ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 116, 2016-01-04 11:00

מירב בן ארי: שלום לכולם.

מירב בן ארי: אני חברת הכנסת מירב בן ארי ואני אחליף את חבר הכנסת מרגי, יושב-ראש הוועדה.

מירב בן ארי: אנחנו מקיימים כאן דיון והייתי גם בדיון הקודם, שבו התחלנו לעסוק בגזענות, ואז זה הגיע לנושא של מוחמד אבו חדיר, ואמרה חברת הכנסת סופה לנדבר שהדיון אכן פגע לה במהות הנושא שלה, בעיקר שההתייחסות כאן היא גזענות שמכוונת לאירוע מסוים.

מירב בן ארי: נכון שאת דיברת עליו, עם בחורה צעירה, את תספרי לוועדה.

מירב בן ארי: ולכן אנחנו ביקשנו דיון מיוחד.

מירב בן ארי: אני ביקשתי, אם את זוכרת, נדמה לי שגם ניהלתי את הדיון אז, לגבי מוחמד אבו חדיר.

מירב בן ארי: אני ביקשתי לקיים דיון נפרד בשל הנושא החמור הזה, וכמובן, תראו, אנחנו נתייחס כאן לגזענות, אבל מאד מאד חשוב לי, בעיקר אחרי שהייתי בדיון כאן ושמעתי את חבורת הכנסת, גם סופה לנדבר וגם קסניה סבטלובה, את הנושא הזה - - -

קסניה סבטלובה: אני הייתי זאת שהצעתי.

מירב בן ארי: נכון, נכון, ובצדק.

מירב בן ארי: אנחנו מייחדים את זה לעניין הצעה לסדר היום בתחילת הגזענות השנתית כלפי עולים מברית המועצות לשעבר בשל חגיגת הנובי גוד ואלימות על רקע גזעני במערכת החינוך.

מירב בן ארי: בניגוד לדיון הקודם, שגם הייתי בו, חשוב לי לשמוע את חברות וחברי הכנסת המציעים, ולאחר מכן לשמוע את משרד החינוך בהתייחסות עניינית.

מירב בן ארי: אם אתם זוכרים, בסוף נשארנו שם לבד.

מירב בן ארי: נשארנו אני, כל חברי הכנסת הלכו והתחלנו לדבר, אני רואה גם את דנה פה.

מירב בן ארי: אז אני רוצה שחברי הכנסת ישמעו את הדיון הענייני, של מה מערכת החינוך עושה כדי לטפל.

מירב בן ארי: נראה לי שזה יעניין גם אתכם.

מירב בן ארי: חבר הכנסת נגוסה, אני יודעת שאתה צריך ללכת לוועדת הכנסת, אבל אני רוצה רגע לשמוע את חברת הכנסת סופה לנדבר, חבר הכנסת אברהם נגוסה ואז את חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

קסניה סבטלובה: פשוט אני הצעתי את זה.

מירב בן ארי: כן, הוא פשוט צריך ללכת לוועדת הכנסת.

מירב בן ארי: זה בסדר מבחינתך?

קסניה סבטלובה: שהוא יתחיל?

מירב בן ארי: לא, מתחילה חברת הכנסת סופה לנדבר.

מירב בן ארי: אז אוקיי, סליחה, חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

מירב בן ארי: צודקים, בבקשה, סליחה.

מירב בן ארי: חברת הכנסת סופה לנדבר הייתה כל כך - - -

סופה לנדבר: אני רוצה.

מירב בן ארי: נתחיל.

מירב בן ארי: בבקשה, חברת הכנסת סבטלובה.

קסניה סבטלובה: אני אקצר מאד בדבריי כי אנחנו בעצם מכירים את הנושא ואנחנו יודעים למה התכנסנו פה.

קסניה סבטלובה: מקרה מזעזע של גזענות בבתי ספר בפתח תקווה, לצערנו אחד מיני רבים מאד.

קסניה סבטלובה: אני רק במהלך היומיים האחרונים קיבלתי עוד מספר תלונות דומות על התבטאויות גזעניות.

קסניה סבטלובה: במקרה הזה אני קיבלתי את ההתייחסות לגילויי הגזענות כלפי ילדים ישראלים ממוצא מסוים.

