

<שרגא ברוש: אתה רוכש כלים ואתה רוכש משהו שרק מועיל, גם אם אתה לא בסוף הופך להיות איש מקצוע.

<שרגא ברוש: בוודאי ובוודאי אם אתה אחר כך הולך לצבא, עובד במקצוע, יוצא מהצבא, משלים לימודים, נקלט בתעשייה וכשאתה בן 50-45 אתה מנהל מפעל, אתה מנהל מחלקה, אתה לוקח את המפעל עוד צעדים קדימה ואחרים באים.

<שרגא ברוש: משרד החינוך נכנס לזה בערך לפני עשור.

<שרגא ברוש: למה זה הפסיק?

<שרגא ברוש: זה הפסיק בגלל כסף ואז אמרו, אוקיי, כולם יעשו בגרות וכשיהיו גדולים יחליטו מה הם רוצים לעשות.

<שרגא ברוש: התוצאה, קודם כל פחות מ-50% לצערי זכאים לבגרות, ומאלה שזכאים לבגרות יש חצי שיש להם בגרות של 6, 6.5 ו-7 ואין להם מה לעשות עם הבגרות הזאת.

<שרגא ברוש: המשרד הבין את זה, בערך לפני עשר שנים הוא חזר חזרה לתכניות של טכנאי ובגרות.

<שרגא ברוש: כלומר מצד אחד תעודת בגרות זו תעודת כניסה לחברה, לא רוצים למנוע את זה מאף אחד אז לומדים בגרות, לא מסלילים, ומצד שני לומדים מקצוע, בין שזה טכנאי מכונות, חשמל, מכטרוניקה, אלקטרוניקה, כל מה שתגידו.

<שרגא ברוש: מטבע הדברים זה לוקח זמן, אתם יודעים, ארבע שנים זה תיכון, ארבע שנים צבא, עוד שנה מטיילים בחוץ לארץ, עד שרואים אותם זה עשר שנים לכן את הראשונים אנחנו רואים כרגע, אבל זה ממש הניצנים.

<שרגא ברוש: יש כרגע במערכת במשרד החינוך 10,000 תלמידים כאלה, 2,500 כל שנה.

<שרגא ברוש: זה מעט, יותר טוב מכלום.

<שרגא ברוש: דבר שני שהמשרד התחיל כרגע, ויסלח לי יעקב שאני מדבר בשם המשרד, אבל אני פשוט מזדהה לגמרי עם מה שהם עושים, זה כיתה במפעל.

<שרגא ברוש: זה קיים בגרמניה, זה קיים באוסטריה, זה קיים בשוויץ, זה קיים בהרבה מדינות מפותחות, שהתלמידים בתוך מערכת הלימודים שלהם עושים יום בשבוע במפעל.

<שרגא ברוש: הם מתחילים במפעל, כמובן שבשנה ראשונה הם עושים פחות, בשנייה יותר, בשלישית וברביעית אני מקווה שגם יהיו פרויקטים ועל פי דעתה של מנכ"לית משרד החינוך גם יהיו פרויקטים שיזכו בנקודות בבגרות, כך שהתלמידים לא באים ליום כיף, הם באים ממש ליום לימודים, הם מתערים במפעל, הם מבינים מה זה מפעל, הם רואים מה זה מפעל.

<שרגא ברוש: וגם התעשייה המסורתית היום זה תעשיית היי טק לכל דבר.

איילת נחמיאס ורבין: לגמרי, זה בדיוק העניין.

<שרגא ברוש: תשכחו מהתדמית השחורה, זה לא קיים יותר, אנחנו לא רוצים להיות שם, זה לא השכר שאנחנו משלמים וכבר נאמר גם פה, השכר הממוצע בתעשייה הוא 13,500 שקל.

<שרגא ברוש: אני מדבר על אנשים שתוך שלוש-ארבע שנים יגיעו ל-18,000 שקל.

<שרגא ברוש: שם אנחנו נמצאים, כי אנחנו מתחרים היום לא בשכר עבודה זול, אנחנו מתחרים בידע, בחדשנות, בטכנולוגיה, ואז יש לנו אפשרות לשלם יותר, לקבל מוצר טוב יותר ולמכור אותו יותר ביוקר.

<שרגא ברוש: בינתיים, עד שכל זה קורה צריכים את מערכת ההכשרה המקצועית ועל זה בעיניי אמון משרד הכלכלה.

<שרגא ברוש: לקחת אנשים, חבר'ה בוגרי צבא, ויש הרבה מאוד, והיינו ביחד בחיל החימוש וחיל החימוש עושה עבודה, אט"ל בכלל, עבודה מצוינת, ואני מאוד גאה לראות שהצבא לא חושב רק על עצמו, על החייל עד תום השירות שלו, אלא גם על היום שאחרי.

איילת נחמיאס ורבין: בוא נאמר שכרגע הצבא הוא האינקובאטור הכי משמעותי לעובדי תעשייה.

<שרגא ברוש: נכון ומפה משרד הכלכלה והתעשייה צריך לקחת את האנשים האלה, כשהם משתחררים והצבא מוכן לתת אותם אפילו מספר חודשים לפני תום שירות, פשוט כדי שיהיה רצף והם לא יתפזרו אחרי השירות, להכשיר אותם.

<שרגא ברוש: אנחנו מוכנים כמובן להיכנס לתוך זה כדי שרוב ההכשרות יהיו on the job training, כלומר לייצר להם מקומות עבודה מיד, לקלוט אותם ולהתחיל לשלם את שכרם מיד, במקביל הם יעברו הכשרה.

<שרגא ברוש: אז ברור לכולנו שהם לא יהיה מאה אחוז ביום הראשון, אבל הם יהיו מצוינים אחרי חצי שנה או אחרי שנה והם יהוו את דור הביניים, עד שאלה שאמרתי שלומדים את זה מגיל תיכון באמת ייצאו ויעבדו.

<שרגא ברוש: לכן יש מספיק עבודה למשרד הכלכלה והתעשייה להכשיר עשרות אלפים כאלה, שאנחנו נצטרך בשנים הקרובות, ומשרד החינוך, שיצטרך להעלות את הרמה ולהגיע גם הוא לעשרות אלפים כדי בסוף לייצר איזה מערכת אוטומטית.

<שרגא ברוש: יבוא עובדים זרים זה לא פתרון, בעיניי, בוודאי לא יבוא היי טק.

איילת נחמיאס ורבין: ברור, זה פלסטר בקושי.

<שרגא ברוש: הרי זה הרבה יותר פשוט.

<שרגא ברוש: מילא כשאתה מייבא עובד זר ואתה מביא אותו לעבוד ליד מחרטה או לייצר תבנית, הוא בא עם הידע והוא יחזור חזרה עם הידע.

<שרגא ברוש: כשאתה מביא עובד כזה להיי טק הוא הרי רוכש את הידע אצלנו, אז מה עשינו?

<שרגא ברוש: הבאנו אחד, אימצנו אותו והעברנו את התעשייה הזו לחוץ לארץ.

איילת נחמיאס ורבין: ושרגא, אפילו אם הוא לא רוכש את הידע אצלך.

איילת נחמיאס ורבין: מספיק שיש לו כבר בסיס שממנו הוא יכול בסוף לשרת את תעשיית ההיי טק ולהיות חלק ממנה, בגלל זה אמרתי גם שצריך לקחת, ואני אודה לך מאוד, שולי, אם תתייחס גם לעניין של בני 40 פלוס.

<שרגא ברוש: אני רוצה רק להשלים את זה.

<שרגא ברוש: רק אתמול קראתי שראש ממשלת סין החליט להפוך את סין למעצמת סייבר.

<שרגא ברוש: אז עכשיו - - -

רועי פולקמן: למד מראש הממשלה שלנו.

<שרגא ברוש: נכון, אבל הוא גם יעשה, ואז לא צריך הרבה והסכם כזה בין ממשלות יסייע לנו.

<שרגא ברוש: הוא יסייע לנו, הוא ישלח לנו 3,000 סינים ללמוד אצלנו סייבר והם יחזרו הביתה לפתח אצלם את מערכת הסייבר ואיפה אנחנו נהיה?

<שרגא ברוש: זה נראה לי מטורף לחלוטין.

<שרגא ברוש: אז, רבותיי, אני משוכנע שאנחנו יכולים בכוחות עצמנו להתגבר על זה ובלבד שנוריד את הבירוקרטיה, נוריד את הכשלים, נוריד את כל הוועדות שעוסקות בדברים האלה שנים וחודשים ארוכים ובואו נעשה כי אנחנו אחרי שעת האפס כבר, ממש אחרי שעת האפס.

איילת נחמיאס ורבין: בסדר גמור.

איילת נחמיאס ורבין: ברשותך, אתה צריך ללכת, אז אנחנו נשמע את חברי הכנסת פרי ופולקמן.

רועי פולקמן: כן, אני מתנצל שאני לא אהיה בכל הדיון, יש לנו דיון בוועדת הכספים על חוק שלי.

רועי פולקמן: אז רק כמה משפטים שאני יכול להוסיף, כי הרוב נאמר כאן.

<שרגא ברוש: אם לא תלך לעסוק בחוק שלך אולי יהיה יותר טוב, גם תישאר פה וגם לא תתעסק בזה שם.

רועי פולקמן: אתה לא יודע איזה חוק זה.

<שרגא ברוש: אני מתאר לעצמי, מה יכול להיות בוועדת הכספים?

<קריאה: לא, זה לא זה.

רועי פולקמן: יש עוד חוקים שלא קשורים בהתאחדות התעשיינים.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם שכיוון שגם אני הבנתי, אבל הציבור כאן לא הבינה, אז אני מבקשת.

רועי פולקמן: יש עוד נושאים שמתעסקים בהם חוץ מענייני התעשייה.

רועי פולקמן: סוגיית ההכשרה המקצועית, חלק מהתיכון שלי אני עשיתי בתיכון להנדסאים.

רועי פולקמן: היה לי מאוד קשה, האמת, למרות שמאוד אהבתי שיעורי אוטומציה, אני עד היום זוכר את זה, זה אחד השיעורים שהכי אהבתי.

רועי פולקמן: מאוד אהבתי, מחשבים ואוטומציה, בזה הייתי טוב, אבל הבעיה שכל השאר היה נורא קשה.

רועי פולקמן: הרבה מחבריי שלמדו איתי אז באמת השתלבו בתעשייה, האמת רובם השתלבו בתעשייה הביטחונית ואחר כך נהיו מהנדסים מכל מיני סוגים, מהנדסי חשמל ואלקטרוניקה, ואין ספק שלפחות בחוויה שלי שהיה אפשר לעשות תיכון מאוד איכותי, ששואף למצוינות, לצד הכשרה - - -

איילת נחמיאס ורבין: ככה זה היה פעם.

רועי פולקמן: נכון.

רועי פולקמן: מדובר על תיכון להנדסאים בתל אביב שבאמת אנשים סיימו והתפתחו אחר כך לתעשיות הביטחוניות בתפקידים בכירים בתעשיות הביטחוניות, כמהנדסים בעיקר כמובן.

רועי פולקמן: אז זה דבר אחד.

רועי פולקמן: אני רק רוצה לשים שתי נקודות שחשוב לי.

רועי פולקמן: יש את עניין מערכת החינוך, העליתם אותה, מה שצריך, איך אפשר לעשות את זה, אני מניח שזה ידובר.

רועי פולקמן: מתעשיינים שאני בקשר איתם, כל הסיפור של ה- on the job training בעיניי הוא ערוץ מאוד חזק, כלומר איך המדינה נותנת כלים ובאה למעסיק ואומרת 'אתה יודע להכשיר, אתה תכשיר' ומאפשרת, לא דרך ההכשרות הגנריות האלה, אלא באים לתעשיינים במפעלים, נותנים להם את התמריצים, עוזרים להם לשלם את המשכורות בתקופת ההכשרה, זאת אומרת עוזרים להשלים.

רועי פולקמן: הרי העובד לא פרודוקטיבי באותה תקופה, אז עוזרים במימון הזה ונותנים לתעשייה להכשיר את העובדים שלה, אם ביחד, אם כמה מפעלים ביחד וכו'.

רועי פולקמן: אני אפילו שומע על אזורי תעשייה שיש בהם ריכוז של תחומים מסוימים, הם ביחד מקימים מערכת הכשרה.

רועי פולקמן: אני בעיקר רוצה לומר את זה על שתי קבוצות שאני אשמח אם נתייחס אליהן, וזה כמובן החרדים והערבים.

רועי פולקמן: אחת הסיבות המרכזיות או העתיד של כוח העבודה הישראלי בשנים הקרובות, זה ברור, כל המחקרים מראים את זה, זה כמובן שילובם בשוק העבודה של המגזרים החרדים והערבים - - -

איילת נחמיאס ורבין: הבלתי מועסקים.

רועי פולקמן: כן, זה שיעור העלייה בשנים הקרובות.

רועי פולקמן: אין ספק שיש גם קשר בין נתוני הפריון לבין זה שבאמת אנחנו כן מראים עלייה משמעותית של כניסה של אותן אוכלוסיות לשוק העבודה, אבל אלה אוכלוסיות שמגיעות עם פחות הכשרה מקצועית הרבה פעמים.

רועי פולקמן: אני חושב שלא פעם אותן כיתות במפעל, אני הכרתי את המושג כיתה במפעל בהקשר של הכשרה on the job, לא כיתה במפעל לתיכון, נדמה לי שהייתה תכנית של משרד הכלכלה שקראו לה הכשרת כיתה במפעל שזה on the job training למבוגרים, ואני חושב שהדגש שאנחנו צריכים לשים לב אליו בשנים הקרובות הוא איך אנחנו מוצאים הן את המגזר החרדי, ראיתי הכשרות כאלה בעיקר לנשים חרדיות בתחום התוכנה בהיקפים גדולים, ואיך אנחנו מתמקדים בהכשרה המקצועית, כיוון שזה לא מעט מפוטנציאל הגידול בשנים הקרובות, באמת כדי שגם לא רק ישתלבו בשוק העבודה, המגזרים האלה, אלא הם ישתלבו בתעסוקה בשכר גבוה, כלומר לא בתפקיד זוטר על מכונה בפס הייצור, אלא בהנדסאים ומהנדסים ותפקידים בכירים.

