ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 280, 2016-02-17 09:40

משה גפני: בוקר טוב.

משה גפני: אני פותח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: אנחנו עוסקים היום באישור לפי סעיף 59ב(ח) לחוק החברות הממשלתיות, התשל"ה-1975 לדרך הפרטת חברת פרזות – חברה ממשלתית עירונית לשיכון ירושלים בע"מ ואישור לפי סעיף 10 לאותו חוק להשקעה בחברת עמידר – החברה הלאומית לשיכון בישראל בע"מ.

משה גפני: רק הסעיף שעומד על סדר היום הוא מסובך וארוך.

משה גפני: נמצא אתנו אורי יוגב, מנהל רשות החברות הממשלתיות.

משה גפני: בבקשה, הבמה לרשותך.

<אורי יוגב: לגבי מהלך של פרזות, המילה הפרטה כתובה בחוק אבל הכוונה היא לבטל מהלך קודם מלפני שנים שלא צלח של פירוק פרזות, החלטה שהייתה לפני חמש, שבע שנים ונתקעה.

<אורי יוגב: היא נתקעה כי הייתה התנגדות מאוד גדולה של מבקר המדינה, של אנשים בחדר הזה לדעתי, ומהרגע ששר האוצר הנוכחי הגיע נוכח שהפתרון הקודם לא אפשר קנייה של דירות לדיור ציבורי בירושלים במלוא הסכום שנמצא בקופת החברה.

<אורי יוגב: יש 130 מיליון שקלים בחברה.

מיקי רוזנטל: מאה ושלושים מיליון.

<אורי יוגב: נכון, מאה ושלושים מיליון שקלים.

<אורי יוגב: הפתרון הקודם, חלק מהסכומים היו אמורים לעבור לפעילויות רווחה אחרות בירושלים ולא הכול לדיור ציבורי.

<אורי יוגב: לכן ניסינו לארגן פתרון אחר.

<אורי יוגב: הפתרון שנמצא על השולחן דרש גם תמיכה של כל שחקני האוצר מלשכת השר, חשב כללי ואגף התקציבים שיגיע לכאן בעוד מספר שבועות באיזושהי העברה תקציבית לעירייה שהיא משלימה למהלך, משרד השיכון כמובן, עיריית ירושלים, פרזות, ההנהלה והוועד שנמצאים כאן ויתייחסו, וכמובן עמידר שהייתה צריכה להיות מוכנה לקלוט את כל האירוע.

<אורי יוגב: ההחלטה הזאת היא אחת ההחלטות, לא האחרונה, הקריטיות כדי להשלים.

משה גפני: על כמה כסף מדובר?

<אורי יוגב: אין כאן כסף בכלל.

משה גפני: אמרת שתגיע לכאן העברה תקציבית.

<אורי יוגב: אני אסביר.

<אורי יוגב: במהלך שיש היום אין כסף.

<אורי יוגב: מניות של המדינה בעמידר מועברות לחברה ממשלתית בבעלות מלאה.

<אורי יוגב: זה אירוע לא כספי אבל הוא אירוע שמאפשר את השלב הבא שבו העירייה גם יוצאת מהחברה – היום לעירייה יש שלושים אחוזים בחברה והיא תעביר את המניות לעמידר – ובעצם פרזות תישאר חברה פעילה.

<אורי יוגב: זה מבטל את הפירוק שתוכנן והיא מיד תיכנס לרכש דירות בשני שלבים, מעל 55 מיליון שקלים ובהמשך באופן אוטומטי את כל ה-130 מיליון שקלים.

משה גפני: מה יהיה בהעברה התקציבית?

<אורי יוגב: אני עונה.

<אורי יוגב: בהסדר הקודם פרזות הייתה אמורה לשלם 35 מיליון שקלים לעיריית ירושלים.

<אורי יוגב: זה בוטל.

<אורי יוגב: בעצם אגף התקציבים הסכים להעביר לעיריית ירושלים – כמובן כפוף לדיון נפרד שאתם תעשו אל ההעברה התקציבית ההיא – 35 מיליון שקלים במסגרת מענק הבירה למטרות דומות לאלה - - -

אורלי לוי אבקסיס: מתוך הכספים של הדיור הציבורי?

משה גפני: רגע, בקושי הגעת.

משה גפני: תגידי בוקר טוב.

אורלי לוי אבקסיס: בוקר טוב אדוני היושב ראש.

משה גפני: אני לא מצליח להבין.

משה גפני: מה הקשר של ההעברה התקציבית לעיריית ירושלים - - -

אורלי לוי אבקסיס: קופה קטנה.

משה גפני: מה הקשר לנושא הזה של העברת המניות לחברת עמידר.

משה גפני: מה הקשר?

משה גפני: צריך לתת לעיריית כסף, בסדר, יבוא לדיון ונדון בזה.

<אורי יוגב: זה הקשר.

<אורי יוגב: זה כל הקשר.

מיקי רוזנטל: אנחנו מנסים להבין מה התמורה.

<אורי יוגב: לא.

<אורי יוגב: אני מסביר.

אורלי לוי אבקסיס: לוקחים מהעניים כדי לממן את מענק הבירה.

אורלי לוי אבקסיס: זה נראה לכם הגיוני?

משה גפני: חברת הכנסת אורלי לוי, יש לי בקשה אליך כי אחרת יגידו שמה שאת אומרת נגד, זה לא רציני כי את לא יודעת את העובדות.

משה גפני: הוא מציג קודם את העובדות.

אילן גילאון: גם חושבים שכל האנשים מהפריפריה מתנהגים כך.

אורלי לוי אבקסיס: בושה וחרפה לחברי הכנסת שכך הם נראים.

משה גפני: שמתי את הנושא הזה על סדר היום ואני רוצה למצות מקצועית את העניין.

משה גפני: רוצים אחרי כן לדבר על דברים אחרים, בבקשה, אבל קודם כל אני רוצה לדעת מקצועית על העניין.

<אורי יוגב: אני אסביר ולא אני הוא זה שיכול ומתכוון להציג את ההעברה התקציבית שאתם לא מאשרים עכשיו.

משה גפני: למה העלית את זה?

<אורי יוגב: אני מסביר את הקשר כי אני חושב שאתם צריכים להבין את ההקשר.

<אורי יוגב: ההקשר אומר שיש כוונה של האוצר, של אגף התקציבים, להזרים 35 מיליון שקלים מתקציב המדינה, לא מכספי הדיור הציבורי ולא משום דבר.

<אורי יוגב: הכוונה המקורית, הסיבה שהפירוק נכשל הייתה שרצו להוסיף 35 מיליון שקלים מכספי פרזות לצרכים אחרים, גם חברתיים וחלקם יפים וטובים, אבל לא רלוונטיים לאותם 130 מיליון שקלים.

<אורי יוגב: לכן אגף התקציבים הסכים להזרים 35 מיליון שקלים לעיריית ירושלים, לאותן סט מטרות חברתיות עליהן סוכם בעבר, מה שסייע לעיריית ירושלים להגיד, או.

<אורי יוגב: קיי, לא מעניין אותנו לקבל את הכסף דווקא מכספי הדיור הציבורי, לא אכפת לנו לקבל את הכסף מתקציב המדינה.

מיקי רוזנטל: התמורה, אם הבנתי נכון, זה השווי של עיריית ירושלים בחברת פרזות, יתקבל מהממשלה כתשלום אחר עד שתוותר על מניותיה.

מיקי רוזנטל: הבנתי?

<אורי יוגב: כן, אבל אני אומר שאף אחד אף פעם לא עשה הערכת שווי.

<אורי יוגב: היה איזשהו דיל לפני כשבע שנים.

אילן גילאון: עיריית ירושלים הייתה מוכנה לשלם כסף כדי להיפטר מזה.

מיקי רוזנטל: לא משנה.

מיקי רוזנטל: זה הדיל.

<אורי יוגב: אני לא אומר.

<אורי יוגב: היה הסכם פירוק ישן בו עיריית ירושלים הייתה אמורה לקבל לסט מטרות 35 מיליון שקלים, בא אגף התקציבים ואמר שייתן לה את ה-35 מיליון שקלים שלא על חשבון הכסף - - -

מיקי רוזנטל: בתמורה הם מוותרים על מניותיהם.

<אורי יוגב: אז הם יוצאים מהמגרש.

<אורי יוגב: כן.

<אורי יוגב: ההחלטה כאן היא לא על החלק של היציאה של העירייה מהמגרש אלא על ההעברה של המניות של המדינה לעמידר.

מיקי רוזנטל: את זה הבנו.

משה גפני: שתי שאלות לפני שאתה ממשיך.

משה גפני: האחת, עיריית ירושלים, לא אכפת לה מהעניין הזה של הדיור הציבורי?

<אורי יוגב: אכפת לה מאוד.

<אורי יוגב: היא מאוד רוצה.

משה גפני: זה כמו שמישהו רוצה והוא יוצא מזה.

משה גפני: השאלה השנייה היא איזה אינטרס יש לאגף התקציבים לשלם על זה כסף.

משה גפני: מה הוא מרוויח מזה?

משה גפני: מה אכפת לו מי מנהל את זה?

<אורי יוגב: אני אענה לשתי השאלות.

<אורי יוגב: לעיריית ירושלים, והם יוכלו לומר את זה בעצמם, מאוד אכפת.

<אורי יוגב: עיריית ירושלים מאוד מעוניינת בדיור ציבורי בירושלים והיא הגיעה למסקנה כבר בעת הפירוק שהבעלות בחברת פרזות לא תורמת להם דבר וחצי דבר בעזרה לתחום של פיתוח הדיור הציבורי בירושלים.

<אורי יוגב: לכן הם הסכימו לפתרון של הפירוק.

משה גפני: למה נותנים להם כסף?

משה גפני: אם אין כלום, למה צריך לתת להם?

<אורי יוגב: עיריית ירושלים כמובן מעדיפה לקבל דיור ציבורי ועוד דירות נ"ר וכל מיני דברים חברתיים אחרים מאשר לקבל רק דיור ציבורי.