קסניה סבטלובה: במקרה שלי זה היה ילדים ממוצא רוסי.

מירב בן ארי: תספרי לפרוטוקול הוועדה על האירוע הזה בפתח תקווה.

קסניה סבטלובה: כן, האירוע בפתח תקווה, שאנחנו מתייחסים אליו, מדובר בילדה בכיתה ג', ילדה קטנה, ילדה שספגה מהשנה הלימודית הקודמת קריאות גזעניות מבן כיתתה, כאשר הוא מציין באופן מפורש את מוצאה, מציע לה לחזור לאן שהיא באה משם, למרות שהיא ילידת הארץ בעצם, ומוסיף כינויי גנאי שאני לא אחזור עליהם כאן, אבל בהחלט גם מילים שלא ראויות להיאמר בבית ספר בישראל.

קסניה סבטלובה: ובעצם הסיפור הזה נמשך מחודש מאי בשנה הלימודית הקודמת, גולש אל תוך השנה הנוכחית ובעצם מגיע לאלימות פיזית, כאשר גילויי הגזענות כלפי אותה ילדה מלווים בתקיפות.

קסניה סבטלובה: ממש בתקיפות אלימות קשות, כולל שימוש בבקבוק מזכוכית שבעצם נשבר על ראשה של אותה ילדה, שבעקבות אותו מקרה היא אושפזה בבית החולים שניידר.

קסניה סבטלובה: אז המקרה הוא מזעזע וכאשר נודע לי עליו, אני קודם כל שאלתי כיצד יתכן שבמערכת החינוך הישראלית המקרה הזה הוא מקרה מתמשך.

קסניה סבטלובה: זו לא פעם אחת וזה לא פעמיים, מחודש מאי בשנה הקודמת מערכת החינוך לא עשתה דבר כדי להפסיק את ההתקפה הזאת, כדי לטפל באותו הילד.

קסניה סבטלובה: בעצם כן היו רמיזות לכך שהמערכת החינוך במקרה הספציפי הזה, אני לא מדברת על כלל המקרים, פחדה מאביו של אותו הקטין ולכן לא התערבה.

קסניה סבטלובה: אם כך הדבר, אז אני חושבת שיש בזה חומרה יתרה, כי הרי בעצם יש פה כבר מעורבות משפחתית, כזאת שלא הייתה צריכה להיות בעצם, בדיוק להיפך, אפשר לטפל גם באווירה אולי בבית, אם זו כזאת אווירה שמשפיעה על אותו קטין.

קסניה סבטלובה: ובעצם מה שהוצע לאותה ילדה בסופו של דבר, וזה מידיעה שאנחנו קיבלנו ממשפחתה, לעבור לכיתה מיוחדת, כיתה לימודית, כיתה לצרכים מיוחדים ובעצם להרחיק אותה מהגורם האלים, הגורם התוקף ולא להיפך.

קסניה סבטלובה: אני רוצה להדגיש שזה לא מקרה בודד, זה לא מקרה יחיד.

קסניה סבטלובה: אנחנו מדברים עליו ספציפית כי יש לנו את כל הפרטים, את השמות, את האירועים האלה ממש על ציר הזמן, אבל יחד עם זאת זה חלק מתופעת הגזענות שהיא נהוגה בבתי הספר.

קסניה סבטלובה: אנחנו שומעים את הקריאות הגזעניות כלפי בני כל העדות וזה חוזר מקרה אחרי מקרה, ובעצם הטיפול של בתי הספר וגם של מערכת החינוך בכלל, נראה לי שהוא חסר והוא לא נותן מענה ראוי לאותם הגילויים.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שאנחנו צריכים לגלות אפס סובלנות למקרים של גזענות, בין אם זה לערבים ישראלים, בין אם זה לבני עולים ממקום כזה או אחר, בעצם על רקע של דת, גזע, מין, זה לא רלבנטי – כולנו נמצאים במערכת החינוך הישראלית ובעצם הערכים של שוויון לדעתי לא נשמעים בכלל במערכת החינוך, עד כמה שאני מכירה אותה, וגם אני למדתי כאן במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: עברתי כאן תיכון וכן, לצערי הרב לא הרבה השתנו מאז.