רועי פולקמן: אני חושב שזה האתגר שלנו בשנים הקרובות בשוק התעסוקה, לשלב את אותן אוכלוסיות שכביכול השתלבו, אבל כרגע גם ההשתלבות נעשית ברמת הכשרה נמוכה, אנחנו צריכים לקפוץ את המדרגה הבאה ושהם ישתלבו כמהנדסים וכמהנדסים.

רועי פולקמן: יש לזה פוטנציאל אדיר.

רועי פולקמן: אני, יחד עם שותפיי בסיעות החרדיות, התחלנו לדבר באחרונה על תכנית ללימודי מחשבים במגזר החרדי לגברים.

רועי פולקמן: יש את ויכוח לימודי הליבה, אני חושב שאי אפשר יהיה להתקדם עם לימודי הליבה, אני כן חושב שאפשר יהיה לעשות דברים אחרים.

רועי פולקמן: דיברנו עד גיל 14-15, אנחנו בוחנים לעשות דרך חינוך בלתי פורמלי שיעורי מחשבים ומתמטיקה.

רועי פולקמן: זה לא ייכנס לתוך מערכת החינוך כי בישיבה הגדולה לא יהיו לימודי מתמטיקה, אבל כן נלמד מחשבים.

רועי פולקמן: אז כל הסוגיה הזאת, אני חושב שעל הסוגיה של המגזר החרדי והערבים, צריך לראות איך אנחנו נותנים דגש בהכשרה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להודות לך, חבר הכנסת פולקמן.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להעיר איזה שהיא הערה.

איילת נחמיאס ורבין: בחיים הקודמים אני עסקתי לא מעט בניסיון לשלב עובדים חרדים, גם מתוך עניין חברתי, אבל גם מתוך המציאות שנכפתה על מי שנמצא בתעשייה למצוא עובדים בכל מקום שאפשר וחרדים, אגב, הם אנשים מצוינים בדרך כלל.

איילת נחמיאס ורבין: הפערים של הידע באמת בתחומי הליבה (במלעיל), כמו שהם קוראים לזה, שזה באמת מתמטיקה, אנגלית - - -

רועי פולקמן: גפני אומר ליבה (במלעיל), את יכולה להגיד ליבה (במלרע).

איילת נחמיאס ורבין: אני מחרה אחרי גפני בדברים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: זאת בעיה שאנחנו באמת צריכים לראות איך נדרשים אליה ואולי אנחנו בסוף הדיון נגבש איזה שהוא פתרון, לפחות להמשיך את הדיון הזה, כי באמת אני הייתי רוצה בהקשר הזה של מחסור של עובדים בתעשייה שזה לא יהיה דיון אחרון, אלא דיון ראשון.

איילת נחמיאס ורבין: תודה, חבר הכנסת פולקמן.

יעקב פרי: גברתי היושבת ראש, ידידי שרגא, אורחים.

יעקב פרי: אני מברך על קיום הדיון הזה כמובן, אבל כמו הרבה דיונים התקוות שלי הן די ספקניות, נאמר ככה.

יעקב פרי: כל אותן הנחות יסוד, שלחלקן, שרגא, אתה התייחסת, כמו שהתעשייה הישראלית צריכה להישען על כוח אדם ישראלי וכיוצא בזה, כולן נכונות וכולן חשובות, אבל לפי דעתי אם לא תהיה החלטה אסטרטגית של מדינת ישראל, ממשלת ישראל, שאומרת שהתעשייה הישראלית ושרידותה עומדות בראש סדר העדיפויות, גבוה בסדר העדיפויות, לא חשוב כרגע איך לומר את זה, אם לא תהיה החלטה שאומרת בסופו של דבר שצריכה להיעשות עבודת מטה, אני יודע שעבודות מטה כאלה כבר די הרבה נעשות, גם על ידי משרד הכלכלה וגם על ידי - - -

איילת נחמיאס ורבין: יש תכניות, צריך ליישם אותן.

יעקב פרי: אני יודע, בדיוק.

יעקב פרי: היישום של אותם ממצאים של עבודות המטה צריך להיות בכל המישור, גם במישור של מהנדסים ואנשי תוכנה וגם במישור של קליטה והכשרה של מובטלים.

יעקב פרי: אם זה לא ייעשה בכל הרמות האלה ולא תהיינה תכניות מסודרות ולזה יצטרף גם כל אותו סיפור של רפורמה מקיפה במכללות הטכנולוגיות, שסובלות לאחרונה, לא רק לאחרונה, אני יודע כבר בשלוש או ארבע השנים האחרונות - - -

<קריאה: הם פשוט ייסגרו.

יעקב פרי: נכון.

יעקב פרי: אנחנו בסופו של דבר לא נמלא את מה שהתעשייה צריכה.

יעקב פרי: ואני רוצה לומר עוד דבר, כמעט בסוף, צריך לעשות גם שינוי תדמיתי של העבודה המקצועית והתעשייתית.

יעקב פרי: אם לא ייעשה שינוי תדמיתי עמוק, שיופנם, אנחנו בסופו של דבר - - - ועוד פעם, זה צריך להתחיל ביוזמה ממשלתית שתלך, בשילוב כמובן התאחדות התעשיינים והארגונים השונים, לכל המקצועות המועדפים כולל הכנסה של המקומות האלה לרשימה מועדפת של משוחררים, עבודות מועדפות על ידי משוחררי צה"ל, אנחנו בסופו של דבר לא נמלא את המשימה.

יעקב פרי: לכן יש כאן שילוב של הממשלה, משרד הכלכלה, התאחדות התעשיינים, משרד החינוך.

יעקב פרי: כל דבר שצריך לשלב במדינת ישראל נתקל משום מה באי אילו קשיים, לא רק בירוקרטים, קשיים - - - וכיוצא בזה, ולכן לפי דעתי תפקידה של הוועדה הזאת הוא באמת לנסות לשלב, אבל גם לבקש מאותם משרדים דיווח עתי, תקופתי, איך מיישמים חלק מעבודות המטה שכבר נעשו וחלק מעבודות המטה שנעשות עכשיו.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה לך מאוד, חבר הכנסת פרי.

איילת נחמיאס ורבין: באמת בתום הישיבה אנחנו, גם בעצתה של מנהלת הוועדה וגם בהמשך למה שאתה אמרת, אנחנו ננסה לראות איך מייצרים צוות בין משרדי שיצטרך לדווח לוועדת הכלכלה אחת לרבעון איך הפער מתחיל להצטמצם, איך אנחנו מתחילים להיות במציאות שבה הכלים השלובים מתחילים לעבוד ככלים שלובים.

איילת נחמיאס ורבין: התייחסת לנושא התדמית של התעשייה ואני אומר בעניין הזה, אמנם אתמול בלילה נחתם הסכם עם החקלאים, ואני שמחה על כך, אבל במידה רבה החקלאות והתעשייה סובלות מאותה בעיה קשה של ירידה - - -

<שרגא ברוש: לא, הסכם החקלאים שדפק את התעשייה.

איילת נחמיאס ורבין: כן, זה בדיוק העניין, כי את אבני הבניין האלה של הכלכלה הישראלית מסיתים אחד נגד השני, את הציבורים.

<שרגא ברוש: רבותיי, אני רוצה לפתוח במילה, כי זה היה בוועדה הזו והיו פה הרבה אמוציות.

<שרגא ברוש: מה שנחתם עם החקלאים, פשוט קנו אותם בכסף, נתנו להם 80 מיליון שקל - - -

<קריאה: נתנו להם 60 מיליון שקל.

<שרגא ברוש: אז אני ספרתי, זה 80, ואת ה-80 האלה, בשביל מה?

<שרגא ברוש: בשביל להוריד מכס, כי זו האג'נדה של האוצר, להוריד מכס על שמים ועל דגים - - -

<קריאה: האג'נדה היא להוריד מחירים לצרכן.

<שרגא ברוש: נכון, ובאותה הזדמנות תנובה הסכימה להוריד ב-50% את המחיר לצרכן, אבל זה לא הספיק כנראה וכנראה שמישהו חושב ש - - -

<קריאה: הדבר הזה, תנובה היא מונופול, תנובה זה לא החקלאי.

<שרגא ברוש: אני יודע שתנובה היא מונופול, אבל קודם כל תנובה הם לא אש"ף ולא חמאס - - -

<קריאה: חס וחלילה.

<שרגא ברוש: הם 56 מפעלים שנוגעים במישרין ל-30,000 משפחות בישראל ואגב האוצר הקים אתמול מונופול חדש כשהוא מכר את תע"ש לאלביט וזה לא כל כך הפריע.

<שרגא ברוש: מונופול זה לא מילה גסה.

<שרגא ברוש: כל זמן שהוא מתנהג בצורה הוגנת והוא מפוקח הוא יכול להיות מונופול.

<שרגא ברוש: בעולם יש הרבה מאוד מונופולים בתחום המזון, יש מונופולים בתחום התקשורת, אז בואו לא נהפוך את המונופול למילת גנאי.

איילת נחמיאס ורבין: לא התכוונתי להרגיז אותך.

איילת נחמיאס ורבין: אני בהחלט מבינה את מה שאתה אומר בעניין ההסכם עם החקלאים, אבל בסופו של דבר מה שהתכוונתי לומר זה שהציבור לא מבין כמה הוא צריך שתהיה חקלאות ישראלית והוא לא מבין כמה הוא צריך שתהיה תעשייה ישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: בהקשר הזה אני דיברתי.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בסדר, זה טוב שהתעוררת, יש לנו יום ארוך היום בכנסת.

<קריאה: מה לעשות, מאתמול אנחנו בשיח הזה.

איילת נחמיאס ורבין: זה כל הזמן, אין מה לעשות, הדיונים האלה יתמשכו.

איילת נחמיאס ורבין: אני עכשיו אתחיל, לפי הסדר קודם כל אייל ממשרד הכלכלה, מנהל אגף בכיר, הכשרה מקצועית ופיתוח כוח אדם.

<אייל שולי: ראשית אני שמח באמת על קיום הוועדה הזאת והמפגש.

<אייל שולי: עד השנה האחרונה כל הסוגיה של הכשרה מקצועית בישראל הייתה בהידרדרות מתמשכת של שנים ארוכות.

<אייל שולי: אפשר להגיד שהצומת התחיל בשנת 2002 כשבחוק ההסדרים הפסיקו לתת לאנשים שעשו הכשרה מקצועית דמי אבטלה ומאז התחילה המפולת.

<אייל שולי: עד אז אנשים יכלו להחזיק את עצמם - - - אם אנחנו מסתכלים על היקפי עשייה, היקפי תקציבים והכול, שנות השיא היו אז ואז התחילה המפולת, ברגע שעבר בחוק ההסדרים שלא תומכים יותר את התלמידים בהכשרה מקצועית ופשוט אנשים מבוגרים, בעלי משפחות, לא הצליחו להחזיק את עצמם בקורס של חשמלאי מוסמך או של מפעיל מכונה כשהוא עשרה חודשים ללא הכנסה.

<אייל שולי: אי אפשר לצפות שהם - - -

איילת נחמיאס ורבין: ברור.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא היה ב-2002, זה היה ב-2003 בעידוד הצמיחה, הרבה יותר גרוע.

איילת נחמיאס ורבין: אני מתתי על התקנות האלה, עידוד הצמיחה.

<אייל שולי: כן, בל נשכח שהיה אז משבר גדול, אבל כשיצאנו מהמשבר היה מקום לדעתי להחזיר את התמיכה הזאת ולא החזירו.

<אייל שולי: בכל זאת אפשר להגיד שאנחנו בשנת מפנה, אנחנו קיבלנו תקציבים הרבה יותר גדולים השנה לטובת הכשרה מקצועית למבוגרים.

<אייל שולי: אחרי עבודה של שנתיים אנחנו יצאנו למכרז שאמור ממש בימים האלה להיסגר, על הפעלה של כל הכשרה מקצועית על ידי ספקים חיצוניים - - -

יעקב פרי: זה כולל גם חרדים?

<אייל שולי: כולל הכול, כולל חרדים, כולל ערבים, כולל הכול.

<אייל שולי: עד השנה היו לנו בעיות קשות של כתף מול כתפף במרכזי ההכשרה הממשלתיים, הנושא אמור להיפתר דרך המכרז הגדול הזה.

איילת נחמיאס ורבין: מה זה מבוגרים?

<אייל שולי: מבוגרים זה מגיל 18 ומעלה.

<אייל שולי: לא תלמידים.

איילת נחמיאס ורבין: אז תתייחס לנושא שדיברתי עליו.

<אייל שולי: דברים נוספים שעשינו בשנה האחרונה, היו טענות על איכות הפדגוגיה ותכניות הלימוד.

<אייל שולי: במשותף עם מעסיקים, במשותף עם ההתאחדות, במשותף עם המכללות פתחנו את כל תכניות הלימוד לתיקוף מחדש ולהתאמתן.

<אייל שולי: השנה לראשונה יהיה מדרוג של כל המכללות העסקיות בישראל המפוקחות, כלומר כל בן אדם שירצה ללמוד יוכל להיכנס לאתר של משרד הכלכלה ולראות מה המוסד הזה מציע, מה הציון שמשרד הכלכלה נותן ומה הציון שהבוגרים שלו נותנים לו ונוכל להשוות.

<אייל שולי: אנחנו גם נשים באותו אתר את נתוני העובדים במקצוע מסך הבוגרים בשנים האחרונות, כדי שבן אדם גם יוכל להגיד לעצמו, רגע, כדאי ללכת ללמוד קורסי מינהל כאשר רק 20% מצליחים לעסוק בנושא או ללכת למקצועות עם תוחלת תעסוקתית גבוהה יותר?