<אורי יוגב: כבר נתנו להם את זה לפני שבע שנים.

משה גפני: עיריית ירושלים.

אורלי לוי אבקסיס: לפני כן, יש לי שאלה שאולי הם יוכלו לענות גם עליה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לדעת אם יורד כסף מתקציב תחזוקת הדיור, כן או לא.

אורלי לוי אבקסיס: ואם כן, מה המנגנון שמבטיח שהכסף יחזור לדיור הציבורי.

משה גפני: זאת שאלה אליהם ולא אל עיריית ירושלים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה ייעוד הכספים של עיריית ירושלים ומה עושים ב-45 מיליון שקלים כדי להבטיח שזה אכן ילך למקומות הנכונים?

משה גפני: בבקשה, תציגי את עצמך לפרוטוקול ותעני בקצרה על השאלות שנוגעות לעיריית ירושלים.

<דורית ירחי: אני מנהלת את לשכת התאגידים והחברות בעיריית ירושלים.

<דורית ירחי: לעניין היעדים של עיריית ירושלים בקשר לשאלת פרזות, אנחנו מזה שנים דוגלים בעמדה שכל הכסף שיש בקופת פרזות צריך לשמש את הדיור הציבורי.

<דורית ירחי: זאת הייתה עמדתנו אפילו בתקופה שהחלטת הממשלה הייתה שרק חלק מהכסף ישמש את הדיור הציבורי.

<דורית ירחי: לכן אני בהחלט חוזרת ואומרת שהמטרה שלנו היא שכל הכסף ישמש את הדיור הציבורי.

<דורית ירחי: מה אנחנו עומדים לעשות עם הכספים שנקבל.

משה גפני: לא.

משה גפני: תעני לשאלות.

משה גפני: סיסמאות גם אני יודע.

<דורית ירחי: אני עונה.

משה גפני: תעני על השאלות כי אני רוצה למקד את זה.

משה גפני: הדיון לא יהיה ארוך ואני רוצה שנצא מכאן, אם אנחנו מחליטים מה שמחליטים, כשאנחנו יודעים את העובדות.

משה גפני: זה שאתם בעד דיור ציבורי, כל הכבוד, מגיע לכם פרס ישראל.

מיקי רוזנטל: לא מגיע.

משה גפני: מה אכפת לך?

משה גפני: לא בהומור, אני שואל עכשיו באמת.

משה גפני: עד עכשיו היה בהומור ועכשיו אני שואל.

משה גפני: אני רוצה לדעת.

משה גפני: אם אכן כוונת

משה גפני: כם שצריך לדאוג לדיור הציבורי בירושלים, למה אתם מוותרים על המניות שלכם בחברה שעוסקת בדיור ציבורי?

<דורית ירחי: אני אשיב לשאלה.

<דורית ירחי: הדיור הציבורי, חל בו שינוי בעשור וחצי האחרונים וכתוצאה מהשינויים האלה – זה חלק ממדיניות הממשלה וזה לא קשור לעירייה – מכרו את החלק הארי של הדירות שהיו מצויות בבעלות או בניהולה של חברת פרזות.

<דורית ירחי: הגענו למצב שיש חברה שהיא מנהלת מספר די קטן של דירות והמדיניות בכלל היא שזה לא דבר יעיל.

<דורית ירחי: כרגע הדירות האלה יעברו לניהולה של הממשלה במסגרת חברה שזאת ההתמחות שלה.

<דורית ירחי: מצד שני, יש לנו מדיניות בתוך העירייה שאין לנו אינטרס ששני תאגידים עירוניים יעסקו באותה מטרה.

<דורית ירחי: לכן אנחנו לא סבורים שיש יתרון בכך שיהיו שתי חברות שיעסקו באותו דבר.

משה גפני: מה אתם הולכים לעשות עם הכסף?

משה גפני: יש לכם מדיניות שלא יהיו שתי חברות אלא חברה אחת, בהתאם למדיניות שלכם לעודד את הדיור הציבורי.

משה גפני: לא כל כך הבנתי אבל לא נורא, זה בגלל שלא למדתי ליבה.

אילן גילאון: אולי פעם תלמד ליבה?

מיקי רוזנטל: שב אתי חמש דקות.

מיקי רוזנטל: זה לא עניין גדול, הליבה.

אילן גילאון: גם הוא וגם אני יכולים ללמד אותך את כל הליבה על רגל אחת.

משה גפני: השאלה השנייה.

משה גפני: אם תבואי ותגידי - אם לא נעים לך להגיד את זה, אל תגידי - שאתם פשוט ניצלתם את הנושא הזה ולקחתם עוד כסף מהממשלה כי אחרת אני לא כל כך מבין מה הכסף משחק כאן.

משה גפני: המדיניות שלכם היא שתהיה חברה אחת.

משה גפני: רשות החברות הממשלתיות עושה את מה שאתם מבקשים, אבל למה מגיע לכם כסף?

משה גפני: אני בעד לתת לכם כסף, אני יכול לתת לכם תירוצים אחרים.

משה גפני: אם זה תירוץ, אל תעני.

משה גפני: אם זה לא תירוץ, תעני.

מיקי רוזנטל: אם זה לא תירוץ, אני אמשיך את השאלה.

מיקי רוזנטל: אתם הרי ישבתם בדירקטוריון של פרזות ולמה את הכסף שהתקבל ממכירת הדירות לזכאים לא קניתם בו דיור ציבורי חדש?

אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לך למה.

אורלי לוי אבקסיס: רשות החברות ועיריית ירושלים מונעים את התכנסות הדירקטוריון כדי לקבל את ההחלטה.

יצחק וקנין: תשאל על הממשלה שלא עושה את זה.

מיקי רוזנטל: תכף נגיע לממשלה, אבל לעירייה הייתה עמדה.

מיקי רוזנטל: אנחנו רוצים להבין את העמדה של העירייה.

משה גפני: העירייה, בבקשה.

משה גפני: את לא חייבת לענות על השאלה כי אם זה תירוץ, זה לא נורא.

<דורית ירחי: אני יכולה להשיב.

<דורית ירחי: ראשית כל, אני רוצה לפרט מה אנחנו עומדים לעשות עם הכסף התוספתי שאנחנו עומדים לקבל.

<דורית ירחי: 22 מיליון שקלים מתוך ה-35 מיליון שקלים, הולכים לסיד מאני, לפרויקט מאוד מאוד חשוב שהוא דיור ציבורי לקשישים נזקקים שגרים היום בבית אליסיה שהוא לא ראוי לשימוש לפי התקנות של משרד הבריאות ולכן אנחנו צריכים לפנות את הדיור המוגן לקשישים שם ולבנות אגף חדש בקרקע שנמצאת במקום אחר, בה כבר יש דיור מוגן לקשישים נזקקים.

<דורית ירחי: יש חפיפה בין מרבית האנשים האלה שלצערנו מגיעים למקום הזה ואלה אנשים שבכל מקרה עומדים בקריטריונים של הדיור הציבורי.

<דורית ירחי: עלות הפרויקט הרבה יותר גבוהה מ-22 מיליון שקלים והוא בא ממקורות תקציביים אחרים - מהכסף שנקבל עבור הפינוי ועל הקרקע עליה אנחנו עומדים למכור, מכספים של תרומות, של קרן ירושלים.

אורלי לוי אבקסיס: פינוי-בינוי?

אורלי לוי אבקסיס: כלומר, דירות של דיור ציבורי שאתם הולכים למכור?

<דורית ירחי: לא.

<דורית ירחי: אני מדברת על הפרויקט של הקשישים.

אורלי לוי אבקסיס: לא דירות של דיור ציבורי.

<דורית ירחי: אנחנו מפנים בניין בבעלות העירייה שמיועד לא לדיור הציבורי אלא לקשישים שהם זקוקים.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא מה מיועד.

אורלי לוי אבקסיס: מה התפקוד שלו היום, של אותו בניין?

<דורית ירחי: אותו בניין, יש לו את אותו תפקוד.

<דורית ירחי: הוא משמש דיור מוגן לקשישים לא במסגרת הדיור הציבורי אלא במסגרת משרד הבריאות.

<דורית ירחי: הבניין היום אינו ראוי לשימוש לפי התקנות של משרד הבריאות ואנחנו חייבים לפנות אותו.

<דורית ירחי: הקרקע בבעלות העירייה ואנחנו עומדים לפנות אותו, למכור את הקרקע ולבנות עוד אגף על קרקע אחרת בבעלות העירייה ואנחנו נשתמש ב-22 מיליון השקלים שנקבל בהחלטת הממשלה בנושא פרזות כדי להתחיל את התהליך.

אורלי לוי אבקסיס: כן יורד כסף מהכספים של פרזות ומועבר אליכם.

<דורית ירחי: לא פרזות.

משה גפני: העברה תקציבית ממשלתית.

אורלי לוי אבקסיס: זה בתמורה לכך שהם יוותרו.

אורלי לוי אבקסיס: בסדר.

משה גפני: כן.

משה גפני: זה מה ששאלתי.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני מודה לך.

משה גפני: מה עם יתרת הכסף?

<דורית ירחי: ביתרת הכסף אנחנו רוצים להשתמש בפרויקטים ברחבי העיר באזורים בהם יש את הדיור הציבורי, הבניינים של הדיור הציבורי, שמן המפורסמות, השטחים הציבוריים בתוך הבניינים – חדרו המדרגות, יש שם בעיות של חשמל, של מים, סכנת נפשות – אנחנו עומדים להשתמש בכסף הזה בתיאום עם משרד הבינוי והשיכון כדי לשקם את הבניינים האלה.

משה גפני: זה כל הכסף עליו מדובר אתו אתם הולכים גם לפרויקט של הקשישים וגם לדיור ציבורי ברחבי העיר, לשפץ את חדרי המדרגות.

<דורית ירחי: יש עוד מיליון שקלים שהם סיוע בשכר דירה למצבי חירום, לנזקקי הדיור הציבורי שאין להם דירות.

משה גפני: אבל את זה עושה הממשלה.