קסניה סבטלובה: אז אני בוודאי הייתי רוצה לשמוע כיצד אתם טיפלתם באותו מקרה ספציפי של ילדה מפתח תקווה וכיצד אתם מתכוונים לטפל במקרים נוספים עליהם אנחנו שומעים מדי יום, כדי למנוע פגיעה וטראומה נוראית מילדים שנפגעים בגיל כל כך צעיר.

קסניה סבטלובה: למה הם גדלים?

קסניה סבטלובה: גם הפוגעים וגם אלה שנפגעים, כי אנחנו מגדלים פה דור של טראומה, וזה הדבר המפחיד ביותר בעיני, הדור הצעיר ביותר, שהוא צריך להיות דור בריא, שיודע להתמודד עם האתגרים של המדינה שלנו, והוא כבר גדל בתוך הטראומה של הגזענות.

מירב בן ארי: תודה רבה חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת אברהם נגוסה.

אברהם נגוסה: תודה גברתי יושבת הראש, חברי, חברי הכנסת.

אברהם נגוסה: המקרה הזה בפתח תקווה אמנם אינו מקרה בודד, אבל זה המקרה שגרם לנו להגיש את ההצעה לסדר באותו זמן.

אברהם נגוסה: מאז, ואני שומע גם לפני, את הטענות כשאני מסתובב בבתי הספר וכשאני מקיים מפגשים בשטח, תלמידים באים ואומרים שיש גזענות בבתי הספר.

אברהם נגוסה: דווקא במערכת החינוך זה המקום שצריך לחנך את הדור הצעיר להיות ביחד, להבנה ולקבל את השונה.

אברהם נגוסה: יש לנו בעיה קשה במערכת החינוך שלנו ואנחנו חייבים לשים לב ולשים את כל הכוח שלנו, אם זה משאבים, אם זה כוח אדם.

אברהם נגוסה: צריך להדגיש ולשים לב לסוגיה הזאת, כי אנחנו חברה קולטת עלייה, ואם אנחנו לא יודעים לקבל את העולים החדשים ולקלוט אותם והם צריכים לקבל מכות וקללות בגלל מוצאם, אז אנחנו נכשלנו במערכת החינוך.

אברהם נגוסה: אני חושב שמערכת החינוך צריכה פה לבדוק את עצמה, איפה היא נכשלה.

אברהם נגוסה: לכן אנחנו פונים אליכם.

אברהם נגוסה: מספיק לזלזל בדברים האלה.

אברהם נגוסה: ילד התבטא – אז פשוט לעזוב אותו.

אברהם נגוסה: לא.

אברהם נגוסה: אנחנו צריכים לטפל בכל הדברים כדי להבין שיש תלמידים ששמים קץ לחייהם בגלל לחצים מחבריהם בבתי הספר.

אברהם נגוסה: זה פשוט כי הם לא יכולים לעמוד בלחץ, באפליה, בגזענות.

אברהם נגוסה: בזה אנחנו צריכים לטפל.

אברהם נגוסה: גברתי יושבת הראש, הגשתי הצעת חוק כדי להתמודד עם המצב הזה.

אברהם נגוסה: מערכת החינוך חייבת ללמד בתוך מערכת החינוך וצריך לשלב בחינוך את כל המורשת של עדות ישראל, כי אנחנו מכל העדות, אם זה מאתיופיה, אם זה מרוסיה, אם זה אזרחים ישראלים, עברים.

אברהם נגוסה: צריכים ללמד את כל האוכלוסייה את העדות.

אברהם נגוסה: החינוך הוא הפתרון.

אברהם נגוסה: החינוך הוא הפתרון.

אברהם נגוסה: זה מה שישנה את המצב.

אברהם נגוסה: לכן הצעתי הצעת חוק שמשרד החינוך יהיה מחויב בחוק ללמד את מורשת עדות לישראל.

אברהם נגוסה: להפתעתי, כשההצעה הזו הגיעה לוועדת השרים לפני שבוע, מי התנגד?

אברהם נגוסה: משרד החינוך ומשרד התרבות התנגדו להצעת החוק הזאת.

אברהם נגוסה: אני לא מבין.

אברהם נגוסה: מה רע ללמד את מורשת עדות ישראל?