איילת נחמיאס ורבין: אייל, תתייחס לנושא של המכללות.

איילת נחמיאס ורבין: חשוב לי שתתייחס, אולי אפילו עכשיו, לנושא של תקצוב הסטודנטים במכללות, שסובל - - -

<אייל שולי: של ההנדסאים?

איילת נחמיאס ורבין: בוודאי, שסובל מתקצוב נמוך מאוד ובעיקר מזה שאתם עומדים מולם בנושא המדדים.

איילת נחמיאס ורבין: אתם עשיתם שם רפורמה שאני ממש לא בטוחה שהיא משרתת את הנושא של הבאת עובדים לתעשייה.

<אייל שולי: הנושא של המכללות הטכנולוגיות היה חם על השולחן של ועדת העבודה והרווחה ומנכ"ל האוצר וסוכם שם על מתווה שאמור לתת מענה.

<אייל שולי: קודם כל ניתנה להם רשת ביטחון לשנה הקרובה, בהמשך שלשנתיים שניתנה להם רשת ביטחון ומנכ"ל האוצר סיכם שעד חוק ההסדרים הקרוב תהיה ועדה שתסכם את המתווה החדש ורפורמה משמעותית בתחום המכללות.

<אייל שולי: היום המכללות הטכנולוגיות מתוקצבות נמוך מאוד מאוד בהשוואה לכל גוף שמכשיר בישראל.

<אייל שולי: בוא נאמר, המדינה משתתפת בהכשרה של טבח יותר מאשר בהכשרה של הנדסאי מבחינת מימון.

איילת נחמיאס ורבין: באמת, אני אומרת את האמת, מההסתכלות שלכם על המשק הישראלי, אני מודה ומתוודה, אני לא מבינה איך אתם סובלים את זה.

איילת נחמיאס ורבין: 8,000 שקל לעומת 14,000 שקל לעומת 30,000 שקלים.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת אקדמיזציית היתר באמת פוגעת במטרות של המשרד.

<אייל שולי: המשרד לא חי עם זה בשלום, אבל בתיאום עם האוצר ובתיאום עם המכללות אמור להיות צוות שיעשה מהפכה בתחום הזה.

<אייל שולי: כולי תקווה שתהיה מהפכה, כי היום ברור שכדי להעלות את הרמה שם צריך להביא מרצים טובים יותר.

<אייל שולי: ב-70, 80, 100 שקל לשעת הוראה למרצה קשה להביא איכות למכללות.

<אייל שולי: כמו שאמר חבר הכנסת, לימודי הנדסאים הם לימודים לא קלים.

<אייל שולי: הם לימודים - - -

איילת נחמיאס ורבין: ברור.

איילת נחמיאס ורבין: מי שפוגש את הסטודנטים שם נרגע, באמת, הם אנשים מדהימים.

<אייל שולי: יש דברים נוספים שאני מחויב לעשות, להקל על הסטודנטים, כמו מועדי ב', כמו רפורמה בכל התכניות, אבל אנחנו מקווים שהשנה אנחנו נהיה במקום אחר עם ה - - -

איילת נחמיאס ורבין: תגיד, לא הגיע הזמן להעביר את המכללות למשרד החינוך?

<אייל שולי: למה?

<אייל שולי: כי משרד החינוך עד היום הצטיין בחינוך טכנולוגי?

איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל יכול להיות שזה המקום הטבעי בשבילם.

<אייל שולי: רק כרגע דיברנו על מונופול, זה טוב או לא?

איילת נחמיאס ורבין: זה לא עניין של מונופול.

<שרגא ברוש: אני חושב שצריך לתת למשרד החינוך את המונופול ללמד ולצבא את המונופול - - - ולמשרד התקשורת את המונופול על התקשורת.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שזה נשמע מתריס, אייל, מה שאני אמרתי, אבל אני באמת שואלת את עצמי את השאלה הזאת, אל"ף, כי אני יודעת שגם אתם או בממשלה לפחות דנים בשאלה הזו, ואני לא יודעת, אני שואלת את עצמי באמת, האם זה לא ישפיע גם על התקצוב של הסטודנטים.

<שרגא ברוש: בוועדה הזו גם כולם נהיו ציניים?

<שרגא ברוש: בממשלה דנים בנושא הזה?

<שרגא ברוש: חבר'ה, זה עניין של כוח וכשיימצא שר הכלכלה והתעשייה שיסכים לעשות טוב, הוא ייפרד מהכוח ויעביר את כל היחידה למשרד החינוך.

איילת נחמיאס ורבין: אתה רוצה שאני לא אהיה צינית?

איילת נחמיאס ורבין: אם בנט עכשיו הסכים שאגף המעונות יעבור למשרד החינוך אז אני אומרת שאולי גם ראש הממשלה יסכים שהה"ט תועבר למשרד החינוך.

<אייל שולי: ומה אתם מצפים שיקרה אז?

<אייל שולי: נגיד עכשיו זה עבר למשרד החינוך, במה זה ישפר את מצב המכללות?

<אייל שולי: כי אז האוצר יסכים לתקצב אותם פי שלושה?

איילת נחמיאס ורבין: אני אגיד לך משהו, יכול להיות שאז ייווצר איזון בין האופן שבו רואים את האקדמיזציה ואת הצרכים של האקדמיה לבין האופן שבו רואים את הצרכים הטכנולוגיים, בתעסוקה טכנולוגית.

איילת נחמיאס ורבין: דיון ההמשך פה היום הוא עוד הצעה לסדר, הוא עוד איזה שהוא דיון שהוא ציון יום אתגרי המחר בתעסוקה.

<שרגא ברוש: לא, אני אענה לך יותר מזה, זה מה שאמר חבר הכנסת פרי.

<שרגא ברוש: אם אנחנו עוסקים בתדמית, מי מאיתנו מוכן שהילדים שלו ילמדו במשרד העבודה?

<שרגא ברוש: אני רוצה שהילדים שלי ילמדו במשרד החינוך.

יעקב פרי: זו הבעיה, שהחינוך המקצועי במשך שנים קיבל תדמית נמוכה.

יעקב פרי: זה עוד מהדור שלי, שבכיתה ח' היו אומרים מי הולך לתיכון עיוני, מי הולך לתיכון מקצועי והעסק הזה נשאר עד עצם היום הזה.

יעקב פרי: ההעברה או אי ההעברה למשרד החינוך פה לא תשנה, מכיוון שההשכלה הגבוהה קיבלה בוסט ממדינת ישראל, במיוחד לאחר שהוקמה המועצה להשכלה גבוהה שהיא - - -

<שרגא ברוש: צריכים להקים מועצה כזו - - -

איילת נחמיאס ורבין: מועצה דומה להנדסאים.

יעקב פרי: יכול להיות, כן.

איילת נחמיאס ורבין: אייל, אני אתן לך להמשיך.

איילת נחמיאס ורבין: תבין שאנחנו פשוט מנסים יחד איתך להסתכל על כל התמונה ומה ייטיב את המצב.

<אייל שולי: אז אני אומר, קודם כל בואו נראה את משרד החינוך מצטיין בחינוך טכנולוגי ומחזיר אולי עטרה ליושנה בטרם ניתן להם גם את מה שנמצא במשרד הכלכלה.

<אייל שולי: כרגע לא התרשמתי שהם עושים שם מהפכה אמיתית.

<אייל שולי: אבל חלק מהמהפכה שמשרד החינוך מוביל, גם בעזרת ראשי מינהל חינוך ברשויות, הוא למעשה חיסול בתי הספר של משרד הכלכלה.

<אייל שולי: פה אני חושב - - -

<שרגא ברוש: כתוב, העברתם למשרד החינוך.

<אייל שולי: לא, אני מדבר על חיסול.

<אייל שולי: מניעה של מעבר של ילדים למשרד הכלכלה.

<אייל שולי: אנשים פה תחת טראומה של הסללה וכדומה, חבר'ה, בואו תסתובבו איתי בבתי הספר ותבינו שזאת המסגרת המתאימה ביותר לנוער בסיכון, 70% מהבוגרים שלנו יוצאים עם תעודת מקצוע, הרבה מתוכם לא צריכים שום דבר נוסף כדי להשתלב בשוק התעסוקה.

<אייל שולי: תלמיד בן 18 אצלי - - -

איילת נחמיאס ורבין: רועי הוא נוער בסיכון?

<אייל שולי: גם אני למדתי בבית ספר מקצועי, אז מה, אז אני מוסלל?

<אייל שולי: אז לא יכולתי להתפתח אחרי זה בצבא?

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא, לא.

<קריאה: - - - שזה יהיה רק נוער בסיכון.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: אתה עכשיו, אתה תלית את עצמך בדיוק על אותו עץ שאנחנו כל הזמן נזהרים מלתלות את עצמנו עליו.

איילת נחמיאס ורבין: רועי, בתור נוער בסיכון קלאסי שלמד בהנדסאים כשהוא היה בית הספר הכי קשה ללמוד בו בתל אביב, זה בדיוק מה שאנחנו, זו בדיוק הנקודה שאנחנו החמצנו פעם אחר פעם.

<אייל שולי: כבוד היושבת ראש - - -

<שרגא ברוש: ותמשיכו להחמיץ, כי הוא צודק.

<אייל שולי: לגבי נוער בסיכון אין דיון שכדאי שהוא יהיה אצלנו.

<אייל שולי: אני, החלום שלי שגם אנשים ממרכז הפעמון יגיעו למערכת החינוך שלנו, כי כשאני מסתכל על מדינות מובילות בעולם בתחום התעשייה, כמה מתוכם לומדים בבתי ספר מהסוג שלנו, אז תראו שבשוויץ ובאוסטריה, בגרמניה, זה מגיע ל-40% ו-50% ו-60% של אנשים שלומדים בבתי הספר מהסוג שלנו.

<אייל שולי: דרך אגב, הבעיה במיתוג ולכן השנה התחלנו בהקמת בתי ספר צמודי מפעל במקומות מוצלחים יותר.

<אייל שולי: אתם יכולים לבוא לבקר בבית הספר של אורמת, בבית הספר של התעשייה האווירית, בבתי ספר שיש לנו בשיתוף עם צה"ל בתל נוף ותראו ששליש מהעובדים בתעשייה האווירית הם בוגרי אורט תעשייה אווירית, 40% מהעובדים באורמת הם בוגרי אורט אורמת.

<אייל שולי: אנחנו צריכים להמשיך לפתח מודלים כאלה ואנחנו עושים רק טוב לזה.

<אייל שולי: עם כל הכבוד לביקור של משרד החינוך במפעלים.

<אייל שולי: זה ביקור, זה לא עבודה במפעלים כמו שאצלנו.

<אייל שולי: אצלנו הנוער עובד במפעל, מקבל על זה שכר ומתמקצע בנושא.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו ניתן למשרד החינוך להגיב על מה שהוא עושה.

<שרגא ברוש: יעקב, תסביר את התכנית של ה-200 כיתות במפעלים.

איילת נחמיאס ורבין: תיכף מר שינבוים - - -

<אייל שולי: השנה גם השקנו את פרויקט apprenticeship, שאנחנו מכשירים בשיתוף עם מפעלים מתהליך ההכשרה במיון של העובדים, אנחנו מראש מביאים את האנשים ואנחנו עושים שלושה ימים הכשרה, שלושה ימים עבודה במפעל.

<אייל שולי: הפרויקט הזה רץ יפה.

<אייל שולי: לגבי המחסור.

<אייל שולי: חבר'ה, אחד היתרונות של משק בתעסוקה מלאה זה שיש מחסור בהרבה מקומות.

<אייל שולי: אנחנו משק כמעט בתעסוקה מלאה, כשם שהתעשיינים באים ואומרים 'אין לנו עובדים', אל השולחן שלי מגיעים נציגי הטבחים, נציגי המלונאים, נציגי המטפלות וכולם אומרים שאין עובדים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל הם סובלים שם מבעיות - - - לא, אייל, כי כשאתה מדבר איתי על מטפלות שמקבלות את שכר הרעב שהן מקבלות, אתה משווה אותן לשכר הממוצע, זה לא דומה.

<אייל שולי: לא נתת לי להשלים את המשפט.

<אייל שולי: לכולם אני אומר, כנראה בסופו של דבר השכר ידבר.

<אייל שולי: כשהמשק בתעסוקה מלאה וחסר לכם עובדים מי שישלם יותר טוב כנראה יקבל יותר טוב.

<אייל שולי: יש מחסור, יש מחסור בעובדים כי המשק בתעסוקה מלאה.

<אייל שולי: כולם חושבים שאפשר גם ל - - - וגם סוגיית ה- job training, זה כלי בסדר, בעיניי הוא לא הכלי הכי טוב, מסיבה אחת.

<אייל שולי: כשאתה מכניס בן אדם ללא תעודה למפעל ואתה מכשיר אותו שם, המפעל נסגר, הבן אדם מפוטר ואנחנו חוזרים איתו לנקודת האפס.

<קריאה: איזה מפוטר?

<קריאה: על מה אתה מדבר?

<אייל שולי: אני מעדיף שכל מי שנקלט - - -

רועי פולקמן: אם אני עסקתי בבדיקת תוכנה חמש שנים באיזה מקום ואני טוב ויש לי המלצות ועבדתי שם, אין לי תעודת הנדסאי - - -

<אייל שולי: אני מעדיף שאנשים יהיו עם תעודות מעבר לניסיון.

<שרגא ברוש: חבר'ה, זה בדיוק הרווח.

איילת נחמיאס ורבין: גם לפעמים האנשים, ה - - -

<רן מלמד: זה חשוב לאנשים, התעודה.

<שרגא ברוש: חבר'ה, כרגע בדיוק נגעו בעניין.

<שרגא ברוש: משרד הכלכלה מחליט מה טוב לתעשייה.

<שרגא ברוש: עם כל הכבוד, לפני שנה - - -

<אייל שולי: אני מחליט מה טוב לאנשים.

<שרגא ברוש: אני אגיד לכם מה טוב לאנשים.