<ליליאנה סירקיס: אני עובדת סוציאלית באגף הרווחה בעיריית ירושלים.

<ליליאנה סירקיס: מיליון השקלים מיועדים למצבי חירום שלא זכאים לסיוע בשכר דירה ממשרד השיכון.

<דורית ירחי: זה מה שאנחנו עומדים לעשות עם הכסף.

משה גפני: יש דבר כזה?

אורלי לוי אבקסיס: כן.

אורלי לוי אבקסיס: יש.

אורלי לוי אבקסיס: יש רשימה ארוכה.

יצחק וקנין: משפחה שמכרה את הבית שלה, הייתה בעלת דיור והיום היא חסרת דיור.

אורלי לוי אבקסיס: העלו את הקריטריונים ואנשים נדחקו החוצה.

משה גפני: משרד השיכון, יש מצבי חירום כאלה שהעובדת הסוציאלית מעיריית ירושלים מדברת עליהם והם לא עומדים בקריטריונים ואתם לא נותנים להם מענה?

אורלי לוי אבקסיס: הם לא נותנים.

משה גפני: אני פניתי למשרד השיכון במהלך כל השנים וגם לאחרונה לגבי מקרי חירום כאלה.

משה גפני: האם לא הגיע הזמן שמשרד השיכון ייתן מענה ולא שעיריית ירושלים תקבץ נדבות מאגף התקציבים?

משה גפני: אתם משרד ממשלתי שמטפל בזה.

<אורי בר חיים: מנהל אגף נכסים וחברות.

<אורי בר חיים: אם אפשר עוד פעם לחזור על השאלה כי פשוט לא הקשבתי לה.

משה גפני: אמרה העובדת הסוציאלית ליליאנה סירקיס שמיליון שקלים יהוו העברה מאגף התקציבים לעיריית ירושלים תמורת השתתפות בשכר דירה במקרי חירום בהם אתם לא נותנים את הסיוע.

<אורי בר חיים: שלא עומדים בקריטריונים.

משה גפני: שלא עומדים בקריטריונים.

משה גפני: עיריית ירושלים, גם היא גוף ציבורי, גוף שלטוני, ואם הוא נותן את הכסף הזה, הוא יכול מבחינה חוקית לתת ואם הוא יכול לתת מבחינה חוקית, למה צריך להשתמש במיליון השקלים האלה ולמה שמשרד השיכון לא ישב לחשיבה מחודשת בנושא?

משה גפני: אני פניתי לגבי הרבה מקרי חירום כאלה ולפעמים קיבלתי.

אורלי לוי אבקסיס: אני כל יום פונה אליהם.

משה גפני: פונים אלי אנשים ואני פונה אליכם, לפעמים אני מקבל סיוע ולפעמים לא.

משה גפני: למה לא הגיע הזמן?

משה גפני: הרי מה זה מקרה חירום?

משה גפני: מקרה חירום, יכול להיות זוג קשישים או יכול להיות זוג צעיר שלא עומד בקריטריונים הרגילים הסטנדרטיים והוא ברחוב.

משה גפני: האם לא הגיע הזמן שיהיו מקרי חירום כאלה במשרד השיכון בלי הטובות של אגף התקציבים שמעבירים לעירייה כספים?

<אורי בר חיים: במשרד הבינוי והשיכון יש ועדת חריגים בדיוק למקרים כאלה.

משה גפני: את זה אני יודע.

<קריאה: לוקח חודשיים עד לקבלת מענה.

אורלי לוי אבקסיס: הם יאמרו שמשרד האוצר לא נותן להם כספים לנושא ואם היו כספים, היו מגמישים את הקריטריונים וזה הצעד הבא ההכרחי.

משה גפני: אני מבקש מכם ואני חושב שהוועדה כולה תבקש את אותו הדבר לעשות חשיבה מחודשת על העניין הזה לאחר שהתגלה כאן – פעם ראשונה אני שומע על כך – שלוקחים כסף ציבורי כדי לתת למי שלא עומדים בקריטריונים של משרד השיכון אבל ברור לחלוטין שאלה מקרי חירום שצריך לסייע להם.

משה גפני: אני מבקש חשיבה מחודשת של משרד השיכון לגבי הדברים האלה.

משה גפני: קחו את הפרטים מגברת ליליאנה סירקיס, תבדקו את זה ותראו האם אפשר לתת פתרון ולא רק בירושלים אלא בכל הארץ.

משה גפני: יש מקרי חירום, אנשים נזרקים לרחוב.

<רן מלמד: אגב, אדוני, זה מופיע בכל הרשויות המקומיות, בין השאר זה אחד הסעיפים בתקנון התע"ס.

<רן מלמד: זה תקנון העבודה של העובדים הסוציאליים שמחייב אותם לתת סיוע כספי.

משה גפני: אני מבקש תשובה בתוך שבועיים לגבי השאלה הזאת.

משה גפני: תבדקו אם יש כיוון.

אורלי לוי אבקסיס: רציתי לשאול לגבי פרזות.

אורלי לוי אבקסיס: הייתה החלטת ממשלה מנובמבר 2015 על צביעת הכסף.

אורלי לוי אבקסיס: כלומר, כל הכסף בהסכמים, לא משנה מה, יהיה צבוע לקניית דירות לזכאים לדיור ציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: על אף ההחלטה, על אף התמיכה של שר השיכון, על אף התמיכה של שר האוצר בנושא הזה, נמנעים הן ברשות החברות והן בעיריית ירושלים לכנס את הדירקטוריון כדי שיאשר לצבוע את כל הכסף לקנייה לדיור ציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא קורה, זה מתעכב ובינתיים האנשים לא רק שאין להם דירה אלא יש להם גם השתתפות לא ריאלית בשכר דירה ולכן הם פורסים עוד יותר.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על הזכאים שעומדים בקריטריונים.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא למה לא קונים דירות.

אורלי לוי אבקסיס: נקודה.

אילן גילאון: זה כל הדיון היום.

אילן גילאון: זאת השאלה היחידה שמעניינת כאן.

אורלי לוי אבקסיס: הרי זה תהליך בגלל שיש תביעה בבית המשפט.

משה גפני: אתם מתארים לעצמכם שהשאלה הזאת מעניינת את כולם והיא מעניינת גם אותי כיושב ראש הוועדה.

משה גפני: היא מעניינת מאוד.

משה גפני: אני מבקש לפני כן להתרכז בעניין של פרזות.

משה גפני: בהמשך נדבר על הנושא הזה.

אורלי לוי אבקסיס: זה הכסף מפרזות.

<אורי יוגב: אני אענה.

<אורי יוגב: אם תבקשו הסבר יותר מדויק, יסבירו לכם אחרים.

<אורי יוגב: שאלה אחת הייתה לוודא שאין פגיעה בתחזוקת הדירות בעמידר כתוצאה מהעסקה הזאת.

<אורי יוגב: אין פגיעה ואם תרצו הם יסבירו לכם את התזרים, איך מקדימים חלק מהכספים העודפים ומחזירים בעתיד אבל לא יורדת אגורה מתקציב התחזוקה הנדרש מעמידר כתוצאה מהעסקה.

<אורי יוגב: אני חושב שהשאלה השנייה היא החשובה ביותר.

<אורי יוגב: אנחנו עושים כאן מאמץ אדיר כדי להתחיל סוף סוף את קניית הדירות וזה באמת מה שהכי מעניין את שר האוצר, את שר השיכון ואת כולכם.

<אורי יוגב: לא הצלחנו – ואם תרצו לחפור לעומק למה, יסבירו המשפטנים – מסיבות משפטיות להגיע להחלטת הדירקטוריון שכבר אומרת שנתחיל לקנות דירות.

<אורי יוגב: מתוכנן בשבוע הבא, ב-23 לחודש, לעשות את זה.

<אורי יוגב: מתוכנן לכנס את הדירקטוריון ולקבל את ההחלטה.

<אורי יוגב: כל אחד מהצדדים כאן מאוד מבוהל שמישהו מהשחקנים האחרים ישאיר אותו לבד.

מיקי רוזנטל: עם לימודי ליבה, לא הבנתי.

<אורי יוגב: יש פה הסכם מורכב שדרש גם לדעת שהוועדה הזאת תאשר את המהלך.

מיקי רוזנטל: מה הקשר בין זה לבין הדירקטוריון?

<אורי יוגב: אני אסביר.

מיקי רוזנטל: למה הדירקטוריון לא מתכנס?

מיקי רוזנטל: זאת החלטת ממשלה.

אילן גילאון: מי מתנגד לזה?

<אורי יוגב: אף אחד לא מתנגד.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הדירקטוריון לא מתכנס, נקודה.

<אורי יוגב: כיוון שאת רוצה לקבל את הפרטים, תקבלי אותם.

מיקי רוזנטל: כן.

מיקי רוזנטל: למה הדירקטוריון לא התכנס עד עכשיו.

משה גפני: הדיון הזה מתפצל עכשיו וזה לא ברצוני.

משה גפני: אני רציתי שהחלק הראשון יהיה לגבי פרזות בלבד בלי הדיון העקרוני שברור שצריך להגיע אליו, אבל זה מתפצל כבר עכשיו ולכן אני מבקש תשובות.

משה גפני: השאלה שכולם שואלים היא מה הקשר.

משה גפני: יש החלטת ממשלה ולמה לא מבצעים אותה?

<ניסים סלמן: אני חושב שברמת הדירקטוריון יש לנו ישיבה בשבוע הבא שכבר נקבעה ובשאיפה יתחילו לרכוש דירות יקבלו החלטה לרכוש דירות.

<ניסים סלמן: יושב כאן המנכ"ל שכבר ערוך ומוכן לקנות את הדירות בירושלים.

<ניסים סלמן: המדינה רשמה חוב מול הכסף של פרזות בסכום גבוה יותר ממה שיש לפרזות.

<ניסים סלמן: במסגרת ההחלטה שאתם מתבקשים לקבל כאן היום - - -

אורלי לוי אבקסיס: רגע.

אורלי לוי אבקסיס: פרזות צריכה לשלם חוב של המדינה?