אברהם נגוסה: זה יחבר אותנו, שאם אחד יודע על השני, אז פשוט יהיה כבוד הדדי.

אברהם נגוסה: זו כל המשמעות.

יואל רזבוזוב: אם אתה תאיים לפרוש מהקואליציה, בטוח היו מעבירים.

מירב בן ארי: לא, לא, אנחנו לא - - -

אברהם נגוסה: לא.

מירב בן ארי: אנחנו לא מכירים את הצעת החוק הזאת.

מירב בן ארי: אתם תבדקו.

אברהם נגוסה: אני מבקש קודם כל - - -

מירב בן ארי: אני מבטיחה לך כוועדה, אנחנו נבקש תגובה מסודרת שלהם להתנגדות והסבר למה התנגדו להצעת החוק שלך.

מירב בן ארי: זה יהיה.

אברהם נגוסה: נכון.

אברהם נגוסה: אני גם מבקש שבמסקנות הדיון הזה תהיה קריאה שוועדת השרים, משרד החינוך ומשרד התרבות יסירו את התנגדותם וראשי הוועדות יצטרפו ויחתמו כדי להעביר את החוק הזה.

אברהם נגוסה: זה מה שיאחד אותנו.

אברהם נגוסה: זה מה שיכול לחזק אותנו כחברה קולטת עלייה וזה מה שצריך לעשות.

אברהם נגוסה: אני שוב אומר שהמורים צריכים לעבור הכשרה.

אברהם נגוסה: מחנכים צריכים לעבור הכשרה כדי לאחד את התלמידים – איך תלמיד צריך לקבל חינוך כדי שיקבל את השכן שלו, זה שיושב על ידו.

אברהם נגוסה: יכול להיות שהוא שונה במוצא שלו, אבל הם כולם ישראלים.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.

סופה לנדבר: תודה גברתי.

סופה לנדבר: אני אז בישיבה שחברי לא היו, ביקשתי בעצם דיון נפרד, בגלל שגם זה היה דיון נפרד במליאת הכנסת ואנחנו ביקשנו התייחסות של ועדת החינוך, בגלל שהדבר לא יכול להישאר בצד, בשקט.

סופה לנדבר: גברתי, בעצם מה זה גזענות?

סופה לנדבר: זה עליונות, זה רדיפה, זה השפלה, עוינות, אלימות ובעצם חובתנו להגיד שהחברה הישראלית, לצערנו, היא חברה שיש בה אלימות ויש בה גזענות.

סופה לנדבר: ומי שצריך הראשון לטפל בעניין הזה זו מערכת החינוך.

סופה לנדבר: מה שמתחיל במכות בבית ספר ומסתיים בבית חולים, זה מסתיים ברצח בדומא ואנחנו כולנו צריכים לזכור את זה.

סופה לנדבר: ובגלל זה אנחנו דורשים ממערכת החינוך טיפול מקיף, יסודי ודרסטי.

סופה לנדבר: לעקור את זה מהשורש.

סופה לנדבר: מה שקרה בעצם בבית הספר- רבותי, אני לא מפריעה לכם, סליחה.

סופה לנדבר: תודה רבה.

סופה לנדבר: אתם כן.

סופה לנדבר: אם אתם רוצים לדבר יש פרוזדור.

אוסאמה סעדי: לא, אנחנו רק מתרגשים מהדברים החשובים שאת אומרת.

סופה לנדבר: בסדר, אני לא מבקשת מכם התרגשות, אני מחפשת ומבקשת טיפול של מערכת החינוך.

סופה לנדבר: אבל אני חושבת שבמקרה הזה האחריות על מערכת החינוך ועל המשפחה וקודם כל על משפחה ומערכת החינוך.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שזה קרה בבית ספר ושום דבר.

סופה לנדבר: שום דבר.

סופה לנדבר: רבותי, זה הסתיים בבית חולים.

סופה לנדבר: דבר כזה לא יכול לקרות במערכת החינוך.

סופה לנדבר: אנחנו כולנו יודעים שיש מקומות בחברה הישראלית שיש שם בינתיים חושך ואין שמש ואנחנו חשבנו שזה הסתיים בחברה הישראלית, אבל זה חוזר אלינו בשנת 2016 וזה לא יכול להיות.