<שרגא ברוש: לבוא ל- on the job training ומשרד הכלכלה ייתן תעודות והקורס הזה יהיה קורס של 500-600 שחלקו יהיה בסדנה וחלקו יהיה על יד מכונה וייתנו תעודה, זה לא או-או, אבל בלי הכשרה מקצועית על מכונה ולצערי המכונות כל כך יקרות שהן נמצאות רק במפעלים.

<אייל שולי: אין לך ויכוח איתי.

<שרגא ברוש: אז זה on the job training.

<אייל שולי: אבל זה בדיוק apprenticeship, זה בדיוק 'כיתה במפעל', אבל לקחת בן אדם ולשים אותו רק במפעל ללא הכשרה, זה לא המסלול הנכון.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אייל.

איילת נחמיאס ורבין: הדיון סוער כי הנושא חשוב, אני מצטערת אם חשת שאתה ככה נדחק אל הקיר, אבל הנושא חשוב.

<אייל שולי: לא, אני בסדר.

<אייל שולי: אחרי 29 שנים בצבא אנחנו יכולים לספוג את זה.

איילת נחמיאס ורבין: מר שינבוים, משרד החינוך.

<יעקב שינבוים: עלו פה כמה וכמה נושאים ונתחיל אולי בנושא שעכשיו אולי צפיתם בו בתקשורת ומתקיים קמפיין שמשרד החינוך מוביל אותו בעלות מאוד גבוהה וזה חלק מהדברים שאנחנו עושים וכבר שנה שנייה שמושקעים בו 6 מיליון שקלים.

<יעקב שינבוים: זה הרבה הרבה יותר ממה שהושקע בעבר וזה חלק מהעניין של שינוי התדמית.

<יעקב שינבוים: אני מחזיק בידי חוברת שאנחנו מפיצים ושולחים לכל תלמיד בכיתה ט' עם פירוט של כל המגמות בחינוך הטכנולוגי, עם תמונות צבעוניות שמדגישות את היתרון של הדברים - - -

<קריאה: על נייר משובח.

איילת נחמיאס ורבין: כן, תוצרת ישראל.

<יעקב שינבוים: הודפס בארץ על ידי המדפיס הממשלתי.

איילת נחמיאס ורבין: זה נורא יקר המדפיס הממשלתי.

רועי פולקמן: לא, אנחנו משווקים פה עכשיו בתי דפוס.

איילת נחמיאס ורבין: לא, שתדעו.

<יעקב שינבוים: זה חלק מהדברים שאנחנו עושים מתוך הבנה שצריך לעשות איזה שהוא שינוי עמוק בתפיסה ואיך האנשים תופסים את זה.

<יעקב שינבוים: אגב, זה בא אחרי שעשינו בשנה שעברה מחקר שהצביע על עמדות של תלמידים והורים שבהם ראינו ש-95% מההורים מייחסים חשיבות גבוהה מאוד לסיום הלימודים עם תעודת בגרות, זה כולנו יודעים ומבינים, אבל 65% מההורים מעוניינים שילדיהם יסיימו תיכון עם תעודת מקצוע.

<יעקב שינבוים: לכן המוטו של הקמפיין הזה, בשנה שעברה וגם השנה, זה אותו קמפיין בדיוק, אומר בגרות עם לימודים של מקצוע.

יעקב פרי: הפערים בין 95 ל-65 זה כמה מתוך ה-65% רוצים גם מקצוע וגם בגרות.

איילת נחמיאס ורבין: וגם, תתייחס, לוחשת בצדק מנהלת הוועדה, לאיזה מקצועות בדיוק, למה התעודות?

איילת נחמיאס ורבין: לפי מה אתם בוחרים את המקצועות?

יעקב פרי: ומה שאני שאלתי, האם ה-65% שרוצים שילדיהם יסיימו את לימודיהם עם תעודת מקצוע רוצים גם שתהיה תעודת בגרות.

<יעקב שינבוים: זה די ברור.

<יעקב שינבוים: 95% אומרים שהם רוצים את הבגרות, 65% אמרו שהם רוצים תיכון עם תעודת מקצוע.

<יעקב שינבוים: עכשיו אתה אומר שיכול להיות של-5% שם אין חפיפה, או יותר.

<לאה ורון: לא, השאלה היא באיזה מקצועות מדובר, האם מדובר במקצוע של שינן או שיננית, או מעצב אתרים גרפיים של מחשב או מדובר במקצועות מסוג אחר.

<יעקב שינבוים: לא עשינו מחקר ברמה כזו של רזולוציה, אנחנו לא יודעים לומר את זה כרגע בצורה ברורה.

רועי פולקמן: יצא לי ללוות כל מיני מכללות שהתעסקו בהכשרות ואני מתקשה במאה ה-21 לראות ערך בזה שנער יסיים לימודים בגיל 18 עם תעודת מקצוע, אני אסביר למה.

רועי פולקמן: המציאות הטכנולוגית משתנה בקצב כזה שאם סיימתי בגיל 18 עם תעודה, גם הנדסאי חשמל מסוג מסוים או אופטיקה ווט אבר - - -

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת מיכל בירן נכנסה אז אני מבקשת שתגיד אופטיקאית.

רועי פולקמן: אופטיקאית, סיימתי תעודת אופטיקאית ואחרי ארבע שנים שירות צבאי פלוס עוד שנה שאני מחפש את עצמי מה רלוונטי הלימודים שעשיתי בתיכון?

רועי פולקמן: ולכן, עם כל הכבוד, אני חושב שהדיון צריך להשתנות טיפה במאה ה-21 ללימודים.

רועי פולקמן: יש הבדל בין ללמוד אולי תואר מהנדס או הנדסאי, לצורך העניין, כשבעיקר מה שאתה מקבל שם זה את מקצועות היסוד שבהם אתה לומד, מתמטיקה, אוטומציה, פיזיקה, כימיה, לא חשוב, יכולות.

רועי פולקמן: חברים, במדינת ישראל, שאדם לא משתלב בגיל 18, אני חייב לומר לכם, זו גישה בעיניי ארכאית, אדם לא ייצא מתיכון במאה ה-21 עם מקצוע - - - שוב, אם רוצה להיות רתך, בסדר, אני לא חושב שלשם מערכת החינוך הולכת ושהורה שאמר שהוא רוצה שהילד שלו ילמד תעודת מקצוע, שבגיל 16 הוא כבר ייצא עם תעודת רתך.

רועי פולקמן: ורתך זה מקצוע מעולה שמרוויחים בו היום ויש בו ביקוש גם בתעשיות מתקדמות, אבל עדיין עם כל הכבוד, אני לא חושב שהיעד שלנו במאה ה-21 שאדם יסיים תיכון עם תעודת רתך.

רועי פולקמן: ובמקצועות האחרים, אלקטרוניקה, אופטיקה, מחשבים, אני מתקשה לראות מה ייצא לילד שיסיים בגיל 17 או 18 תעודה כזאת.

רועי פולקמן: לכן זו גישה שנכונה לפני עשור.

<קריאה: אם תבטל את תעודת הבגרות אז זו כן תהיה תעודה רלוונטית.

רועי פולקמן: אחרי ארבע שנים זה לא.

רועי פולקמן: הטכנולוגיה, ישבתי עם המכללות - - -

איילת נחמיאס ורבין: למה צריך לבטל למי שרוצה?

<אברהם אמיר: <> תעודת בגרות, זה מקור כל הצרות במדינת הזאת בנושא המקצועי.

רועי פולקמן: אני לא מסכים על תעודת הבגרות, אבל - - -

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא, סליחה, אדוני.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני, סליחה, זה לא הדיון.

איילת נחמיאס ורבין: לתחושתי חברי הכנסת פה, לפחות יש ביניהם הסכמה שאת תעודת הבגרות לא מבטלים.

רועי פולקמן: ברור, אני רק אומר שהדיון על לימודי מקצוע הוא לדעתי קצת מוטה, כי מה זה לימודי מקצוע?

רועי פולקמן: אם זה רתכות זה דבר אחד, לימודי אלקטרוניקה, לא רלוונטי בתיכון.

איילת נחמיאס ורבין: רועי, בוא ניתן ליעקב להמשיך את דבריו.

<יעקב שינבוים: הייתי רוצה לומר מה משרד החינוך עושה בעניין הזה ואני אתייחס למה שאמרת עכשיו.

איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות שגם את התשובות ניתן לזה בצוות בין משרדי שננסה להקים פה היום.

<יעקב שינבוים: נפתחות מגמות חדשות, למשל סייבר שנפתחה לאחרונה, גילוי וזיהוי מידע דיגיטלי, זו מגמה שממש נפתחת בשנה הקרובה.

רועי פולקמן: חסר ערך לחלוטין.

<יעקב שינבוים: אנחנו מקיימים קשר הדוק עם התאחדות התעשיינים, כמו שהוזכר קודם על ידי מר ברוש, אנחנו מקיימים תכניות של שילוב תלמידים בתעשייה, בתכנית שהולכת ומתרחבת, עד עכשיו אנחנו זה היה בעיקר לנוער בסיכון - - -

מיכל בירן: מה זה אומר?

איילת נחמיאס ורבין: מה המשמעות שלה?

<יעקב שינבוים: מהשנה זה הלך והתרחב לעוד 200 כיתות של תלמידים שהם משתתפים ומגיעים ליום בשבוע בתעשייה, כשהרעיון הוא שהם ישתלמו שם במשך שנות לימודיהם בתיכון ובסופו של דבר יעשו את פרויקט הגמר שלהם בשילוב התעשייה.

<יעקב שינבוים: באותה מידה יש לנו גם תכנית לעדכן מורים שמלמדים בחינוך הטכנולוגי מקצועי, תכנית שלוקחת שבע שנים, של סבבים כאלה של התעדכנות והשתלמויות מורים בתעשייה כדי שיוכלו להנחות את הפרויקטים האלה של התלמידים האלה ויתעדכנו במה שנעשה במציאות, מאחר שברור לנו שמורה שנמצא במערכת החינוך - - -

איילת נחמיאס ורבין: יעקב, נותרה לך חצי דקה, אז אני אשמח אם די תתחיל להשלים את הדברים.

<יעקב שינבוים: יש עוד הרבה מה לומר.

<יעקב שינבוים: הוקמו מרכזים טכנולוגיים בחיפה ובבאר שבע, גם זה בשיתוף פעולה עם התאחדות התעשיינים, בעלויות של משהו כמו 52 מיליון שקלים.

<יעקב שינבוים: דובר כאן על התדמית של החינוך הטכנולוגי, בשיתוף עם עמותה של סטף ורטהיימר נפתחות כיתות בבתי ספר מובילים כמו גימנסיה הרצליה והריאלי בחיפה, מגמות מכונות, אלקטרוניקה ומכטרוניקה בבתי הספר האלה בכוונה כדי לשנות את התדמית.

<יעקב שינבוים: הוקם במשרד החינוך אגף הסמכות, שאני עומד בראשו, שמטרתו להגדיל את מספרם של התלמידים שזכאים לתעודת בגרות ולתעודת הסכמה מקצועית בעלת ערך בשוק העבודה.

<יעקב שינבוים: פרויקט טו"ב, טכנאי ובגרות, השקענו, שגם הוא ביוזמה של התאחדות התעשיינים ועוד גורמים, תלמידים שמסיימים את הלימודים שלהם בכיתה י"ב, במקום בי"ג, עם תעודת טכנאי, כשהרעיון הוא גם דיפלומת טכנאי וגם בגרות.

איילת נחמיאס ורבין: אני הקשבתי לך ואז אני מנסה להבין איך הדברים שמשרד הכלכלה עושה והדברים שמשרד החינוך עושה, שחלקם נכונים, חלקם נכונים פחות.

איילת נחמיאס ורבין: נדמה לי שלא התייחסת למה שביקשתי, להשתלבות של עובדים שנפלטו ממעגל העבודה, איך מחזירים אותם למעגל העבודה, דווקא בתחום התעשייה, אפרופו יבוא עובדי ההיי טק ובכלל, אבל אני מנסה להבין איך בסוף מייצרים מהדבר הזה הבנה לאיך הולך להיראות שוק התעסוקה העתידי בכלל ושוק התעסוקה בתחום התעשייה בפרט.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא מופנה רק אליך.

<יעקב שינבוים: אנחנו באופן סיסטמתי מגדילים את מספר הלומדים ואחוז הלומדים בחינוך הטכנולוגי מקצועי בשנים האחרונות, כשיש יעד להעלות את זה ולהשוות את זה לאחוז המקובל במדינות ה-OECD.

מיכל בירן: מה הפער שלנו היום?

<יעקב שינבוים: בערך 6%, זאת אומרת היום אנחנו עומדים על 40% וב-OECD זה בערך 46%.

<יעקב שינבוים: זה עלה בשנים האחרונות מ-33%.

<אייל שולי: זה בלי פילוח למקצועי סטייל משרד הכלכלה ומקצועי משרד חינוך, שם אלה מספרים אחרים לחלוטין.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לך.

מיכל בירן: האמת שחבל שרועי הלך, אני ממש לא מסכימה איתו, לגבי הגישה הכללית.

מיכל בירן: הוא אמר 'מה אדם יעשה עם סייבר שהוא למד בתיכון?

מיכל בירן: ' אני אתן דוגמה שהיא כאילו מתחום אחר.

מיכל בירן: הייתי לא מרוכזת באיזה בוקר, יצאתי מהחניה שלי, ילדים עשו שם קומזיץ, מצאתי את עצמי תקועה על אבן גדולה.

מיכל בירן: זה היה ממש מוקדם בבוקר, אף אחד לא עבר שם, לא היה מנוס.

מיכל בירן: התקשרתי לאבא שלי, הוצאתי את הג'ק, הרמתי את הרכב בעצמי ובסוף למזלי עבר איזה בחור שהוציא את האבן כשהגיע הרגע, אבל הוא אמר לי שאת הרוב עשיתי בעצמי.