אורלי לוי אבקסיס: כלומר, העניים צריכים לסבסד את המדינה?

<ניסים סלמן: אני מסביר.

<אורי יוגב: תכף תשמעי.

<ניסים סלמן: מה שמתבקש ממך היום זה למחוק את החוב הזה כדי שהדירקטוריון יוכל לקבל החלטה על רכישת הדירות בלי לחשוב שיש מאחוריו גיבנת גדולה לחשיפה.

משה גפני: איזה חוב?

<ניסים סלמן: פרזות לאורך השנים מכרה דירות.

<ניסים סלמן: הדיון הזה הוא דיון שהיה בכל הדיור הציבורי, גם בעמיגור וגם בעמידר.

יצחק וקנין: לקחו את הכסף מקופת המדינה.

<ניסים סלמן: החברות מכרו את הדירות.

אילן גילאון: היום פרזות עדיין בגירעון או היא מאוזנת?

<ניסים סלמן: אני אסביר.

משה גפני: אם זה לא יהיה ברצף, אני לא אצליח להבין.

<ניסים סלמן: אני מסביר.

משה גפני: אתה אומר שאנחנו נדרשים באישור היום למחוק את החוב הזה.

משה גפני: ממה נובע החוב הזה?

<ניסים סלמן: החוב הזה נובע מזה שמשרד הבינוי, החשב הכללי, טען כל הזמן שהכספים של פרזות הם כספים של המדינה.

<ניסים סלמן: למה?

<ניסים סלמן: כי הדירות האלה נרכשו מכספי המדינה לאורך שנים, נרשמו על שם החברות והחברות מכרו את הדירות בהנחה גדולה והשאירו את העודפים אצלן.

<ניסים סלמן: המדינה טענה שהכספים האלה צריכים לבוא למדינה.

מיקי רוזנטל: איך הדירקטוריון של החברה אפשר את זה?

<אורי יוגב: לא, הדירקטוריון לא הסכים.

<אורי יוגב: זה הוויכוח.

<ניסים סלמן: יש חוב.

אורלי לוי אבקסיס: מה מקור החוב?

משה גפני: אני מצטער, כך אני לא יכול להבין.

משה גפני: אתם יודעים הכול ואני לא יודע.

משה גפני: אני מבקש שהוא ידבר ברצף.

משה גפני: תתחיל מהתחלה.

<ניסים סלמן: החוב נובע מעמדה של המדינה שהדירות של הדיור הציבורי שנמכרות בידי החברות, המדינה שילמה והחברות היו צריכות להעביר את העודפים למדינה.

<ניסים סלמן: משלא העבירו, באה המדינה ואמרה שזה הסכום, ריבית והצמדה, חוק המכר הוא מ-1998, תוסיף את זה, זה מגיע למאתיים ומשהו מיליון שקלים.

<ניסים סלמן: הדירקטוריון עצמו, בלי אישור שלכם למחיקת חוב – זה מה שמונח בבקשתו של אורי, בין השאר – יהיה לו קשה לקבל את ההחלטה כי מבחינתם הם מקבלים החלטה להוציא את כל הכספים של פרזות שיש להם חשיפה מול המדינה.

<אורי יוגב: אני רוצה להבהיר שפרזות לא מסכימה לחוב הזה.

<אורי יוגב: זאת דרישת חוב של המדינה ופרזות לא חושבת שזה נכון.

משה גפני: זה הוויכוח.

<אורי יוגב: פרזות חושבת שזה הכסף שלה והיא צריכה לקנות אבל היא רוצה שתהיה כאן החלטה.

משה גפני: אגף התקציבים כאן?

<קריאה: אנשי אגף התקציבים נמצאים בדיון בוועדה אחרת ועם קריאה הם יכולים להגיע לכאן.

אורלי לוי אבקסיס: תקרא להם.

משה גפני: רגע.

משה גפני: עם כל הכבוד, כמה אנשים התחילו לנהל את הוועדה הזאת.

משה גפני: אני מבקש בשלב מסוים את אגף התקציבים כאן.

משה גפני: אני רוצה לדעת אם הוא מוותר על החוב.

<אורי יוגב: זאת החלטה של החשבת הכללית.

משה גפני: משרד האוצר, אני מבקש את אגף התקציבים ואת החשב הכללי.

משה גפני: אני לא רוצה לפעול נגדם.

משה גפני: אני אפעל נגד אגף התקציבים?

משה גפני: וכי עולה על הדעת?

<אורי יוגב: אני מוכן לתת את התשובה.

משה גפני: לא, אני לא רוצה.

משה גפני: אני רוצה את אגף התקציבים, את החשב הכללי.

משה גפני: אני רוצה ששני האגפים האלה יבואו לוועדה ויגידו שהם מוותרים על החוב הזה.

<קריאה: אדוני, נכתב בהחלטת הממשלה וזאת גם העמדה.

<קריאה: יגיעו לכאן כנציגים.

מיקי רוזנטל: אתה יודע כמה החלטות ממשלה יש והן לא מיושמות?

משה גפני: אני לא מכיר בממשלה.

משה גפני: הממשלה היא דבר זמני.

משה גפני: אני רוצה את האנשים כאן שיגידו שהם מוותרים על החוב.

משה גפני: אני רוצה לשמוע את זה.

אורלי לוי אבקסיס: ובתנאי שכל הכספים ילכו לרכש של דירות חדשות.

משה גפני: לפני התנאי, שקודם יגידו שהם מוותרים.

<ניסים סלמן: את צודקת.

<ניסים סלמן: על פי זה, זה לא קורה.

<ויקטוריה סלין: אני סגנית חשב משרד הבינוי והשיכון.

<ויקטוריה סלין: כפי שצוין, ההחלטה על מחיקת חובות נמצאת בהחלטת ממשלה.

<ויקטוריה סלין: הממשלה מורה לחשבת הכלל למחוק את החובות.

משה גפני: זאת אומרת, אתם מסכימים למחיקת החוב.

משה גפני: אתם, החשב הכללי, מסכימים.

<ויקטוריה סלין: למתווה כולו.

<ויקטוריה סלין: החלטת הממשלה אומרת שבמסגרת המתווה כולו.

משה גפני: יש לכם תנאים למחיקת החוב הזה?

אורלי לוי אבקסיס: כן.

אורלי לוי אבקסיס: שכל הכסף ילך לדיור הציבורי.

<ויקטוריה סלין: במסגרת המתווה יש הרבה תנאים.

<ויקטוריה סלין: כלומר, הם צריכים לקנות את הדירות במסגרת כל המתווה, במסגרת המתווה הזה.

<ויקטוריה סלין: אנחנו נמחק את החובות בהתאם להחלטת הממשלה.

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: תודה.

משה גפני: אני מודה לך.

<ניסים סלמן: אחד התנאים הוא שבאמת ייקנו בכל ה-130 מיליון שקלים דירות לדיור הציבורי.

משה גפני: הכסף הזה, ברגע שתהיה מחיקת חובות, הולך לרכישת דירות בדיור ציבורי.

<ניסים סלמן: יש מעקב של משרד הבינוי על כך שהם קונים את הדירות.

מיקי רוזנטל: שתי שאלות.

מיקי רוזנטל: השאלה הראשונה היא כמה כסף התקבל מדיור ציבורי בירושלים, דירות שהיו בבעלות פרזות שנמכרו לדיירים, באיזה שווי והאם פרזות ויתרה על הכסף הזה לחלוטין?

מיקי רוזנטל: שאלה שנייה.

מיקי רוזנטל: מה עולה בגורל העובדים של פרזות?

מיקי רוזנטל: האם יש הסכם אתם, האם יש הבנות אתם וכולי וכולי?

מיקי רוזנטל: שאלתי שתי שאלות.

מיקי רוזנטל: האחת נוגעת לכסף שהתקבל ממכירת הדירות שהיו בבעלות פרזות והאם פרזות מוותרת על הכסף הזה והשאלה השנייה היא מה עולה בגורל העובדים.

<גלעד בר אדון: מנכ"ל פרזות.

<גלעד בר אדון: מאז שנת 1999 נמכרו בסך הכול למעלה מאלף דירות דיור ציבורי, כמחצית דירות של חברת פרזות וכמחצית דירות בבעלות המדינה.

<גלעד בר אדון: הכסף של הדירות שבבעלות המדינה עבר למדינה והכסף בבעלות חברת פרזות, בתחילה עבר למדינה אבל פרזות זיהתה שהכספים שעוברים למדינה - - -

משה גפני: כמה כסף עבר למדינה?

<גלעד בר אדון: אין לי את הנתון המדויק.

<גלעד בר אדון: בערך סכום דומה של מאה ומשהו מיליון שקלים.

<גלעד בר אדון: צריך לזכור שדירות שנמכרו בשנת 1999, המחירים אז היו שונים והן נמכרו עם שמונים אחוזי הנחה.

<גלעד בר אדון: הסכומים היו הרבה יותר נמוכים.

משה גפני: בסביבות מאה מיליון שקלים.

<גלעד בר אדון: אין לי את הנתון המדויק אבל אני אומר בערך.

משה גפני: אני לא צריך את הנתון המדויק, אני צריך את הנתון בערך.

משה גפני: אנחנו מדברים על סדרי גודל של מכירת דירות של חברת פרזות, בסביבות מאה מיליון שקלים.

משה גפני: הדירות האלה היו בדיור הציבורי וחברת פרזות מכרה אותן.

משה גפני: הנתון הזה הוא נתון שהולך לככב כאן בחודשים הקרובים ולכן חשוב לדעת את זה.

משה גפני: מאה מיליון השקלים האלה, המדינה לקחה את הכסף והורידה עם זה מע"מ.

משה גפני: זאת אומרת, היא לא קנתה עם זה דיור ציבורי אחר.

מיקי רוזנטל: אני שואל אותך.

משה גפני: רגע.

משה גפני: אני שאלתי עכשיו.

מיקי רוזנטל: אבל במקור זאת הייתה השאלה שלי.