סופה לנדבר: יש לי שאילתה כאן, שאילתה דווקא לא רק למערכת החינוך, אבל קודם למשטרת ישראל.

סופה לנדבר: מה זה המושג שאתם משתמשים בו – סוגרים תיק ואומרים מחוסר עניין לציבור.

סופה לנדבר: מה זה?

סופה לנדבר: מכות רצח בבית ספר, זה חוסר עניין לציבור?

סופה לנדבר: במקרה הזה לא פתחו, אבל במקרים דומים רבותי, אתם כותבים מחוסר עניין לציבור.

קסניה סבטלובה: גם את מח"ש אפשר לשאול את זה.

סופה לנדבר: מה זה הדבר הזה?

מירב בן ארי: היא תתייחס לזה.

סופה לנדבר: אני לא חושבת שצריך להיות חיוך בשפתיים של משטרת ישראל.

סופה לנדבר: לא חושבת, רבותי.

סופה לנדבר: אני חושבת שיש פה עניין לציבור, זו אלימות בחברה הישראלית, זו אלימות שמתחילה בבתי הספר, ברחובות של מדינת ישראל, זה נגמר ברצח, זה נגמר במכות.

סופה לנדבר: לא יכול להיות דבר כזה שאין פה לציבור עניין.

סופה לנדבר: יש ועוד איך, ולכנסת קודם כל.

סופה לנדבר: אני רוצה לסיים ולומר שכאשר לדוגמא בבית הספר הזה המשפחה לא הלכה לפתוח תיק מרוב הפחדים, אבל הסיפור הסתיים באמבולנס, בבית חולים, עם דם, אני חושבת שהטיפול בבית החולים מצביע על כך שקודם כל יש כאן עניין למערכת החינוך, למערכת החינוך בפרט ולמשטרה בפרט ולציבור כדבר חשוב ביותר.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שבשנת 2016 יש מקום לאלימות ולגזענות בבתי הספר.

סופה לנדבר: זה שורש הבעיה.

סופה לנדבר: זה מתחיל ממערכת החינוך ומסתיים בכל החברה.

סופה לנדבר: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה רבה גברתי יושבת הראש.

מסעוד גנאים: האמת, אני דאגתי וגם חברי, חברי הכנסת הערבים, כדי להראות לחברת הכנסת סופה לנדבר וגם לשאר חברי הכנסת, שגם גזענות כאילו פנים יהודית, בין יהודית על רקע אתני, נגיד אם זה רוסי, אם זה נגד אתיופים, גם זה מעניין אותנו.

מסעוד גנאים: כי מה לעשות, אנחנו לא חיים במובלעת ולא במדינה אחרת, אנחנו חיים באותה מדינה.

אוסאמה סעדי: לא, אבל ראש הממשלה אומר שכן יש מובלעת.

מסעוד גנאים: אז תן לי, חבר הכנסת סעדי.

מסעוד גנאים: תן לי בשיטה שלי, אני אגיד את דברי.

מסעוד גנאים: אנחנו חיים באותה מדינה, מושפעים מאותו אקלים, מאותה אווירה.

מסעוד גנאים: אם היא מסומנת בגזענות, אז כולנו סובלים.

מסעוד גנאים: נכון, זה בולט, מתחיל אולי בערבים, בגלל שזה לאום אחר, אבל זה לא רק.

מסעוד גנאים: זה גם פנים.

מסעוד גנאים: אומרים גזענות זה מקסימום שנאה על מינימום סיבה.

מסעוד גנאים: מה הסיבה?

מסעוד גנאים: רק כי אתה.

מסעוד גנאים: כי המוצא האתני שלך, שלא בחרת, אפילו אתה לא בחרת.

מסעוד גנאים: ככה נבראת, ככה נהיית – אם זה ערבי, אם זה יהודי וגם כל הדברים האחרים.

מסעוד גנאים: אני חושב שהעניין הזה של הגזענות מעסיק את כולנו, הוא צריך להדאיג את כולנו, כי הוא הורג אותנו גם.

מסעוד גנאים: הוא הורג אותנו.