מיכל בירן: עכשיו דוגרי, אם לא הייתי חייבת פשוט לא הייתי עושה את זה.

מיכל בירן: הרבה פעמים אני תוהה לעצמי גם, אם לא הייתה לי ברירה והייתי צריכה להשתלב בהיי טק, שהיום זה נראה לי לא זה, למרות שעשיתי 5 יחידות פיזיקה ו-5 יחידות מתמטיקה, אינסטינקטיבית זה נראה לי שלא הייתי משתלבת ממש בטכני, אבל אני יודעת שאם הייתה לי מספיק אינטראקציה עם זה בשלבים מוקדמים ואם לא הייתה לי ברירה הייתי רוצה להצטיין גם שם והייתי מצליחה.

מיכל בירן: ופה זה נכנס לעניין.

מיכל בירן: זה לא שהתעודה, אני מסכימה שתעודה של רתך, שזה נורא נורא נורא ספציפי, אז כנראה שהדבר היחידי שאתה יכול לעשות עם זה זה לרתך, אבל אני מאמינה שכשעושים דברים כמו סייבר, או לא משנה, כל מיני, הנדסאי, זה מחבר אותך לעולם הזה.

מיכל בירן: אתה לומד את השפה, גם אם אחר כך משתנה היכולת, כמו שאנחנו גם יודעים, אנשים שלמדו שפה שנייה, היכולת ללמוד שפה שלישית היא גבוהה בהרבה, ברגע שאתה מבין מה הניחוח של זה, איך עושים את זה.

מיכל בירן: כך שאני חושבת שהעניין של ההכשרה גם בתיכון הוא סופר קריטי - - -

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא אמר שלא, להיפך, הוא דיבר על זה שהוא היה - - -

<שרגא ברוש: אבל היא אמרה על התעודה והיא צודקת, כי לקחת רתך עם תעודה של רתך זה קיצוני שמאלה, אבל למשל תעודה של טכנאי אלקטרוניקה, אז הוא הולך עם זה לצבא והוא טכנאי אלקטרוניקה והוא לומד ומשתלם.

מיכל בירן: והוא מתעניין בעולם הזה ויכול להיות שכשהוא ישתחרר - - -

איילת נחמיאס ורבין: הדבר היחיד שאני חושבת שיש בו תרומה אמיתית זה לנושא הדימוי, אבל זה גם חשוב.

מיכל בירן: נכון.

מיכל בירן: אבל אני אומרת, כשהוא ישתחרר - - - אגב, גם לתדמיות, בעניין של המגדר, היינו שבע בנות במגמת מחשוב ובקרה בכיתה מלאה של בנים וכולנו, למעט העולה מחבר העמים, שנשארה שם לבד, נמלטנו על נפשנו אחרי שנה, כל הבנות, בגלל האווירה והדימוי של הדברים האלה.

מיכל בירן: בקיצור, אני חושבת שההכשרה היא כן סופר קריטית, התעודה זה גם משמעותי, שאדם יוצא איתה, גם אם אחר כך הוא ישלים והוא ישנה והוא יתעדכן.

מיכל בירן: כך שאני מחזקת את ידכם.

איילת נחמיאס ורבין: באת לחזק את ידינו?

מיכל בירן: כן, באתי לחזק את ידיכם.

איילת נחמיאס ורבין: חשנו מחוזקות מאוד מהר.

איילת נחמיאס ורבין: ברשותכם, אני אתן לחבר הכנסת שלח ואני אחזור לסבב האורחים שלנו.

עפר שלח: תודה.

עפר שלח: אני מצטער שנכנסתי באמצע הדיון, אבל אני עסקתי בנושא הזה גם בכנסת הקודמת אל מול התאחדות התעשיינים ואני אעלה כמה נקודות שאני לא בטוח, יכול להיות שהן כבר עלו קודם, אם כן, אני מתנצל.

עפר שלח: האחת היא ששיתוף הפעולה פה של התעשייה ומערכת החינוך הוא חיוני.

עפר שלח: הדוגמה שניתנה לי הייתה שבמדינות הים, שאנחנו אוהבים להשוות את עצמנו אליהן, להבדיל מאצלנו, אצלנו עובדים על ציוד ישן שהיה מונח בתור איזה גרוטאה ולא בטוח אם הוא בכלל עובד - - -

איילת נחמיאס ורבין: צעצועים מסוכנים לילדים, תאמין לי.

עפר שלח: כן, מין דמוי עבודה כזה, בזמן שנתנו לי דוגמה, נגיד בגרמניה, בית ספר שפולקסווגן מחזיקה אותו ומכשירה שם עובדים, שברור להם שגם תהיה להם תעסוקה בחברה הזאת כשהם יהיו והם מביאים לשם ציוד שהוא עדכני כי גם לחברה יש אינטרס שמי שלומד את זה יהיה מוכשר לזה.

עפר שלח: זאת אומרת זה מעגל שללם שגם מעניק יוקרה לעניין.

עפר שלח: אפרופו גם הדברים שמיכל אמרה, כשאתה עובד על דבר שהוא עדכני, והיום גם בדברים האלה אם למישהו באמת זה חשוב שהיי טק יהיה, גם יש בזה אלמנט של טכנולוגיה.

עפר שלח: הדבר השני הוא שבאמת צריך פה קמפיינים ברורים, אפרופו רתך.

עפר שלח: למיטב ידיעתי רתך היום, נגיד בעבודות של אחרי הצבא יכול להרוויח יותר ממה שמרוויחים ברוב העבודות - - -

איילת נחמיאס ורבין: רתך, חרת, מבלטן.

עפר שלח: כן.

עפר שלח: אז פה זה קמפיין.

עפר שלח: זה צריך להיות ידוע וצריך להיות ברור וצריך להיות ברור לחבר'ה שגם מחפשים עבודה וגם מחפשים עתיד שבסופו של דבר יש פה עתיד שהוא יוקרתי.

עפר שלח: וכן, עם כל ההטיות של האמא היהודייה והאבא היהודי ואולי גם הערבי ביחס למה שהם רוצים שהילדים שלהם יעשו, בסוף הכנסה ועבודה קבועה זה דבר שמחפשים בעולם הזה.

עפר שלח: והדבר האחרון, אנחנו נצטרך להתגבר על הטעויות שנעשו בעבר ושתרמו מאוד לדימוי וגם היו בדיונים שהיו בממשלה ושמענו עליהם וזה ברור לי מאיפה זה בא, אנחנו נצטרך להתגבר על זה אם אנחנו נחליט שזה חשוב.

עפר שלח: בבסיס של זה עומדת העובדה שהתעשייה, בעיקר התעשייה המסורתית, היא בסיס של צמיחה והיא בסיס של תעסוקה והיא בסיס של עבודה קבועה.

עפר שלח: יבוא עוד יום שאנשים יבינו שבהיי טק זה נפלא, אבל זה נפלא אולי עד גיל 40.

עפר שלח: כל הסוגיה של התעסוקה אחרי הגילאים האלה היא נושא מאוד גדול.

עפר שלח: את כל הדברים האלה אנחנו צריכים לעשות כי בסוף אם לא תהיה לנו תעשייה מסורתית לא תהיה כלכלה במדינת ישראל.

עפר שלח: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: ממש ככה.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת שלח, אני מאוד מודה לך.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר, הדיון הזה הוא בעצם חלק מדיון מאוד גדול שמתנהל בוועדת הכלכלה כבר תקופה לא קצרה בנושא אתגרי התעסוקה של המחר, זה גם התחיל מיום שלם שעשתה פה חברת הכנסת עליזה לביא בנושא אתגרי התעסוקה ואנחנו צריכים להבין שקרה פה משהו מאוד מוזר, אנחנו נטשנו את התעשייה המסורתית, נטשנו את מה שנתפס כעבודות של פעם בעוד שהעולם של העתיד מראה לנו כל הזמן שהתעשייה הזאת היא עדיין הבסיס של כל כלכלה שמחשיבה את עצמה בעולם, שלא לדבר על זה שהתעשייה הצילה את מדינות אירופה הגדולות, את גרמניה, את אוסטריה, את שוויץ, מקריסה במשבר הכלכלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת בפניכם, אבל ככל שתוכלו לקצר יותר אנשים יוכלו לדבר.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני אתן, מהתאחדות המלאכה והתעשייה מי נמצא כאן?

איילת נחמיאס ורבין: ברוך?

<אברהם אמיר: אני אדבר במקום ברוך, אני אברהם אמיר, אני בעל מפעל מתכת לעיבוד שבבי בחולון, אני מעסיק 40 עובדים, אני יושב ראש ועד המתכת בהתאחדות.

<אברהם אמיר: מה שאני שומע פה אני שומע הרבה שנים ואני בכלל בכיוון אחר לגמרי.

<אברהם אמיר: אני מעסיק 40 עובדים עם מפעל הכי מודרני, מכונות הכי משוכללות, כל מכונה שאתם מדברים, חבר הכנסת שלח דיבר על מכונות ישנות וזה, כל מכונה אצלי זה 2 מיליון שקל - - -

עפר שלח: לא, דיברתי על מערכת החינוך, לא אצלך במפעל.

איילת נחמיאס ורבין: הוא דיבר על הסדנאות בבתי הספר.

<אברהם אמיר: אז סליחה.

<אברהם אמיר: אנחנו 40 עובדים במפעל, אין אצלי אפילו עובד אחד שיש לו תעודת בגרות.

<אברהם אמיר: כל ה-40 עובדים - - -

איילת נחמיאס ורבין: מה ממוצע הגילאים אצלך, אברהם?

<אברהם אמיר: ממוצע הגילאים בין 25 ל-60, ממוצע 45-50.

<אברהם אמיר: קודם כל אני רוצה להתייחס לדבריו של מר שרגא ברוש.

<אברהם אמיר: במקצוע הזה, בחור שאחרי הצבא שבא ורוצה לעבוד בכל מקצוע, אם זה רתך או חרת או כרסם, המשכורת שלו זה 5,000 שקל לחודש.

<אברהם אמיר: אני לא יודע מאיפה לקחת 13.5.

<אברהם אמיר: יש לי פה תלושים של 13.5 אחרי עשר שנות עבודה בתנאי שהבחור מאוד מוכשר.

איילת נחמיאס ורבין: לא, זה בתעשייה.

<אברהם אמיר: אז בואו לא נעשה מזה משהו יוקרתי.

<אברהם אמיר: זה לא יהיה יוקרתי.

<אברהם אמיר: זה אף פעם לא היה יוקרתי וזה לא יהיה יוקרתי.

<אברהם אמיר: כשאנחנו מנפנפים עם ההורים תעודת בגרות ולא תעודת בגרות, אז זו בושה וכלימה, 'מה זה?

<אברהם אמיר: לבן שלי לא תהיה תעודת בגרות?

<אברהם אמיר: ' אני אומר לו, 'למה?

<אברהם אמיר: מי צריך את זה?

<אברהם אמיר: מה עושים עם זה?

<אברהם אמיר: ' גמר 12 שנות לימוד, 13, 14, תהיה לו תעודה עם ציונים, התעודה הזאת תשמש אותו לכל דבר, למה בגרות?

<אברהם אמיר: מה זה נותן?

איילת נחמיאס ורבין: אברהם, העולם השתנה.

<אברהם אמיר: העולם לא השתנה ב - - - אנחנו אומרים שאנחנו חוזרים למקצועות המסורתיים.

<אברהם אמיר: המקצוע הזה לא היה יוקרתי ולא יהיה יוקרתי, תפסיקו לחלום על זה.

<אברהם אמיר: אנחנו צריכים להיות מציאותיים, יש נערים שלא יכולים ללמוד.

<אברהם אמיר: סליחה, אני בגיל 14 הלכתי לעבוד.

<אברהם אמיר: הייתי קצת יותר טוב מהאחרים אצלי בשכונה ולמדתי בערב, אבל רובם גם לא למדו בערב.

<אברהם אמיר: אז אני אומר שאנחנו צריכים, אני לא יודע איך, לשנות את החוק הזה, תעודת בגרות זה הצרה הכי גדולה שיש לנו.

איילת נחמיאס ורבין: טוב, נו, אברהם, זה כבר קצת מוגזם.

<אברהם אמיר: לא, לא מוגזם.

איילת נחמיאס ורבין: הצרה הכי גדולה שיש לנו זה תעודת בגרות?

<אברהם אמיר: הצרה הכי גדולה שיש לנו, אם אנחנו רוצים - - -

איילת נחמיאס ורבין: עפר ימצא לך ישר עוד חמש יותר.

<אברהם אמיר: אם אנחנו מדברים על זה שזה מקצועי ורוצים להיות מקצוענים ותעודה מקצועית תהיה שווה משהו אי אפשר לנפנף עם זה מול תעודת בגרות.

<אברהם אמיר: הלימודים המקצועיים זה רק נוער שלא מסוגל ללמוד, אין מה לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: אברהם, אני מבינה את הגישה שלך, אבל העולם נמצא במקום אחר.

<אברהם אמיר: תמשיכו עם זה ולא יהיו לנו עובדים.

<אברהם אמיר: אנחנו נביא עובדים מסין.

<אברהם אמיר: לא יהיו עובדים פה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, צריך לתת תשובה גם לבעיות שאתה מתאר אותן בתחום המלאכה, כי גם תחום המלאכה והעסקים הקטנים הוא מאוד מאוד מאוד חשוב, אבל זה לא סותר את מה שדובר כאן.

<אברהם אמיר: בתעשייה אותו דבר.

<אברהם אמיר: מי מרוויח 13,500 שקל לחודש?

איילת נחמיאס ורבין: אברהם, אנחנו עוד אחר כך אולי נחזור אליך.

איילת נחמיאס ורבין: ד"ר יוכבד פנחסי אדיב, יו"ר פורום המכללות הטכנולוגיות.