מיקי רוזנטל: לא חשוב, תענה ותאמר האם ויתרתם על הכסף הזה.

<גלעד בר אדון: יש דירות שלעמדת החברה הן דירות בבעלות החברה ודירות שמנוהלות עבור המדינה בבעלות מדינת ישראל.

<גלעד בר אדון: הדירות שנמכרו בבעלות מדינת ישראל, הכספים הועברו למדינה, והדירות שנמכרו והן של החברה, בהתחלה, בשלב הראשון, הועברו למדינה ומשלב מסוים החברה זיהתה - - -

רחל עזריה: מה זה משלב מסוים?

רחל עזריה: מאיזה שלב?

<גלעד בר אדון: אני חושב שמשנת 2003 או משנת 2004 או משהו כזה, החברה זיהתה שהכספים שעוברים למדינה לא משמשים בחזרה לקרן לקניית דיור ציבורי.

<גלעד בר אדון: דירקטוריון החברה עצר את העברת הכספים - אני חושב שפרזות הייתה החברה היחידה שעשתה את זה – ודרש שהכסף הזה ישמש לקניית דיור ציבורי.

<גלעד בר אדון: החברה התחילה לסגור את הכספים ומאז לא העבירה את כספי מכירת הדיור הציבורי.

<גלעד בר אדון: התפתח ויכוח מאוד מאוד קשה מול האוצר.

<גלעד בר אדון: אנחנו אפילו קיבלנו חוות דעת משפטית לפיה אנחנו זכאים לשמור את הכספים ולהשתמש לדיור ציבורי.

<גלעד בר אדון: היה מאבק מאוד מאוד גדול וסופו של המאבק הוא שבשנת 2010 בחוק ההסדרים התקבלה החלטה על פירוק החברה.

אורלי לוי אבקסיס: הם הענישו אותם על כך שהם שמרו על הכסף.

רחל עזריה: השאלה כמה דירות הם קנו מאז.

מיקי רוזנטל: לשיטת

מיקי רוזנטל: כם החשבונאית, כמה כסף המדינה חייבת לכם בגין הדירות האלה?

<גלעד בר אדון: אנחנו רושמים בדוחות הכספיים ביאור שאומר שהמדינה דורשת את כל הכספים האלה כי היא חושבת שהכספים שלה.

מיקי רוזנטל: את זה הבנו.

<גלעד בר אדון: אנחנו אומרים שהכספים האלה הם כספי חברה והם מיועדים לדיור הציבורי.

משה גפני: כמה כסף?

<גלעד בר אדון: היום יש כ-130 מיליון שקלים.

משה גפני: לפי דעתי מה שהוא שאל - ואם הוא לא שאל, אני שואל - כמה כסף לפי דעתכם - לכם יש עמדה והעמדה מגובה גם בעמדה משפטית על ידי היועצים המשפטיים שלכם - המדינה לקחה מכם שלא כדין?

משה גפני: התבטאתי באופן קיצוני מדי.

משה גפני: כמה כסף לפי דעתכם אתם צריכים שיהיה לכם לשם כך?

משה גפני: מכרתם דירות ולפי דעתכם זה שלכם, עובדה שה-130 מיליון השקלים, אתם דורשים שהמדינה תוותר עליהם ותמחק אותם, המדינה אפילו מסכימה לכך ואני שואל כמה כסף לפי דעתכם מגיע לכם.

מיקי רוזנטל: בפועל.

מיקי רוזנטל: לפי הדוחות החשבונאים שלכם ולא על פי הסכמה על ה-130 מיליון שקלים.

מיקי רוזנטל: כמה כסף המדינה חייבת לכם?

<גלעד בר אדון: מבחינתנו, במאזנים של החברה, יש סכום שהמדינה חייבת לנו של כחמישים מיליון שקלים, סכום שאנחנו חייבים למדינה לפי הדרישה שלה, משהו כמו 180 מיליון שקלים וזה ישאיר לנו נטו כ-130 מיליון שקלים שזה סכום שנשאר לנו בחברה ובעקבות ההחלטה החדשה הכספים האלה מיועדים וצבועים לרכישת דיור ציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: מה קרה עם ההפרש?

<גלעד בר אדון: עם הפער?

אורלי לוי אבקסיס: כן.

<גלעד בר אדון: לגבי חמישים מיליון השקלים?

<גלעד בר אדון: נעשו לנו קיזוזים במהלך השנים.

רחל עזריה: כמה דירות נקנו מאז 2003 עת הכסף התחיל לעבור אליכם?

<גלעד בר אדון: החברה לא הייתה אמורה לקנות דירות.

<גלעד בר אדון: הכסף היה אמור לעבור לקרן שתקנה את הדירות.

מיקי רוזנטל: לא קנו את הדירות.

<גלעד בר אדון: לא קנו את הדירות ולכן עצרנו ביקשנו לקנות.

<גלעד בר אדון: חוץ תקציב דירות נ"ר, המדינה לא קנתה דיור ציבורי למעט החוק האחרון שנכנס לתוקף.

<רן מלמד: אני רוצה לתת לכם עובדות.

משה גפני: בבקשה.

משה גפני: בקצרה.

<רן מלמד: אני מחזיק תגובה רשמית של שר השיכון מלפני כשבועיים.

<רן מלמד: בין השאר הוא נשאל לגבי רכישת דירות חדשות.

<רן מלמד: אני בכוונה מסתכל קדימה.

<רן מלמד: משרד השיכון אומר שהתכנית שלנו בשנה-שנה וחצי הקרובות היא לרכוש אלף דירות ברחבי הארץ ואז הוא כותב כך: "הדירות נרכשות לפי צורכי הזכאים המצויים ברשימת ההמתנה ולא לפי הקצאות גיאוגרפיות.

<רן מלמד: עם זאת, לאור החלטת הממשלה שעברה זה מכבר על חברת פרזות, יוקצו 130 מיליון שקלים לרכישת דירות בירושלים".

<רן מלמד: בהמשך הטבלה בה מפורט בדיוק כמה דירות יירכשו בכל עיר, מופיע במפורש שבשנה הקרובה צריכים להירכש בירושלים על חשבון 130 מיליון השקלים האלה 84 דירות בסכום משוער של 114.550 מיליון שקלים.

<רן מלמד: אני עוד לא יודע מה קורה עם זה.

משה גפני: מה אתה רוצה להגיד בזה?

<רן מלמד: כל הדיבורים כאן, מחכים כרגע דיירים ל-130 מיליון שקלים כדי שייקנו להם דירות.

<רן מלמד: נדמה לי שלפני שהם רבים על העברת מניות, תבקשו מהאוצר לתת מימון ביניים מידי ל-130 מיליון שקלים ואת כל המריבות תעשו בצד.

אורלי לוי אבקסיס: כרגע נאמר לנו שבעוד שבוע תצא החלטה.

<אורי יוגב: תאשרו – נוציא את ה-130 מיליון שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב ראש, אני רוצה לומר משהו.

אורלי לוי אבקסיס: מה שנעשה לאורך השנים בדיור הציבורי, זה פשע אחד גדול.

אורלי לוי אבקסיס: פשע חברתי.

אורלי לוי אבקסיס: פרזות בזמן מסוים, אני לא יודעת אם אלה היו מניעים שלה, אבל באמת בשורה התחתונה, אולי היא הייתה אחראית יותר מכל החברות המשכנות, יותר מעמידר, יותר מאחרים, והם זיהו, או לפחות כך הם טוענים, שהכסף הזה הולך לסלילת כבישים בערים מסוימים, לשיפוץ מבני ציבור, לדברים חברתיים מאוד חשובים אבל לא למטרה לשמה היו הכספים האלה צבועים.

אורלי לוי אבקסיס: הכספים האלה נלקחו בניגוד לעמדת ממשלה, בניגוד להחלטת ממשלה 476, בניגוד לרוח של החוק של זכויות מכירה שם הסעיף השני צובע את כל הכספים לפתרון אמיתי לדיירי הדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: הכספים האלו נלקחו כקופה קטנה.

אורלי לוי אבקסיס: עדיין יש כאן ניסיון לקחת את הכסף לקופה קטנה.

אורלי לוי אבקסיס: פרזות אומרת שהיא שמרה את הכסף והפסיקה להעביר אותו למדינת ישראל כי היא גילתה שהכספים הולכים למטרות אחרות.

אורלי לוי אבקסיס: זאת הטענה שלכם, כאשר אנחנו מסתכלים על מה שקורה בחברות האחרות ומה שקרה בפרזות שרצתה לשמור את הכסף כדי לקנות דיור נוסף, אם זאת באמת הייתה המטרה ולפחות כך היא מצהירה, הענישו אותה בהחלטת ממשלה לפיה אותה מפריטים.

אורלי לוי אבקסיס: מפרקים.

אורלי לוי אבקסיס: לאן הם הולכים לעבור?

אורלי לוי אבקסיס: הם הולכים לעבור לחברה שהיא אולי הבעייתית ביותר בניהול, זאת שעליה יש בדיקות, חקירות, מבקר המדינה, יועץ משפטי לממשלה ואני לא רוצה לחזור ולומר עוד אילו חקירות נוספות מתנהלות נגדה.

אורלי לוי אבקסיס: בתקופה הזאת, מה שקורה היום בהנהלה הנוכחית של עמידר, בכלל מה שקורה בשנים האחרונות בעמידר, אני חושבת שיש כאן סכנה מאוד מאוד גדולה, בעיקר לאור העובדה שיושב ראש עמידר יחד עם ראש רשות החברות רוצים להפריט את עמידר ולהעביר את כל הבעלות של המדינה על הדירות של הדיור הציבורי – ואנחנו מדברים על למעלה מארבעים אלף דירות – לבעלות עמידר שתלך ותסחור בהן בבורסה.

אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו חברי הכנסת, הפורום והשדולה של הדיור הציבורי בכנסת לא הינו עוצרים את המהלך הזה, עם עזרה נוספת של שר הבינוי והשיכון ואחר כך גם תמך בנו שר האוצר, הדבר הזה היה יוצא לפועל ואז ניתקת את הקשר בין אחריות המדינה לבין דיירי הדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: אני שואלת.