מסעוד גנאים: בדיון שהיה לפני, נכון שהוא היה טעון יותר, זה היה לגבי רציחתו הברברית של מוחמד אבו חדיר.

מסעוד גנאים: הרקע הוא גזעני, הוא שנאה שהגיעה כדי רצח והגזענות היא כזו.

מסעוד גנאים: בסוף נכון שהיא רצח אופי בהתחלה, נכון נידוי אולי בבית הספר, מתחילים בבתי הספר ואני כמורה יודע את זה.

מסעוד גנאים: הרבה ילדים, הרבה תלמידים, העתיד והאופי שלהם מושפע שלילית בגלל כינויים, בגלל גידופים, אם זה על רקע אתני או גזעני או אחר.

מסעוד גנאים: לכן אני חושב, במציאות המצערת שאנחנו חיים אותה, אשר מלאה בשנאה, בגזענות, שמגיעה עד כדי שריפת אנשים, רצח אנשים, יש תפקיד בשני מישורים.

מסעוד גנאים: נכון, נציגי משרד החינוך באים לפה אולי כבר פעם שנייה או שלישית ומציגים איך מערכת החינוך מתמודדת עם המפלצת הזו ששמה גזענות, למרות שהמפלצת הזו היא לא זרה לנו.

מסעוד גנאים: היא בנו, היא באה מתוכנו, מאיתנו וצריך לטפל בה.

מסעוד גנאים: צריך לטפל בה חינוכית, תודעתית, כדי למנוע אותה במניעה, אבל גם הרתעה.

מסעוד גנאים: הרתעה הכוונה למשטרה ולכל הזרועות המטפלים באלה הגזענים, אשר פוגעים באנשים, אם זה פגיעה נפשית או אישית והיא מגיעה גם לפגיעה בחיים שלהם.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת יואל רזבוזוב.

יואל רזבוזוב: תודה, גברתי יושבת הראש, חברי הכנסת, נכבדים.

יואל רזבוזוב: טוב, אז אנחנו מכירים את הילדים במערכת החינוך, אנחנו יודעים עד כמה ילדים גם יכולים להיות רעים כלפי אחרים, ולפני שמתחילים בכלל לדבר על אלימות פיזית, הגזענות, האלימות המילולית, אני חושב שעוד פעם, זה לא כזה פשוט, אבל אפשר לטפל בזה.

יואל רזבוזוב: אפשר לטפל בזה על ידי עונשים והתרעה.

יואל רזבוזוב: מה זה עונשים?

יואל רזבוזוב: שהמנהלים יהיו מודעים.

יואל רזבוזוב: ברגע שבא ילד, ילדה, אומרים שקראו לו לא משנה, "רוסי מסריח" לדוגמא, ואני מתבטא במילים הכי קשות, המנהלת ישר משעה את הילד הזה לשבוע.

יואל רזבוזוב: זורקת אותו.

יואל רזבוזוב: ואם באים ההורים שלו, מסבירים להורים שלו למה עשו זאת.

יואל רזבוזוב: וברגע שמערכת החינוך, המנהלים יתחילו לעשות זאת, זאת תהיה ההוראה, ואני חושב שאנחנו כבר נפתור חצי מהבעיה, אפילו יותר.

יואל רזבוזוב: ברגע שמגיעים לאלימות פיזית, גם כאן המשטרה כבר צריכה – המנהלים צריכים להעביר תלונה למשטרה והמשטרה צריכה להתייחס לזה ברצינות.

יואל רזבוזוב: כמו שאנחנו מטפלים באירועים של אלימות בספורט על ידי חקיקה של החמרת הענישה, גם מערכת המשפט, באמת, עושים צעדים דרסטיים כי ישנה אלימות, אותו דבר אפשר לעשות במערכת החינוך.

יואל רזבוזוב: ברגע שתהיה הרתעה אמיתית, יפסיקו להגיד.

יואל רזבוזוב: ברגע שיעיפו ילד פעם פעמיים מבית הספר, ההורים שלו יענישו אותו כי הוא לא הולך ללימודים, אז בפעם הבאה הוא יחשוב 20 פעמים לפני שהוא אומר למישהו כך או כך.

יואל רזבוזוב: אז זאת ההצעה שלי, זה מה שאני חושב שצריך לצאת מכאן, מהוועדה.