איילת נחמיאס ורבין: יוכי, יקרה, בקצרה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: קודם כל אני שמחה על הדיון הזה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: זה רק אומר שהצלחנו במהלך השנים האחרונות, שהנושא הזה עולה כל פעם לוועדה אחרת.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו בתוך ועדת העבודה והרווחה, בתוך ועדת הכלכלה, בתוך ועדת המדע, עוד רגע ניכנס לשם גם.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אני רק מבקשת שנייה להפריד בין עולם של חינוך טכנולוגי או חינוך מקצועי לבין עולם של השכלה טכנולוגית.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אני מגיעה מתוך המכללות הטכנולוגיות, אני בעצמי מנהלת את המכללה הטכנולוגית בקמפוס אוניברסיטת אריאל.

<יוכבד פנחסי-אדיב: כשאנחנו מדברים על מה קורה פה כרגע במהלך השנים האחרונות, אז קודם כל התעשייה צודקת.

<יוכבד פנחסי-אדיב: התעשייה צודקת כי אין לה עובדים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: מדברים על כל מיני פתרונות מוזרים, של להביא עובדים מחו"ל.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אוי ואבוי לנו, זה לא מדינת כחול-לבן, זה לא מדינה ערכית.

<יוכבד פנחסי-אדיב: בתפיסת העולם שלי אני חושבת שאנחנו חוטאים לעצמנו, התעשייה בהחלט צודקת, אבל הצעקה שלה הייתה צריכה כבר להעיר אנשים הרבה לפני.

<יוכבד פנחסי-אדיב: התעשייה צודקת, אבל הבעיה המרכזית היא למעשה באיפה מכשירים את האנשים, מי מוכשר, כמה מתוקצב, איילת העלתה כבר את הנושא הזה, בכלל כל התפיסה הזו, וכולם פה צודקים דרך אגב, כי המיתוג הוא בעייתי והכסף הוא בעייתי והמשיכה של הדורות האלה לתחום הטכנולוגי היא בעייתית וכל זה חייב להיות מובא בסופו של דבר בסוג של עבודה שהיא עבודת מטה, איך שקוראת לזה איילת, אבל הרבה יותר רחבה במושג של רפורמה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: שולי הציג את הדברים, הוא אמר, תשמעו, תיקבע באיזה שהיא החלטת משרד האוצר שאנחנו נכנסנו לתהליך כמכללות הטכנולוגיות לנושא של רפורמה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הנושא של השכלה טכנולוגית והעזרה לעולם התעשייה, אני מצטערת, אבל היא תבוא מהעולם הבוגר.

<יוכבד פנחסי-אדיב: היא תבוא מאלה שבוחרים את הלימודים הטכנולוגיים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: מי שיגיע לשרגא או לכל השדרה הזו הם סוג של אנשים חכמים מאוד שצריכים להיות בדמות ההנדסאי.

<יוכבד פנחסי-אדיב: כיום המכונות הן מאוד מאוד חכמות ומאוד משוכללות וצריך לקחת את המפעל הזה שנקרא מכללות טכנולוגיות, כי בסוף אפשר לדבר פה דיבורים נפלאים, אבל אם אין אף אחד שבסוף יכשיר לכם את האנשים - - -

איילת נחמיאס ורבין: יוכי, אני פגשתי אנשים ממכללות טכנולוגיות שלא יודעים שהם הולכים לעבוד בתעשייה.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא נכון, צריך שילוב של כל הדברים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: רגע, מה זה לא יודעים לעבוד בתעשייה?

איילת נחמיאס ורבין: לא יודעים שהם בסוף הולכים - - - אם אני פוגשת בן אדם בשנקר שלומד הנדסת פלסטיקה ובשנה שלישית הוא עדיין לא ביקר במפעל, אני חושבת שלכולנו יש בעיה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: סליחה, דרך אגב, בתוך תכנית הלימודים צריכים להיות סיורים בתעשייה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: כל אחת מהמכללות עושה כפי שהיא חושבת לעשות.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אם הוא לא ביקר במפעל, נו"ן, שאלה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אבל בואו נדבר רגע על הכלל.

יעקב פרי: איזה קשיים ואיזה שיפורים היית עושה את במכללה הטכנולוגית שאת מנהלת?

<יוכבד פנחסי-אדיב: שיפורים לטובת התעשייה, אז אני אגיד לך מה אני עושה היום.

<יוכבד פנחסי-אדיב: נכון להיום במכללה שלנו לאריאל קודם כל יושבת, ואני אתייחס גם לעניין הציון - - -

איילת נחמיאס ורבין: הכול במסגרת של דקה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: היא יושבת בתוך הקמפוס של האוניברסיטה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: תפיסת העולם שלי, אני חושבת שהעולם של הציוד ושל ההכשרה ושל כל התהליך הזה צריך להיות באיזה סוג חכם של איגום משאבים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: לא יכול להיות שכל הזמן ישקיעו באיזה שהוא מקום, לא משנה כרגע אם זה משרד החינוך, איך אתה אומר?

<יוכבד פנחסי-אדיב: הציוד ישן, למה לעשות את זה שם?

<יוכבד פנחסי-אדיב: בואו, קחו את עולם של התכן הטכנולוגי המתקדם הזה ושימו אותו בתוך העולם של מכללות טכנולוגיות, תשקיעו בעולם הזה שאיפה שהוא עובדות יחד גם עם אוניברסיטאות, גם עם מכללות טכנולוגיות, קחו, תשתמשו, למה לקנות לזה, לזה ולזה ובסוף הכול ישן?

<יוכבד פנחסי-אדיב: השדרה המרכזית של כל עולם התוכן הזה זה המכללה הטכנולוגית.

<יוכבד פנחסי-אדיב: מה אנחנו עושים במכללה?

<יוכבד פנחסי-אדיב: קודם כל הצוותים שיושבים בתוך המכללה הטכנולוגית מחויבים אצלי להיות בתוך עולם תעשייתי, מה זאת אומרת?

<יוכבד פנחסי-אדיב: אם הוא מהנדס בניין, או מהנדס פלסטיק, או עולם התוכן הזה, הם לא המורים של תיכון, הם אנשים שעובדים בתעשייה בבוקר ובאים ללמד אצלנו.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הרציונל אומר שהבן הזה, אחת, יודע מה התעשייה צריכה, שתיים, מקדם את הסטודנט לכיוון הזה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אני אגיד לך עוד דבר, הוא אפילו head hunters, מה שנקרא, הוא צד את האנשים הנכונים פנימה אליו.

<יוכבד פנחסי-אדיב: ולכן אני אומרת, מה ששרגא צריך זה את האנשים הבוגרים האלה, 20 או 18 ומעלה אם הם לא מחויבי גיוס.

<יוכבד פנחסי-אדיב: כי בפער עם מדינות ה-OECD יש לנו איזה שהוא פער, לא יעזור, הצבא.

איילת נחמיאס ורבין: הרצף החינוכי נקטע.

<יוכבד פנחסי-אדיב: בדיוק, ולכן הבן אדם, יכול להיות שהוא ילמד לימודים נהדרים וזה נכון, וזה בסדר, ודרך אגב, אני בעד לחשוף הכול.

<יוכבד פנחסי-אדיב: בתיכון צריך ללמוד גם תיאטרון, גם תקשורת, גם טכנולוגיה וגם נגרות וגם ספרות וגם כל דבר.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הנושא הזה אומר, כשאנחנו מדברים על השדרה הזאת של המכללות הטכנולוגיות, קודם כל תשקיעו בהם.

<יוכבד פנחסי-אדיב: צריכה לקום פה ואנחנו אומרים את זה כל הזמן ועוד שנייה אנחנו נלך גם לעשות את זה, צריכה לקום פה מועצה טכנולוגית מתכללת, בדמות מל"ג, שתיקח את המטרייה של כל התהליך הזה, מרמה של הנדסאי שהוא הרמה הגבוהה ביותר ולמטה לתוך שדרת התעשייה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: המועצה הזאת צריכה להיות מתוקצבת לבד, עצמאית לבד, היא צריכה לשבת אצל השר, היא לא צריכה לשבת בתוך משרד.

<יוכבד פנחסי-אדיב: היא צריכה להיות משהו עצמאי, דמוי מל"ג.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אני רק אענה לשולי.

<יוכבד פנחסי-אדיב: לשים את הדברים על השולחן.

<יוכבד פנחסי-אדיב: חברים, יש המון גופים שעוסקים בזה - - -

איילת נחמיאס ורבין: לא, יקירה, יש הרבה אנשים שצריכים לדבר.

איילת נחמיאס ורבין: נכנסה חברתי חברת הכנסת מירב בן ארי, יוכי, בשתי שניות.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אז אני רק אגיד, יש המון גופים היום בעוסקים במה שנקרא הכשרות מקצועיות.

<יוכבד פנחסי-אדיב: משרד הכלכלה עושה את זה, אני לא מצליחה להבין למה, לוקח גוף, נותן איזה שהוא גמול תקציבי ופונה בסוף למכללות והוא בכלל לא יודע שיש מכללות טכנולוגיות שיעשו את זה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הפריטו ועשו כאן בלגן.

<יוכבד פנחסי-אדיב: גם המכרז הידוע, שתדעו לכם, המכללות הטכנולוגיות לא ניגשות למכרז הזה, כי זה מכרז שהוא בעייתי.

<יצחק שחק: הערה לייעול.

<יצחק שחק: אני כלכלן ואני בודק מפעלים ומעריך מאוד מכללות טכנולוגיות.

<יצחק שחק: לא יזיק שאותו צעיר או מבוגר שעובד במכללה ישרת יום אחד במפעל.

<יוכבד פנחסי-אדיב: מצוין, גם אנחנו רוצים.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לכוון לשם, זה ברור.

<קריאה: מי ייקח אותו ליום?

איילת נחמיאס ורבין: רן, אם לא אכפת לך, אני נותנת לך יחד עם משרד האוצר, בגלל שאני חושבת שלכם יש תמונת על, אני אתן לכם לסכם את הדיון היום.

איילת נחמיאס ורבין: יהודה חיימוביץ', מייסד מכון חיימוביץ' ואני מצטערת מראש, יהודה, זה יהיה מאוד קצר.

איילת נחמיאס ורבין: אחריך מירב בן ארי.

<יהודה חיימוביץ': כתבתי את נייר העמדה שנמצא אצל חלק מכם, קלעתי לדעת גדולים בחלק גדול מהדברים, אז אני לא אחזור לשם.

<יהודה חיימוביץ': אני רוצה מילה אחת על הכשרות ואחר כך כמה דוגמאות איך מטפלים בנושא הזה בחו"ל, כי גם מדינות ה-OECD בעצם סובלות מאותם דברים וסוגיות.

<יהודה חיימוביץ': קודם כל צריך לעשות את ההבדל בין ההכשרות, כמו אותו מכרז וכדומה.

<יהודה חיימוביץ': כאשר אני שומע הכשרות ותקציבים להכשרות, אני לא בטוח שזה מחובר לעבודה בתעשייה.

<יהודה חיימוביץ': בדרך כלל כשאנחנו שומעים על המכרזים הגדולים אנחנו יודעים בסוף שיש מישהו שגוזר קופון.

<יהודה חיימוביץ': האם זה ישרת את התעשייה?

<יהודה חיימוביץ': מוטל בספק.

<יהודה חיימוביץ': הדבר השני, יש ירידה, אנחנו יודעים, מחקרים רבים מדברים על הירידה בערך של עבודה ועלייה בערך של כסף עבור הצעירים.

<יהודה חיימוביץ': זאת אומרת אם פעם היה שאדם נכנס לארגון, מפעל, עובד עשר שנים או יותר, היום מחפשים את הכסף ופחות את ה - - - זאת אומרת צריך איזה שהוא שינוי תדמיתי שמתחיל גם בדוגמה האישית, לכן, למשל, אותו שר לשעבר שאמר ש'תשלח את הילד שלך להיות פחח', עושה עוול לכל הנושא הזה.

<יהודה חיימוביץ': פחח רכב זה מקצוע שהוא אמנות בפני עצמה וכל מי שנגע פעם בפחחות יודע ש - - - אנחנו מחפשים תוך כדי זה, בולגריה, מדינה קרובה אלינו, כל תלמיד בכיתה י"ב עובר שם ומקבל מקצוע.

<יהודה חיימוביץ': יש לי שני חברים, אחד היה שר לשעבר במשרד התקשורת, הוא למד בי"ב לנהוג במשאית.

<יהודה חיימוביץ': זאת אומרת אם לא נשארה לו עבודה ולא זה הוא יכול לנהוג במשאית והשני הוא פרופ' לפסיכולוגיה שלמד ריתך.

איילת נחמיאס ורבין: שוב, יהודה, אתה נוגע בנושא שדיברנו עליו, אבל אתגרי התעסוקה של המחר ואיך אנחנו דוחפים את המשק קדימה וכן נותנים הזדמנויות למי שלא יכול להיות רופא.

<יהודה חיימוביץ': בתוך זה, דיברו פה על באר שבע, בבאר שבע תיכון מקיף א' אין מגמה טכנולוגיית מחשבים, שמי שיסיים אותה יוכל להיות ב-8200.

<יהודה חיימוביץ': 8200 יוצר מוביליות חברתית.

<יהודה חיימוביץ': זאת אומרת אנחנו לא רק עוצרים תהליכים, אנחנו עוצרים פריפריות, עוצרים אנשים מלהגיע לאותם מקומות.

<יהודה חיימוביץ': דוגמה קטנה, בתי הבכירה היא קצינה וראש צוות ביחידה הטכנולוגית ב-8200, מציעים לה לעזוב ולקבל 30,000 שקל משכורת.

<יהודה חיימוביץ': מי שבבאר שבע כבר לא יוכל להיות שם.

איילת נחמיאס ורבין: חיים, אני מרצה מחר בפני בוגרות 8200, אני אמסור להם דרישת שלום.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אני מודה לך, יהודה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שההערות שלך היו חשובות.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת מירב בן ארי, אני מוכרחה להגיד לך שאני התרגזתי בשמך פה קודם.

איילת נחמיאס ורבין: לא ממש התרגזתי, אבל - - -

מירב בן ארי: על מה?