אורלי לוי אבקסיס: במצב העניינים הנתון, האם זאת לא תהיה קצת פזיזות לפרק את מי שהייתה אחראית ולתת דירות או אחריות לעמידר כל עוד עדיין יש לה בראש את הרעיון של הפרטת הדיור הציבורי בניגוד לעמדת השר כאשר היא חוברת לראש רשות החברות?

<אורי יוגב: אני אשמח לדבר, למרות שאני מנומס.

משה גפני: ועד העובדים.

<מוטי יונה: אני עובד בחברת פרזות 42 שנים.

משה גפני: כמה עובדים יש בחברת פרזות?

<מוטי יונה: היום יש לנו 21 עובדים, כולל הכול מכל.

<מוטי יונה: זה אחרי שעשינו שתי התייעלויות בשנים האחרונות נשארנו 21 עובדים.

משה גפני: כמה עובדים היו לפני ההתייעלויות?

<מוטי יונה: פעם היינו גם שבעים עובדים.

אורלי לוי אבקסיס: גם היו להם יותר דירות.

<מוטי יונה: ב-12 השנים האחרונות אני משמש כיושב ראש ועד העובדים.

<מוטי יונה: אחרי כל הדיון המכובד והמעמיק הזה, צריך לקחת בחשבון שיש גם עובדים.

<מוטי יונה: כאן אני מודה לחבר הכנסת שהעלה את זה קודם.

<מוטי יונה: יש עובדים שעומדים מאחורי השם חברת פרזות.

<מוטי יונה: העובדים לא מתנגדים לכל המהלך הזה אלא שצריך למצוא את הדרך הנאותה להפריש אותם ולסגור את תנאיהם.

<מוטי יונה: מנכ"ל החברה עושה רבות בנושא הזה והוא מעדכן אותנו כמעט יום יום וצריך לראות איך מגיעים לכך שהעובדים יצאו בכבוד.

<מוטי יונה: העובד הצעיר ביותר אצלנו עובד שלושים שנים והוותיק ביותר עובד 45 שנים.

<מוטי יונה: זאת אומרת, אלה עובדים מסורים, נאמנים, טובים, חרוצים שנתנו את מיטב חייהם לטובת החברה.

<מוטי יונה: הגיעה שעת האמת.

<מוטי יונה: ההחלטה שניתנה על פירוק חברת פרזות, ניתנה באמצע 2010.

<מוטי יונה: מאז ועד היום התקיימו ישיבות אין סופיות.

אילן גילאון: מישהו בכלל דיבר אתכם על שינוי סטטוס?

<מוטי יונה: כן.

<מוטי יונה: דיברו אתנו על פירוק, על מעבר וכל מיני דברים שעלו וירדו.

<מוטי יונה: באמצע שנת 2010 ועד היום הגענו אפילו עם כל הנוגעים בדבר – ההסתדרות הכללית, משרד האוצר, רשות החברות, עירייה, משרד השיכון, האוצר – לאיזשהו מתווה של הסכם לפרישתם של העובדים.

<מוטי יונה: אני מדגיש שהעובדים הם לא נגד המהלך אבל כל עובד שעבד שלושים וארבעים שנים, רוצה לצאת כמו שיוצאים מסקטור הממשלתי עם פנסיה מסודרת ועם התנאים הנלווים לכך.

<מוטי יונה: אני מאוד מאוד מקווה שזה המצב.

מיקי רוזנטל: עוד אין הסכם.

<מוטי יונה: יש טיוטת הסכם.

<מוטי יונה: הוא עוד לא חתום.

משה גפני: בואו נעשה סדר בעניין הזה מכיוון שכאן הנושא הוא רגיש בכל הפרטה שקיימת וגם הפרטה בה אנחנו תומכים.

אילן גילאון: לוקחים אותם מכאן ומעבירים אותם לכאן.

<אורי יוגב: לא.

<אורי יוגב: זה ממש לא כך.

משה גפני: באו אתכם בדברים ברגע שהתקבלה ההחלטה שמפריטים את חברת פרזות או שמעבירים אותה לחברת עמידר.

משה גפני: יש טיוטת הסכם.

משה גפני: עדיין אין הסכם אבל יש טיוטת הסכם.

משה גפני: הטיוטה היא על דעתכם?

<מוטי יונה: על דעתנו ועל דעת כל הנוגעים בדבר.

משה גפני: אתם מסכימים לסעיפי הטיוטה.

<מוטי יונה: בהחלט.

משה גפני: לפי הטיוטה מה יהיה עם העובדים?

<מוטי יונה: רוב העובדים נושקים לגיל שישים פלוס.

<מוטי יונה: רובם יצאו לפנסיה ויקבלו את המגיע להם.

<מוטי יונה: גם כך, לפי השנים, רובם ככולם הגיעו לשלב הפנסיה.

משה גפני: מה לגבי אלה שלא הגיעו לשלב הפנסיה?

משה גפני: הם יעברו לעבוד בעמידר?

<אורי יוגב: לא.

<אורי יוגב: בפרזות.

משה גפני: פרזות מתפרקת.

<אורי יוגב: לא.

<אורי יוגב: חברים, פרזות נשארת חברה.

<אורי יוגב: היא תהיה חברת בת.

מיקי רוזנטל: זאת החלטת הממשלה.

אורלי לוי אבקסיס: בידי חברת עמידר, החברה הלאומית לשיכון בישראל בדרך של הפרטה.

<קריאה: זאת הגדרה בחוק.

<קריאה: זה טכני לגמרי.

<אורי יוגב: היא תהיה חברה בת של עמידר.

<אורי יוגב: היא לא תמוזג לעמידר.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו לעמידר יש חברות בת?

אורלי לוי אבקסיס: הבנתי.

<אורי יוגב: היא תהיה חברה בת של עמידר.

<אורי יוגב: יהיה לה דירקטוריון נפרד, המנכ"ל שלה יישאר, החברה תישאר ותמשיך לפעול.

משה גפני: כמה עובדים פורשים וכמה עובדים עוברים להיות בחברת בת של עמידר?

<מוטי יונה: יש לנו שני חלקים של עובדים.

<מוטי יונה: 11 עובדים זכאים על פי חוק לפי פנסיה תקציבית.

<מוטי יונה: זאת אומרת, לפי ההליכים והדינים שקבועים במדינת ישראל.

<מוטי יונה: שאר העובדים הם לפי הסכם עבודה.

<מוטי יונה: משרה צמיתה.

<מוטי יונה: הסכם עבודה אישי.

משה גפני: מי מנהל אתם את המשא ומתן?

משה גפני: אתה?

משה גפני: למה לא חתמתם על ההסכם?

משה גפני: למה זה עדיין בגדר טיוטה?

<ניסים סלמן: היה לנו מתווה די סגור בפירוק וכשעברנו למתווה של חברת בת של עמידר, הממונה על השכר אמר שעכשיו החברה ממשיכה לחיות ואת תנאי הפרישה הנדיבים שנתתי בסיבוב הקודם, אני לא מוכן לתת כאשר החבר'ה האלה ממשיכים להיות מועסקים.

<ניסים סלמן: פתרנו את זה ואתמול התקבל אישור הממונה על השכר למעט פינה קטנה שאנחנו צריכים לסגור לגבי שלושה עובדים.

אורלי לוי אבקסיס: על שלושת העובדים האלה מקימים חברת בת ומקימים לה דירקטוריון?

<אורי יוגב: לא.

משה גפני: הוא לא אמר את זה.

<אורי יוגב: משום מה את לא מקשיבה לי היום.

אורלי לוי אבקסיס: אמרו שתהיה חברת בת.

משה גפני: אבל הוא לא אמר את זה.

אורלי לוי אבקסיס: יהיה לה דירקטוריון משלה.

משה גפני: זה כן, אבל זה לא קשור למה שהוא אמר.

מיקי לוי: מה ההיגיון אם היא נשארת באותה מסגרת והופכת להיות חברת בת של עמידר?

מיקי לוי: אפילו שלב של ההנהלה אנחנו לא חוסכים.

<אורי יוגב: גם פרזות עצמה יכולה להסביר.

משה גפני: מנכ"ל פרזות, שואל חבר הכנסת מיקי לוי אם אכן מדובר על כך שזאת חברת בת של עמידר, לשם מה צריך את כל המהלך הזה?

משה גפני: ממילא היא לא מתפרקת.

<גלעד בר אדון: בעיקרון בירושלים היום פועלת גם פרזות וגם פועלת עמידר.

<גלעד בר אדון: הרעיון בסופו של דבר הוא לאחד את הפעילות המשותפת.

משה גפני: תאחד, אבל אתה לא מאחד אלא אתה עושה חברת בת.

<גלעד בר אדון: הכוונה היא לאחד את הפעילות ואת התפקוד וגם להשאיר שירות טוב ואיכותי בירושלים שאני חושב שפרזות נותנת אותו וגם בעצם לנהל את כל הדיור הציבורי בירושלים שהיום מחולק בין פרזות לעמידר על ידי גוף אחד ואנחנו מקווים שזאת תהיה פרזות.

משה גפני: לא צריך להוציא עובדים לפנסיה.

אורלי לוי אבקסיס: לחברה כחברת בת יהיה דירקטוריון משלה?

<גלעד בר אדון: כן.

מיקי רוזנטל: יש 500 דירקטורים.

משה גפני: קצת הסתבכנו.

משה גפני: אם חברת פרזות מתפרקת ומתמזגת בחברת עמידר ואז יש את הנושא של העובדים, בסדר, נראה אם ייחתם ההסכם או לא ייחתם.

משה גפני: אם חברת פרזות נשארת והיא הופכת להיות חברת בת של עמידר, זאת בעצם החלטה מינהלית מלמעלה אבל לא צריך לגעת בעובדים אלא צריך להמשיך לעבוד בה כי פרזות עובדת.

משה גפני: היא עובדת עד היום כחברה עצמאית ומהיום, אם זה יאושר, כחברת בת של עמידר.