יואל רזבוזוב: אני חושב שצריך עכשיו חקיקה גדולה.

יואל רזבוזוב: פשוט צריכה לצאת הוראה.

יואל רזבוזוב: המנהלים של בתי הספר צריכים לדעת שאם יש מקרה כזה הם צריכים לטפל בו בחומרה רבה.

יואל רזבוזוב: זה דבר מאד מאד פשוט ואני חושב שאפשר לעשות אותו ועושים.

יואל רזבוזוב: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת ג'בארין, בבקשה.

יוסף ג'בארין: מי פה ממשרד החינוך?

מירב בן ארי: זו חבורה שמגיעה ומייצגת את משרד החינוך.

יוסף ג'בארין: אבל יש גם את מנהלת הנושא?

מירב בן ארי: הם יתייחסו מיד אחרי חברי הכנסת.

מירב בן ארי: פשוט אני רוצה לתת קודם לחברי הכנסת.

יוסף ג'בארין: אנחנו רוצים לדעת.

מירב בן ארי: דנה, את יכולה רק להתייחס לפרוטוקול, להגיד את התפקידים שלכם כדי שחבר הכנסת ג'בארין ושאר חברי הכנסת יידעו.

מירב בן ארי: אני גם אומרת לכם ואמרתי את זה גם בתחילת הדיון, שפעם שעברה קיבלתי מהם סקירה, אז כמובן מי שאין לו ועדות אחרות, משמע שיש כאן צוות שעובד, אבל בשביל הפרוטוקול תציגי את התפקידים ואז תתייחסו.

מירב בן ארי: אני רוצה קודם לתת לחברי הכנסת, כי חלק צריכים ללכת.

<דנה פרידמן: דנה פרידמן, מפמר"ית מדעי החברה ומנהלת המטה לחינוך אזרחי וחיים משותפים.

<דנה פרידמן: במסגרת הזאת אני מתכללת תכנית בשם סובלנות למניעת גזענות בחיים משותפים, יחד עם צוות משרדי.

<יעל בריל: יעל בריל, נציגת שפ"י.

<יעל בריל: אני יכולה להתייחס לשני היבטים של מהלכי עבודה מאד רחבים של מניעת אלימות במשרד החינוך, והתהליכים החינוכיים שאנחנו פועלים לשם חיזוק הרב תרבותיות, המקום, הנראות של כל הגוונים - - -

סופה לנדבר: הנהלת בית הספר נמצאת כאן?

מירב בן ארי: של פתח תקווה?

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: אני מאמינה שהם יוכלו להסביר לנו מה היה שם.

<מאיה שריר: שמי מאיה שריר, אני מנהלת אגף קליטת תלמידים עולים.

<מאיה שריר: אני יכולה להוסיף בהתייחסות מה עשינו - - -

מירב בן ארי: לא, אל תתייחסי.

מירב בן ארי: אתם תתייחסו.

מירב בן ארי: אני רוצה רגע לתת לחברי הכנסת.

מירב בן ארי: אל תדאגי, אנחנו נשמע.

מירב בן ארי: גם בפעם שעברה שמעתי את כל מה שאמרתם.

מירב בן ארי: חבר הכנסת ג'בארין, בבקשה.

יוסף ג'בארין: כן, תודה.

יוסף ג'בארין: האמת היא, דנה, אחת השאלות שמעסיקות אותי - - -

סופה לנדבר: אני כן מתעקשת לדעת למה לא הזמינו לכאן את מנהל או מנהלת בית הספר.

סופה לנדבר: אני חושבת שיש פה אחראיות אישית של הנהלת בית הספר, והם חייבים להיות כאן כדי לא לשמוע את כל הפילוסופיה שאנחנו לא רוצים לשמוע אותה.

יוסף ג'בארין: הם הוזמנו בכלל לדיון?

אוסאמה סעדי: למה הם לא הוזמנו?

יוסף ג'בארין: הם הוזמנו בכלל או שבכלל לא הוזמנו?

סופה לנדבר: לא, לא הזמינו.

מירב בן ארי: אני אתייחס לשאלה שלך.

מירב בן ארי: אני תיכף אתייחס לזה בנפרד, לא לפרוטוקול.