איילת נחמיאס ורבין: אני אגיד לך.

איילת נחמיאס ורבין: הרי אנחנו יודעים שבחינוך הטכנולוגי אנחנו עוסקים הרבה מאוד בנושא ההסללה לשעבר, מה שנקרא, שכן תעודת בגרות חשובה, לא תעודת בגרות ואז התחילו לגעת בנושא הנוער בסיכון, עד כמה התעשייה הרבה פעמים יכולה לשמש איזה שהוא אינקובאטור טוב לנוער בסיכון, שזה גם מעולם התוכן שאת הכרת.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני אשמח אם גם תתייחסי לזה בדברים שלך.

מירב בן ארי: תודה, גברתי יושבת הראש.

מירב בן ארי: גם מאוד מתאים לך התפקיד, אני חייבת לפרגן, למרות שהיא יודעת כמה אני אוהבת את היו"ר המכהן.

איילת נחמיאס ורבין: גם אני, אני פה על הכיסא על קוצים, שתדעי.

עפר שלח: איתן הניח את הקוצים אתמול.

מירב בן ארי: גם אני עכשיו ניהלתי את ועדת העבודה והרווחה, החלפתי את אלי אלאלוף.

מירב בן ארי: דיברנו על נושא התמרוקים, היה דיון מאוד טוב ומקצועי.

מירב בן ארי: אבל באמת בקצרה.

מירב בן ארי: קודם כל העניין של הנוער בסיכון.

מירב בן ארי: במקרה ביום ראשון הייתי בכפר זיתים בגליל שזו פנימייה שמראש לוקחת נוער נושר, חרדי יש לומר, ונותנת להם גם את הלימודים, אבל גם מסגרת תעסוקתית של נגרות ומסגרות ועוד מקצוע, אני לא זוכרת, אבל מה שכן, יש שם 0% נשירה מהמקום, כי באמת הנערים מוצאים את עצמם.

מירב בן ארי: זה רק נערים, הם גם לומדים וגם מוצאים מקצוע.

מירב בן ארי: אגב, הולכים איתו אחרי זה, מה שמדהים, היה גם שם 100% גיוס לצבא, לנח"ל החרדי, ובסופו של דבר גם יוצאים עם מקצוע.

<אייל שולי: של משרד הכלכלה.

מירב בן ארי: כן, של משרד הכלכלה, נכון, בית ספר מצוין, וגם פרגנו שם מאוד למשרד הכלכלה בסיור.

מירב בן ארי: וגם בשבוע שעבר, כשהייתי בתפן, גם מכינה, גם של חבר'ה בסיכון.

מירב בן ארי: אני כל כך מתחברת למה שאת אומרת, כי זה בדיוק מכינה אחרת, שסטף מממן, מימון מלא אגב, עכשיו אני יודעת שגם מנסים להביא את המשרד.

<אייל שולי: חצי-חצי.

מירב בן ארי: בצור לבון?

<אייל שולי: כן.

<אייל שולי: אנחנו משתתפים בחצי.

מירב בן ארי: אוקיי, בסדר גמור, מקבלת את התיקון, ובעצם גם כאן אלה אותם חבר'ה בסיכון שהביאו אותם, הכניסו אותם אגב כלוחמים בנח"ל והם משתחררים שנה לפני סיום השירות הצבאי והולכים ולומדים את המקצוע.

מירב בן ארי: זאת אומרת שמה שנקרא המכונה כבר עובדת.

מירב בן ארי: אני אישית, בתור אחת שהגיעה מעשר שנים, לא המצאתי את התחום, אלא הגעתי משם, מעבודה עם נוער בסיכון, אני מודה שכשפתחתי את המרכז שלי בנתניה כל הזמן אמרתי 'לכולם תהיה בגרות' ועם המציאות והירידה של עידן התמימות הבנתי שזה גם בסדר גמור אם נער או חניך שלי יסיים י"ג-י"ד עם מקצוע של מכונאי רכב ולא רק שזה בסדר גמור, להיפך, איך הם אומרים לי היום?

מירב בן ארי: 'מירב, אני עושה הרבה יותר כסף, אני הרבה יותר מאושר בחיים שלי וזה בסדר גם שישל י חצי בגרות, אבל לפחות יש לי את המקצוע ואני מגשים את עצמי'.

מירב בן ארי: לי לקח כמה שנים להבין את זה.

מירב בן ארי: אנחנו היום מבינים שההסללה הזאת, וכל הזמן אני שומעת את הצעקות בוועדות, זה בסדר גמור שילד צעיר לומד מקצוע או עובד בזה.

מירב בן ארי: אתה שומע את שרגא מדבר על זה שיש שכר של 13,000-14,000 שקל ואין עובדים כי כולם רוצים להיות מנהלים וכולם רוצים ללמוד מינהל עסקים או מדעי הרוח ובסופו של דבר הוא לא מגיע עם מקצוע אמיתי לחיים.

מירב בן ארי: אני חושבת שגם אנחנו כחברה עשינו לזה הרבה נזק.

מירב בן ארי: ורק מילה אחת לסיום.

מירב בן ארי: אני שמחה שהגישה שלנו, ושאנחנו שותפים לה מכל הקצוות כאן, היא שהנושא של החינוך המקצועי, נגרם לו נזק עצום בעשר השנים האחרונות, ואני מאוד מאוד שמחה שאנחנו שמים את זה לפתחנו כדי לתקן את העוול שנוצר.

מירב בן ארי: ואני מודה שגם לי לקח זמן.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נציע בסיום הדיון איזה שהיא הצעה שתהיה קונקרטית ותכליתית מתוך תקווה באמת להתחיל להניע משהו.

איילת נחמיאס ורבין: מר נחום גוטנטג, ראש תחום כלכלה, הפורום המשפטי למען ארץ ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: בקצרה, נחום, אני מתנצלת.

<נחום גוטנטג: הערה קצרה בלבד.

<נחום גוטנטג: היושבת ראש פתחה את הדיון בסיפור מוצלח של העלייה של ברית המועצות שנכנסה לתעשייה, ובצדק ציינת את ההצלחה הזאת.

<נחום גוטנטג: חברי הכנסת אמרו שהמקור לגיוס עובדים הם ערבים וחרדים ביחד.

<נחום גוטנטג: אני רוצה לציין משהו אחד, יש מקור נוסף וזה יהודים בגולה, שהם זקוקים גם לתעסוקה, כמו בצרפת, בדרום אמריקה, בצפון אמריקה וגם אליהם אפשר לפנות ולהביא אותם לארץ.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו בוועדה הזאת לא עוסקים בעידוד עלייה לישראל, אבל זאת אוכלוסייה שראוי להתייחס אליה.

מיכל בירן: אבל תמיד מברכים.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק, זו אוכלוסייה שחשוב להתייחס אליה, גם כשהיא עולה לארץ.

איילת נחמיאס ורבין: ענבר אדמון, מעמותת תפוח, בבקשה.

<ענבר אדמון: בשתי מילים על מה שאנחנו עושים.

<ענבר אדמון: אנחנו מאוד קשורים לדיון היום.

<ענבר אדמון: אנחנו פועלים משנת 2000 עד היום לצמצום הפערים הדיגיטליים בין הפריפריה החברתית והגיאוגרפית של ישראל למרכזה.

<ענבר אדמון: מבחינת תכניות ההכשרה של תפוח אנחנו עובדים בקרב אוכלוסיות מאוד מאוד מגוונות, אם זה נשים, חרדים, מיעוטים.

<ענבר אדמון: קודם חבר הכנסת רועי פולקמן דיבר על חרדים, אז כדוגמה קטנה, 1,500 חרדים בחמש השנים האחרונות, בשנה שעברה לבדה נגענו ב-440 חרדים עם 1,150 שעות הכשרה טכנולוגיות.

מיכל בירן: מה הם עושים?

<ענבר אדמון: תכניות ההכשרה שלנו נוגעות גם בהכשרות בסיסיות וגם - - -

<אברהם אמיר: כמה מהם עובדים, מכל הבוגרים?

איילת נחמיאס ורבין: אברהם, הבן אדם היחיד שמותר לו להפריע פה זה אני.

<ענבר אדמון: אחוזי ההשמה של תכניות ההכשרה שלנו עומדות, זה משתנה, על בין 55% ל-75% השמה, שזה אחוזים מאוד יפים.

<ענבר אדמון: דוגמה לתכנית דגל שעכשיו אנחנו עובדים עליה במלוא המרץ היא תכנית הכשרה מתקדמת שאנחנו קוראים לה קוד בלו, שבעצם המודל מתבסס על איזה שהוא one stop shop, זאת אומרת לצד הבנה שיש צורך בהכשרה הטכנולוגית היום יותר ויותר יש הבנה שללא המעטפת של המנטורים וההתנסות והתכנים הנלווים להכשרה זה לא עושה את כל העבודה.

<ענבר אדמון: זה אחד הדברים שאנחנו מקדמים ופועלים לקדם היום בשיתוף פעולה עם משרדים ממשלתיים.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, ענבר.

איילת נחמיאס ורבין: כיוון שאני הולכת לסיים את הדיון, יש לנו תיכף את שדולת כחול-לבן שמתחילה, יחד עם חבריי מירב בן ארי ועפר שלח, יש עוד מישהו שרוצה לדבר חוץ ממי שאמורים לסיים את הדיון, רן מלמד ונציג האוצר?

<יצחק שחק: אפשר הערה אחת שקשורה לחינוך?

איילת נחמיאס ורבין: מאוד בקצרה.

<יצחק שחק: אם יש לנו דוגמה של חינוך זה העלייה מברית המועצות, של מוסר עבודה ואת זה - - -

איילת נחמיאס ורבין: יצחק, אמרנו את זה, תודה רבה לך.

<סיגל אסולין: ברשותך, משהו קטן.

<סיגל אסולין: את אמרת מקודם 'מי שלא יכול', אני חושבת שפה הבעיה שלנו.

<סיגל אסולין: ברגע שאנחנו מגדירים את המקצועות האלה למי שלא יכול, מראש אף אמא לא תתכנן את הילד שלה למקום הזה.

<סיגל אסולין: אם אנחנו נגיד מי שטוב יותר בתחומים כך וכך, אני חושבת שאז נעודד את זה ונקדם את זה.

איילת נחמיאס ורבין: בסדר גמור, אני מקבלת את ההערה ומתקנת את עצמי, אם כך אמרתי, אני לא זוכרת, יכול להיות שאמרתי את זה בצורה לא נכונה, סיגל.

איילת נחמיאס ורבין: תיכף נגיד את הסיכום.

איילת נחמיאס ורבין: אני רק רוצה לשמוע, בבקשה, את רן מלמד ואחריו נציג האוצר ואחר כך נסכם את הדיון הזה.

<רן מלמד: תודה על הדיון המאוד חשוב הזה באמת וחבל שהוא לא נמשך, לא היום יותר, אבל באמת בכלל.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שלשם אנחנו מכוונים, רן.

<רן מלמד: אני קודם כל רוצה להתחיל בלחזק דברים ששרגא ברוש אמר.

<רן מלמד: שר הכלכלה הקודם הקודם בגד בתעסוקה.

<שרגא ברוש: זה היה לפני חודש.

<רן מלמד: הקודם הקודם הקודם, זה שהיום שר החינוך.

<רן מלמד: אני פניתי לשר הכלכלה הנוכחי וביקשתי ממנו להחזיר גם את השם תעסוקה, אז כמובן שתשובה אין וגם מעשה אין.

<רן מלמד: אני מקווה שזה לא יימשך באותה רוח.

<רן מלמד: אבל אני כן רוצה להתייחס לחלק מהדברים שנאמרו פה.

<רן מלמד: אני חושב שכיתה במפעל זה פרויקט מעולה.

<רן מלמד: יצא לי הכבוד להפעיל כיתה במפעל להכשרה של עובדים יוצאי אתיופיה בתחום הצורפות, פה בירושלים, אני מניח ששרגא מכיר, מפעל איוול, הכשרנו כ-40 צורפים, אבל יש עם זה שתי בעיות מרכזיות.

<רן מלמד: הבעיה הראשונה, כשרוצים לקחת אנשים לכיתה במפעל על בסיס קבוע וללמד אותם, כי זה בעיקר לימוד, צריכים לתת להם גם ממה להתפרנס.

<רן מלמד: הבעיה הגדולה, שברגע שאתה נמצא בכיתה במפעל היכולת שלך לקבל הבטחת הכנסה, למשל, מביטוח לאומי, עומדת על 1,500 שקלים.

<שרגא ברוש: לא, אני מדבר על ילדים בגיל תיכון.

<רן מלמד: אבל אני מדבר על כיתה במפעל למבוגרים, שזה פרויקט נפלא.

<רן מלמד: אז בעיה אחת היא שביטוח לאומי לא נותן למי שעושה כיתה במפעל לקבל דמי קיום בסיסיים.

<רן מלמד: אם אתה רוצה להכשיר מישהו שבע או שמונה שעות ביום במשך תקופה של שמונה או תשעה או עשרה חודשים, שזה בעצם הפרויקט של כיתה במפעל המבוגרים, מאוד קשה, כי אנשים צריכים או ללכת לעבוד עבודה נוספת, או במקרה שלנו, אנחנו מצאנו תורמים מחוץ לארץ שמימנו שכר מינימום לחודש לתקופה של שנה לכל תלמיד, דבר שהעלה את הפרויקט לעלות של 1,600,000 שקל.

<רן מלמד: זאת נקודה אחת שצריך לשים עליה את האצבע.

<רן מלמד: הדבר השני זה ההכשרות המקצועיות, שאתם מזמינים את האנשים לעשות.

<רן מלמד: אני לא יודע על איזה הכשרה אתה כיוונת, אבל אם ההכשרות האלה נוגעות לכך שאנשים צריכים לשלם ואחרי זה לקבל החזר מכם, אז יש בעיה.

<רן מלמד: אם זה לא זה, אז מצוין.