משה גפני: למה לפרק?

<גלעד בר אדון: אנחנו מבינים את החלטת ההפרטה כהחלטה לאחד בין הפעילויות בין פרזות לעמידר שפועלות בירושלים.

משה גפני: אתה הבנת את השאלה?

<גלעד בר אדון: כן.

<גלעד בר אדון: מתוקף ההחלטה, דירקטוריון של חברת פרזות יתחלף בנציגי עמידר ולכן במסגרת האיחוד המשותף שיהיה ביחד, אנחנו נצטרך להיות מתואמים מול הדירקטוריון החדש ומול עמידר לגבי מי מהעובדים יישאר ומי לא.

<גלעד בר אדון: לכן אנחנו ערוכים גם לאופציה שחלק מהעובדים יצטרך ללכת הביתה במסגרת מיזוג המשרות.

<גלעד בר אדון: אלה דיונים שאנחנו צריכים לנהל מול עמידר והתחלנו לנהל אותם.

משה גפני: הגיעה מעין ויש לי שאלה אליה.

משה גפני: מעין, ברוכה הבאה.

משה גפני: אנחנו דנים בנושא של פרזות.

משה גפני: אתם באגף התקציבים הסכמתם לוותר על החוב של חברת פרזות לטובת הנושא הזה של הדיור הציבורי שפרסות עוסקת בו?

משה גפני: כך הם טוענים.

משה גפני: אני רוצה לדעת מעדות ברורה שאכן ויתרתם על הכסף הזה.

<מעין נשר: מה זה ויתור?

<מעין נשר: זה בעצם אומר שזה ילך לרכישת דירות.

משה גפני: כן, כמובן, לרכישת דירות.

משה גפני: אני לא פותח גמ"ח עם ה-130 מיליון השקלים האלה.

משה גפני: זה הולך לדיור הציבורי.

<מעין נשר: גם האוצר רוצה להגדיל את המלאי של הדירות לדיירי הדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: הם אומרים שאתם טוענים שיש להם חוב כלפיכם.

<מעין נשר: לא הייתי כאן כי הייתי בדיון שהתנהל בוועדת הקליטה ולכן אני לא יודעת מה נאמר ומה לא נאמר.

משה גפני: אני שואל האם אתם באגף התקציבים ויתרתם והכוונה היא שאתם מאפשרים לפרזות לרכוש עם ה-130 מיליון שקלים האלה דיור ציבורי.

משה גפני: הסכמתם בלב שלם.

<מעין נשר: הסכמנו בלב שלם.

משה גפני: אתם לא מתערבים בנושא של הפרטה או לא הפרטה.

משה גפני: פרזות יכולה לקנות עם זה דיור ציבורי.

משה גפני: עזבי את ההפרטה שהיא לא עסק שלכם.

משה גפני: ויתרתם בלב שלם.

משה גפני: ויתרתם על הכסף לטובת הדיור הציבורי.

משה גפני: זאת אומרת, אם גם נחליט לא להפריט את פרזות, הכסף הולך לרכישת דירות בדיור הציבורי.

<מעין נשר: אנחנו שותפים לכל המתווה שהוצג כאן.

<מעין נשר: אנחנו חתומים על הסיכום.

<מעין נשר: אנחנו באנו עם רשות החברות יד ביד כדי לקדם את המהלך הזה שהוא מהלך חשוב בעינינו של הטמעת פרזות בעמידר.

<מעין נשר: כן, אנחנו הסכמנו שהכסף ילך לטובת רכישת דירות לדיירי הדיור הציבורי והגדלת המלאי.

משה גפני: אתם גם תעבירו כסף לעיריית ירושלים במסגרת ה-דיל.

אורלי לוי אבקסיס: לא מתוך הכסף הזה.

<מעין נשר: יש מתווה שבעצם אומר שתהיה העברה של הכספים.

משה גפני: הכספים הם לא הכספים האלה.

<מעין נשר: לעיריית ירושלים לטובת פרויקטים דיור ציבורי ודיור לקשישים.

משה גפני: לא מהכסף הזה.

<מעין נשר: לא, לא מהכסף הזה.

משה גפני: כסף אחר.

<מעין נשר: כן.

משה גפני: כמה?

<מעין נשר: 45 מיליון שקלים.

משה גפני: עכשיו קיבלתם 15 מיליון שקלים בחינם.

<דורית ירחי: לא נתתם לי לסיים את הדברים.

משה גפני: קודם דובר על סכום יותר נמוך.

משה גפני: בסדר.

<דורית ירחי: יש עוד סכום ואני מוכנה להגיד לכם אותו אבל אתם לא נותנים לי.

משה גפני: כסף אחר שילך לעיריית ירושלים.

משה גפני: למה אתם מעבירים אותו?

משה גפני: כי אתם רוצים שעיריית ירושלים תטפל בפרויקטים שקשורים לקשישים ולסדר את הדירות האלה בדיור הציבורי.

<מעין נשר: סוגים שונים של שיפוצים.

משה גפני: כן, הסבירו לנו קודם.

<דורית ירחי: אני רוצה להגיד עוד מילה.

משה גפני: רגע.

משה גפני: אני שואל את השאלה המרכזית עליה היה חשוב לי לשמוע ממך.

משה גפני: היות והחלטתם שזאת תמונת המצב, אתם לא מתנים את זה בשאלה האם פרזות תהיה חברת בת של עמידר או תמשיך לתפקד באופן עצמאי.

משה גפני: אתם לא מתנים את זה בכך, אם נגיע להסכמה עם רשות החברות הממשלתיות או עם הממשלה.

<מעין נשר: אם יהיה שינוי בכל המתווה, בוודאי שאנחנו נצטרך לדון בכל הדברים מחדש.

<מעין נשר: זה לא שעכשיו אתה יכול להגיד לי שאפריד את ההסכמות על התקצוב.

משה גפני: אמרת שאת הולכת על זה בלב שלם.

מיקי רוזנטל: מוכרחים להפריד כי אחרת אתם לוקחים את הכסף לא לדיור ציבורי, כך לפחות מניסיון העבר.

<מעין נשר: לא.

<מעין נשר: אין שאלה.

אילן גילאון: לא, בישראל לא קורה דבר כזה.

יצחק וקנין: אתה יכול להאמין שמעין אומרת אמת.

מיקי רוזנטל: אני יודע.

<מעין נשר: יש הרבה צדדים שצריך להגיע להסכמות לגביהם.

<מעין נשר: כל שינוי כזה, אתה יודע שיש לו השפעה.

משה גפני: מעין, עזרת לנו מאוד.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מישהו רוצה להתייחס לעניין הזה?

אורלי לוי אבקסיס: יש מישהו שמאוד רוצה להתייחס וכן הייתי רוצה לשמוע אותו.

<רועי שבתאי: אני אשמח לדבר אם אפשר.

<רועי שבתאי: אפילו נרשמתי.

<רועי שבתאי: אני דובר ורכז פרויקטים בעמותת צחור – צדק, חופש, חינוך ורווחה בירושלים.

<רועי שבתאי: אנחנו הגשנו בשמנו ובשם זכאית לדיור הציבורי את העתירה נגד הכוונה המקורית לשימוש בכספים של פרזות.

<רועי שבתאי: אני מתנצל בשמו של עורך דין יוסי חביליו - שהוא יושב ראש העמותה למעשה הגיש את העתירה - שנבצר ממנו להגיע אבל אני אעביר את רוח הדברים שלו.

<רועי שבתאי: אנחנו נתבקשנו, לאחר שהמדינה הציגה בבית המשפט העליון את המתווה החדש, למחוק את העתירה.

<רועי שבתאי: אנחנו כרגע מסרבים לעשות את זה כי בניגוד לרוח הדברים היפה שנשמעת מרשות החברות ועיריית ירושלים, אנחנו מרגישים שמאז ההצהרה על המתווה ואישור ועדת שרים להפרטה, בעצם העניין לא מתקדם.

<רועי שבתאי: יש לנו אפילו מידע מתוך דירקטוריון פרזות על כך שהן העירייה והן רשות החברות בינתיים מנסות לעכב את הסיפור ויש אפילו דירקטור בפרזות שמנסה כבר זמן רב לפנות לרשות החברות על מנת שיכנסו את הדירקטוריון כדי שיוכלו להחליט על רכישת דירות ורשות החברות מתעלמת ממנו.

<רועי שבתאי: זה מוגש כנספח, כחומר, בבקשה שלנו לדיון.

משה גפני: אומרים לנו שבשבוע הבא יתכנס הדירקטוריון.

<רועי שבתאי: אני מקווה מאוד כי עד עכשיו למעשה רוח הדברים בפועל מנוגדת מאוד לרוח הדברים שנאמרו כאן.

משה גפני: אם הדירקטוריון מתכנס, כמו שאמר אורי יוגב, זה מרצה אתכם.

<רועי שבתאי: מעבר לכך, ראשית, אותנו מלחיץ שכתוב כאן בהסכם כמו שדובר על זה שההסכם והעברת המניות כפופים לתנאים מסוימים.

<רועי שבתאי: אותנו זה מלחיץ.

<רועי שבתאי: אנחנו רוצים ועומדים על כך שבסכום שיצטבר יירכשו אך ורק דירות ולא יהיה בזה שום שינוי.

<רועי שבתאי: אני מצטרף לדברי חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס ולדבריו של רן מלמד ואומר שאנחנו לא מוכנים שדיירי הדיור הציבורי יהיו כאן בני ערובה של עיריית ירושלים.

<רועי שבתאי: אותנו לא מעניין הסכם הבירה והפוליטיקה בין ראש העיר ברקת למשרד האוצר והמלחמה שלו.

<רועי שבתאי: זאת אומרת, אנחנו עמותה ירושלמית וכל כסף שיבוא לירושלים ישמח אותנו.

<רועי שבתאי: אותנו זה לא מעניין.

<רועי שבתאי: אותנו מעניינים אך ורק הדיירים וטובתם.

<רועי שבתאי: באמת חשוב לנו שהם לא יהיו בני ערובה.

<רועי שבתאי: יש כסף, יש החלטה, שיתחילו לרכוש דירות.

<רועי שבתאי: אני מבקש שמהוועדה יצא מסר שבלי קשר למשא ומתן על העברת מניות, יתכנס הדירקטוריון של פרזות כמה שיותר מהר.

משה גפני: זה קורה השבוע.

<רועי שבתאי: שתועבר החלטה, שהוועדה המכובדת הזאת תקרא לכך שיתחילו לרכוש דירות כי כמו שאנחנו מכירים – וכולכם מכירים את שוק הדירות בישראל - ככל שהזמן עובר, 130 מיליון שקלים מספיקים לפחות ופחות דירות.

<רועי שבתאי: ככל שזה יידחה, כך יירכשו פחות דירות.

<רועי שבתאי: זה מה שמעניין אותנו, הזכאים.

אורלי לוי אבקסיס: אני ממליצה שאנחנו נקבע תאריך כדי לבדוק מה היה באותה ישיבת דירקטוריון.

משה גפני: אולי תתני לי לעבוד?

אורלי לוי אבקסיס: זאת הייתה המלצה.

משה גפני: ראשית, אנחנו מאוד מברכים על ההחלטה הזאת.

משה גפני: אגב, אני מברך אותך על שהגעת לכאן היום.

משה גפני: באמת זה יפה מצדך ואני אגיד לך אחר כך למה.

משה גפני: שמענו את כל הדברים.

משה גפני: אני רוצה את החתימה על ההסכם עם העובדים.

אילן גילאון: ביקשתי רשות דיבור, אדוני היושב ראש.

משה גפני: בבקשה.

משה גפני: חשבתי שאני מסכם.

משה גפני: אני מתנצל.

אילן גילאון: אני רוצה להקדים ולומר תודה למבקר המדינה שאלמלא התעקשותו אנחנו לא היינו מגיעים לכאן.

אילן גילאון: אחרי ששמעתי את אורי יוגב ואת האוצר, אני שבע רצון למעט העובדה שהתחושה שלי היא שבאמת בטח מישהו מעיריית ירושלים אומר עכשיו ברוך שפטרנו.

אילן גילאון: אגב, בעולם הניסיון הזה בערים קטנות כמו ניו-יורק או מקומות אחרים דווקא מצליח יפה, השידוך הזה בין ממשלה לבין עירייה, אבל כאן זה לא כל כך הצליח.

אילן גילאון: אני רוצה לציין את רמת השירות של חברת פרזות כשירות הטוב ביותר מבין שאר החברות.

אילן גילאון: השידוך הזה שפרזות מצטרפת לעמידר בהחלט מעורר הרמת גבה על אף שאני מאמין שבמדינת ישראל כל החברות המשכנות צריכות להתכנס בסופו של דבר תחת קורת גג אחת במדיניות ממשלתית מקיפה.

אילן גילאון: אותנו עניין יותר מכל דבר אחר לדעת שני דברים.

אילן גילאון: ראשית, שאין הרעה בשירות שהדיירים מקבלים.

אילן גילאון: שנית, הנושא הזה של גרירת הרגליים בנושא של רכישת הדירות.

אילן גילאון: שני הדברים ששמענו כאן בתוספת עוד עשר המיליון שקלים עליהם שמענו מהאוצר שברוב נדיבותו הסכים לתת, בהחלט מרגיע אותנו.

אילן גילאון: אני לוקח את התאריך שאתה אמרת קודם כתאריך שבו תחל רכישת הדירות.

מיקי לוי: אדוני, יש כאן נציגים של עמידר?

<יוני כהן: כן.

משה גפני: מה אתה רוצה מהם?

מיקי לוי: אני מודאג מכך שאנחנו הולכים להצביע כאן.

משה גפני: רק רגע.

משה גפני: לפני שאתה מדבר אני רוצה לומר משהו.

משה גפני: היות ואנחנו כבר הרבה זמן מחכים לעניין הזה, הוא דווקא נראה בסדר, אני רוצה לחכות עם ההצבעה עד אחרי חתימת ההסכם עם העובדים ועד אחרי ההחלטה של הדירקטוריון.

אורלי לוי אבקסיס: מצוין.

רחל עזריה: מצוין.

משה גפני: אתם לא תצטרכו לבוא לכאן.

משה גפני: ברגע שאנחנו נקבל את החלטת הדירקטוריון - - -

<אורי יוגב: אתה לא צריך לחכות להחלטת הדירקטוריון.

משה גפני: אז נחליט.

אילן גילאון: אתה אמרת שאין יוצא ואין בא.

אילן גילאון: לגבי העובדים, לי מובן מאליו, כך נכנסתי לדיון וכך יצאתי ממנו, אין יוצא ואין בא וכי מה שהיה, הוא שיהיה וזה צילום מצב.

משה גפני: מי אמר?

משה גפני: לא אמרו את זה.

<דורית ירחי: אני רוצה להגיד שאם הכוונה לדחות את ההחלטה כאן עד לאחר החלטת הדירקטוריון, אנחנו רצינו לשמוע מה דעתכם, כלומר, לקבל החלטה כאן ולאחר מכן נציגי העירייה יצביעו בעד המתווה של רכישת הדירות.

<דורית ירחי: זאת העמדה של העירייה.

<דורית ירחי: אנחנו מחכים למוצא פיכם.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

<דורית ירחי: כי אנחנו למודי ניסיון.

אורלי לוי אבקסיס: בקיצור, אתם לא מאמינים לחברות.

<דורית ירחי: אני לא רוצה להגיד מה אני חושבת.

רחל עזריה: העירייה יזמה הרבה מהמהלך הזה.

<דורית ירחי: העירייה לא יזמה את המהלך הזה, עם כל הכבוד.

אורלי לוי אבקסיס: הם לא סומכים על אף אחד.

אורלי לוי אבקסיס: הם אומרים שרק שהם שומעים אותך, אז הם ייכנסו לזה.

משה גפני: אני לא מבין מה הבעיה.

מיקי רוזנטל: נגיד שאנחנו רואים את זה באהדה.

משה גפני: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אחרי שהם יאשרו, אנחנו נאשר אם הם יעמדו בתנאים אותם אתה אומר.

משה גפני: אני מתנצל שאני לא יודע להסביר את עצמי.

משה גפני: אמרתי ואני חוזר ואומר ואני אומר את זה יותר באריכות.

משה גפני: אנחנו קיימנו את הדיון, היית נוכחת בו, אנחנו אוהדים את מה שקורה אם אכן בעיית העובדים נפתרת וההחלטות שלכם מתממשות.

משה גפני: אנחנו נאשר את זה.

משה גפני: זה לא שאנחנו אומרים, לא, יש לנו התנגדויות.

משה גפני: אנחנו נאשר את מה שנאמר כאן אם אכן בעיית העובדים נפתרה וההחלטות שלכם התקבלו, כולל הדירקטוריון.

משה גפני: אנחנו נאשר.

משה גפני: אנחנו לא מקיימים יותר דיונים.

מיקי רוזנטל: ואנחנו גם נאשר את זה מהר.

משה גפני: נעשה את זה מהר.

משה גפני: אמרנו בפירוש שאנחנו נתמוך במתווה הזה ואנחנו נאשר את זה.

משה גפני: מה דעתכם שגם אנחנו לא כל כך סומכים על מה שקורה ואנחנו רוצים לראות שהכול מתבצע כפי שנאמר כאן?

משה גפני: מה דעתך על זה?

משה גפני: הרי למה את רוצה את האישור שלנו?

משה גפני: כי עלינו את סומכת.

<דורית ירחי: נכון.

משה גפני: זאת הסיבה.

משה גפני: תסמכי עלינו שאנחנו הולכים על מתווה קצר, מהיר ונכון.

משה גפני: תעשו מה שאתם רוצים, יש לכם ראש עיר ויועצים חרדים והכול בסדר.

<דורית ירחי: עוד נקודה אחת.

מיקי לוי: גברתי, את לא ברשות דיבור.

מיקי לוי: משפט לאנשי עמידר.

מיקי לוי: השבוע היו דברים.

מיקי לוי: כל פעם ששמעתי את השם שלכם בתקשורת, התכווצה לי הבטן ואני דמדבר על מה שקרה באילת.

מיקי לוי: יש לי כאן מכתבים רבים שקיבלת מפונים שאומרים שאתם לא מטפלים לא בנכים ולא במשפחות שצריך להגיש להן עזרה.

מיקי לוי: אני יכול לתת לכם את המכתב.

משה גפני: תן להם אותו.

מיקי לוי: אני מבקש בישיבה הבאה לראות מה נעשה.

משה גפני: זה לא קשור למתווה

מיקי לוי: לא קשור.

מיקי רוזנטל: אתה יכול לבקש דיון מהיר.

מיקי לוי: בבקשה, דיון מהיר.

מיקי לוי: מה שקרה באילת, מתכווצת לי הבטן.

מיקי רוזנטל: כולנו רוצים דיון מהיר בנושא.

משה גפני: העלית נושא חשוב שלא קשור לדיון הזה.

משה גפני: נכון שהוא נושק לעניין כי זה עובר לעמידר.

משה גפני: אני מקבל את ההצעה הזאת.

משה גפני: תגישו דיון מהיר ונקיים את הדיון שלא קשור למתווה הזה.

משה גפני: המתווה הזה, כפי שאמרתי, ואני חוזר ואומר, נראה לנו חיובי.

משה גפני: הכיוון הוא נכון.

משה גפני: אם אכן מתבצע כל מה שאמרתם כאן, גם לגבי ההחלטות של הדירקטוריון ועיריית ירושלים, מה שיקרה בשבוע הבא, וגם לגבי העובדים – העניין הסתיים ואנחנו רק נביא את זה להצבעה.

משה גפני: הדיון לגבי עמידר לא ייכנס לדיון הזה אלא תגישו בקשה לדיון המיר ונקיים את הדיון בנפרד אליו נביא את המנכ"ל.

משה גפני: אורי, אני ממש מודה לך.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: כל הכבוד.