<רן מלמד: שני הדברים הקטנים האחרונים שהם חשובים.

<רן מלמד: אנשים מבוגרים או אנשים בוגרים שנכנסים לשוק הזה, שמצליחים להכניס אותם לשוק הזה, לבוא וללמוד ולעבוד בתעסוקה והם בעצם עוברים ממצב של הבטחת הכנסה לשוק העבודה מאבדים את ההטבות שלהם ברגע אחד.

<רן מלמד: אני חושב שפה צריכה להיעשות עבודה מול הביטוח הלאומי כדי להשאיר לאנשים את ההטבות לתקופה מסוימת.

<רן מלמד: אם דיברו פה על מוסר עבודה ואם דיברו פה על דברים נוספים, כדי שתקל עליהם הדרך להשתלב.

<רן מלמד: הדבר האחרון נוגע ל-45 פלוס.

<רן מלמד: עפר שלח הזכיר את הפעולה החינוכית לצעירים של פולקסווגן, אני אדבר על המפעל למבוגרים של ב.

<רן מלמד: מ.וו, שבמקום לפטר עובדים מבוגרים התאים את קו הייצור כך שהם יוכלו להמשיך לעבוד והיום הקו הזה הוא אחד הרווחיים ביותר של ב.מ.וו.

<רן מלמד: אני חושב שזה אחד הדברים שצריך ללמוד ואני מציע, אם את תרצי לקבל הצעת חוק, וגם אתה, עפר, להקים קרן ממשלתית לעידוד מעסיקים להעסקת עובדים בתעשייה.

עפר שלח: אני רק מוחה על הגדרת 45 פלוס כמבוגרים.

איילת נחמיאס ורבין: גם אני, בעיקר משום העובדה שבעוד שלושה חודשים אני בת 46.

<רן מלמד: אני לא רואה את המילה מבוגר כמילת גנאי, מגילי, כבן 55.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת מקלב, בקצרה, ואז דניאל יסיים את הדיון ואנחנו נסכם.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: רק ממש בדקה.

אורי מקלב: אני לא הייתי בכל הדיון, אבל אני רוצה להגיד לכם שאני מקיים דיון בעוד כשעה בוועדת המדע שהכותרת שלו הוא 'חינוך מקצועי טכנולוגי', כשמדובר על בתי ספר שמשלבים נוער חרדי, נוער נושר.

אורי מקלב: אלה בתי ספר שקיימים כבר הרבה שנים ואני מקיים את הדיון בעקבות הקשיים שיש להם, שלא הכול ורוד.

אורי מקלב: בתי ספר שהבוגרים שלהם משתלבים בעבודה, בחשמלאות ובעוד דברים מקצועיים, בסופו של דבר הם עומדים בפני סגירה, מספטמבר הם לא קיבלו שום תקציב.

אורי מקלב: אמנם זה לא קשור למשרד הכלכלה, אלא למשרד החינוך, אבל בתי הספר האלה נתקלים בקשיים מאוד מאוד גדולים, הם לא יכולים להחזיק את עצמם.

אורי מקלב: כך שלא הכול ורוד, עוד לפני שאנחנו מדברים אחרי זה על שילוב ובאמת לדרבן ולתמרץ בתי ספר שיכשירו תלמידים, כשבתי הספר האלה הם בסכנת סגירה.

אורי מקלב: יש לנו עוד הרבה מה לעשות, עוד בתחילת הדרך.

אורי מקלב: עוד לפני שאנחנו מדברים על שיפור ועל הגדלת הדברים בתי הספר קיימים שהתרחבו מאוד עומדים בפני סגירה, מספטמבר הם לא מקבלים תקציב.

אורי מקלב: מישהו יכול להגיד איך אפשר להקים בית ספר כזה שמספט

אורי מקלב: מבר לא מקבל תקציב?

אורי מקלב: לכן צריכים, במסקנות, גם לתגבר את החזקת בתי הספר במסגרות האלה, לחזק אותם.

איילת נחמיאס ורבין: מאה אחוז.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.

איילת נחמיאס ורבין: דניאל סוצ'י, משרד האוצר, וסיכום דיון.

<דניאל סוצ'י: אני אשתדל לענות פה על מרבית הדברים.

<דניאל סוצ'י: קודם כל לגבי ההכשרות המקצועיות, אז כמו ששולי אייל התחיל להסביר, כן במסגרת תקציב 2016 חלה הרחבה מאוד משמעותית בהכשרות, אם זה בשוברי הכשרה מקצועית, אם זה בפרויקט, לצערי, איש ההתאחדות שהלך, של 45 מיליון שקלים שמיועדים להכשרות בשיתוף מעסיקים, שחלקם מיועדים להכשרות ספציפיות עם התאחדות התעשיינים.

<דניאל סוצ'י: זה מתקשר גם למה ששרגא אמר קודם לגבי בתי ספר לנוער.

<דניאל סוצ'י: גם הוחלט על הקמת שלושה בתי ספר לנוער בשיתוף מפעלים, שניים בקטרפילר ואחד עם מנועי בית שמש, מתוך הבנת הקשר בין המפעל, לחבר את בתי הספר שיישבו בתעשייה.

<דניאל סוצ'י: לגבי סוגיית המכללות הטכנולוגיות.

<דניאל סוצ'י: היו לנו מספר ישיבות לפני מספר חודשים עם נציגי המכללות, בשיתוף מנכ"ל האוצר.

<דניאל סוצ'י: הוחלט שם כן לתת איזה שהוא פתרון מיידי נוכח הבנת המצוקה הכלכלית של המכללות ולבחון את הסוגיה לטווח הארוך, כשהתחייבנו במסגרת 2017 לראות איך אפשר בשיתוף עם המכללות לתת פתרונות מיידיים שם.

<יוכבד פנחסי-אדיב: זה פלסטר רק לשנה, זה לא משהו שמקדם קדימה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: זה פלסטר השנה, עד יוני 2016, לא מעבר.

<דניאל סוצ'י: נכון, אמרתי, זה בדיוק מה שהתכוונתי להגיד, ומ-17' וצפונה - - - לגבי שיתופי פעולה שהתייחסו פה.

<דניאל סוצ'י: אנחנו רואים חשיבות.

<דניאל סוצ'י: לא דיברו על זה, אבל קיים צוות אקרדיטציה שיקדם את המלצותיו ממש בתקופה המיידית, שבו כן נועד, ואני מאוד מתחבר למה שאת אמרת, לחבר בין חינוך לבין כלכלה, בין הצבא שהוא גורם מאוד חשוב ולהכיר בין המערכות האלה, כי לא יכול להיות שמישהו מסיים הכשרה כטכנאי מטוסים והוא צריך לעשות את ההכשרה מאפס, זה ברור לכולם.

<דניאל סוצ'י: שני דברים אחרים.

<דניאל סוצ'י: האחד, לגבי אוכלוסיות ייעודיות.

<דניאל סוצ'י: רציתי לפנות פה, אני חושב שזה משהו שכולנו היינו צריכים לפנות פה, לתעשיינים, לאיגוד בתי המלאכה ולמעסיקים נוספים, זו האוכלוסייה המשמעותית ביותר שהולכת לגדול בגילאי עבודה במשק ואנחנו צריכים גם את עזרתם להירתם לנושא הזה.

<דניאל סוצ'י: ודבר אחרון, לגבי כל הסוגיה, זה מתקשר גם להכשרות וגם למכללות, ברגעים אלה התחילה ועדה אצל מנכ"ל האוצר, שלקח את הנושא על אחריותו, לוועדת פריון, לראות איך באמת אפשר לשפר את ההכשרות, מה אפשר לעשות עם זה וגם לגבי המכללות.

איילת נחמיאס ורבין: תתחילו מזה שתחשבו מראש על מה היא תעשייה מייצרת פריון, כמו למשל המהלך שעשה אורי אריאל באימוץ הפודטק, שאראל מרגלית הוא המנוע מאחורי זה, זה לחשוב מראש מה היא תעשייה מייצרת פריון.

איילת נחמיאס ורבין: זה אחד הדברים שלדעתי, אם מותר לי, משרד האוצר ומשרד הכלכלה לא מסתכלים וחייבים להסתכל קדימה מה היא תעשייה שיכולה לייצר פריון ולשם, לדעתי, לכוון.

איילת נחמיאס ורבין: ואני באמת מברכת על המהלך.

איילת נחמיאס ורבין: אני רבה כל כך הרבה פעמים עם שר החקלאות שיש לי הזדמנות לברך אותו על החלטה נכונה.

איילת נחמיאס ורבין: הדיון הזה, צריך להגיד, הוא דיון מאוד מאוד מורכב ואני אומרת את זה לכולם כאן, כי באמת התחושה היא שכולם מבינים את עומק הבור, אבל לא באמת זורקים חבל הצלה אמיתי לחינוך המקצועי והטכנולוגי.

איילת נחמיאס ורבין: אני שמחה, אגב, להגיד, הייתי די מזמן בעמל הולץ, בטקס קבלת שוחרים ושוחרות חדשים, ראיתי שם כמעט מחצית בנות, ילדות קטנטנות כאלה בנות 14 בתוך השק הזה של המדים שנותנים להם שם, מגיעות מכל קצווי הארץ, פשוט בלתי רגיל לראות, הולכות ללמוד מקצועות טכנולוגיים.

איילת נחמיאס ורבין: הצבא, וחבל במובן הזה אולי שלא היה פה נציג של הצבא, כי הצבא מאוד מאוד שותף למהלכים האלה ולדיון הבא אולי שנעשה בעניין צריך לזמן את הצבא, וזאת ברכה גדולה האופן שבו הצבא מתנהל בהקשר של התעשייה.

<אייל שולי: אפרופו, אפילו על מקצוע לחיים שהם השיקו, וכולכם אולי ראיתם את זה עכשיו בתקשורת, בינתיים היחידים ששמו שם כסף זה משרד הכלכלה, הצבא עצמו לא הצליח להוציא כסף על העניין.

איילת נחמיאס ורבין: אז יכול להיות שגם לזה צריך לתת את הדעת, אבל בסוף המשימה של הצבא היא לשמור על בטחון המדינה והמשימה של משרד הכלכלה היא לדאוג לתעסוקה העתידית ולהכשיר, ולכן, תסלח לי, אני מודה לכם וזה חשוב, אבל זו בעיניי המשימה שלכם.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שצריך להקים צוות בין משרדי, מנהלת הוועדה, בהשתתפות נציגי משרד הכלכלה והתעשייה, משרד החינוך, עם התאחדות התעשיינים, לראות איך אנחנו מייצרים שיח מתמשך על הדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני סומכת עלייך שאת תקבעי דיון המשך לדבר הזה אחרי שיהיה צוות בין משרדי כזה, גם משרד האוצר, לדעתי, צריך להיות שותף במהלך הזה.

איילת נחמיאס ורבין: בעצם לדווח לנו בכתב מדי רבעון - - -

<לאה ורון: לא, צריך להטיל על זה על משרד הכלכלה.

<לאה ורון: אולי הנציג של משרד הכלכלה, בסיוע שלנו, בסיוע של הוועדה, אבל הוא זה שצריך לעמוד בראש הצוות הזה, לגייס את - - -

איילת נחמיאס ורבין: נכון, אני מקבלת את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מרגישה שנעשים הרבה דברים והם לא נעשים בצורה מתואמת, הם לא נעשים בצורה של כלים שלובים.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהתחום הזה חסר את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת שתקימו צוות בין משרדי כזה, שתדווחו לנו, אם אפשר מדי רבעון, איך אתם התקדמתם בנושא הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהעובדה שבסוף משרדי הממשלה לא מסונכרנים ביניהם זה מזיק למטרה וברור לי שאתה נחוש שיהיו עובדים לתעשייה הישראלית, אבל זה לא מספיק לדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להציע שלושה דברים מהותיים, איך אנחנו באמת מכשירים ומשלבים בתעשייה גם יוצאי צבא, גם חרדים, גם ערבים, גם מובטלים, גם מי שנפלט ממעגל העבודה מעל גיל 40, שהזכרתי את זה קודם, וגם תושבים חוזרים וגם עולים חדשים, מכל מיני מדינות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נשענים באמת הרבה שנים על העלייה מברית המועצות הישנה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת ששמענו פה לא מעט על איך מנסים להעלות את קרנה של התעשייה ואני באמת רוצה לברך אתכם ולעודד על כך.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שבסך הכול אנחנו יצאנו עם כמה תובנות מה עובד יותר טוב ומה עובד פחות טוב.

איילת נחמיאס ורבין: ואברהם, אני שמעתי את מה שאתה אמרת, שלא תחשוב.

איילת נחמיאס ורבין: רק עוד מילה אחת, אני חושבת שהגיעה השעה לבחון שני דברים, אחד מהם אתה הערת, שולי, זה על הנושא של דמי אבטלה שלא מקבלים בתקופת הכשרה.

איילת נחמיאס ורבין: כבר רתמתי לעניין הזה את חבר הכנסת רועי פולקמן במהלך הישיבה.

איילת נחמיאס ורבין: והדבר הנוסף, יכול להיות שאנחנו צריכים, לפחות לתקופה מסוימת, כהוראת שעה, לקבוע את התעשייה כעבודה מועדפת לחיילים.

איילת נחמיאס ורבין: הרבה שנים אני ניגשת לדבר הזה, יכול להיות שיהיו אנשים שגם יתאהבו בתעשייה וזו תהיה עוד דרך - - -

<רן מלמד: היא עבודה מועדפת.

איילת נחמיאס ורבין: בכל מפעל?

איילת נחמיאס ורבין: לא בכל מפעל.

<אייל שולי: זו עבודה מועדפת.

איילת נחמיאס ורבין: שולי, בוא ניכנס לדבר הזה, אני אשמח לדבר איתך על זה, זה בפירוש לא בכל מפעל ולא בכל תחום.

איילת נחמיאס ורבין: בואו נעשה את זה, בסדר?

איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד מודה לכם על הבוקר הזה, הישיבה הסתיימה.