יוסף ג'בארין: טוב, לפני שאני אדבר לגופו של עניין, יש לי שאלה שאני מנסה לקבל עליה תשובה ואני אשמח במהלך הדיון.

יוסף ג'בארין: מירב, שאלה מעניינת, הרי משרד החינוך הוא המשרד השני בגודלו מבחינת התקציב.

יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על יותר מ-50 מיליארד שקלים ואני תוהה כמה זמן המשרד מקדיש, כמה המשרד מקדיש מהתקציב שלו לנושאים של רב תרבותיות, חיים משותפים ומאבק או אפילו מלחמה בגזענות.

יוסף ג'בארין: המספרים שאני מכיר הם מבישים, אני חייב לומר.

מירב בן ארי: אני אגיד לך.

מירב בן ארי: אמרתי 3.5 מיליון שקלים.

מירב בן ארי: כתבי את זה אז.

יוסף ג'בארין: מתוך מיליארד?

מירב בן ארי: תקציב חינוך לגזענות ודמוקרטיה.

מירב בן ארי: רשמתי את זה.

מירב בן ארי: 3.5 מיליון.

יוסף ג'בארין: אז אני לא טועה.

יוסף ג'בארין: את מוסיפה לי עוד חצי מיליון, אבל אני חייב לומר שזה לא רק מעט, זה פשוט לא נחשב כמעט.

יוסף ג'בארין: מתוך 50 מיליארד שקלים, זה ממש אפסי.

יוסף ג'בארין: את שומעת את חברי הכנסת, אגב מסיעות שונות, מדעות פוליטיות מגוונות וכדומה, וכולם מדברים פשוט על אותו מחסור קשה שקיים היום במערכת החינוך בתחום הזה.

יוסף ג'בארין: והמספר שנאמר עכשיו רק מאמת מה שאני חשבתי כל הזמן.

יוסף ג'בארין: המספר שהיה ידוע לי היה 3 מיליון שקלים.

יוסף ג'בארין: אז 3.5 מיליון וחצי.

יוסף ג'בארין: אני חושב שאחת ההמלצות העיקריות שצריכה להיות בדיון הזה, שהוא צריך להקצות משאבים.

יוסף ג'בארין: זה פשוט לא יתכן.

יוסף ג'בארין: עם המשאבים האלה אי אפשר להתמודד עם הבעיה הזאת.

יוסף ג'בארין: אני רק אסבר את האוזן ואומר שרק לעניין הסוגיה הזו של חיים משותפים בין יהודים לערבים, עוד לפני שאנחנו מגיעים לסוגיות האחרות של קבוצות בתוך המגזר היהודי, הייתה ועדה ציבורית, שבשנת 2009 הגישה את מסקנותיה לשרת החינוך אז, יולי תמיר, אבל ללא קשר מי השר, הצוות המקצועי הרי אימץ את ההמלצות האלה, ורק בחלק ההוא הייתה המלצה מינימאלית על ה-10 מיליון שקלים רק לנושא הזה, רק לנושא של יחסים משותפים בין יהודים וערבים.

יוסף ג'בארין: אז אנחנו היום שש שנים אחרי - - -

מירב בן ארי: לא, אבל יש תקציב נפרד לנושא.

מירב בן ארי: אני ראיתי במקרה היום שיש תקציב נפרד לנושא של הידברות בין יהודים לערבים.

<דנה פרידמן: זה התקציב הזה.

יוסף ג'בארין: זה אותו תקציב.

מירב בן ארי: הכל זה מתוך ה-3?

<דנה פרידמן: לא רק יהודים וערבים, אבל זה גם.

מירב בן ארי: אז זה מה שאני אומרת, אין תקציב נפרד כמו שקראתי היום בפרסומים זרים, על תקציב יהודים-ערבים, אלא בתוך ה-3.5 מיליון שקלים, זה גם כל המיעוטים של החברה הישראלית?

<דנה פרידמן: פעילות הפגשה בין קבוצות בחברה הישראלית.

יוסף ג'בארין: זה כשאני אומר שההמלצה של הוועדה הציבורית - - -

מירב בן ארי: כן, כבר אז כתבתי את זה, נכון.

יוסף ג'בארין: של 10 מיליון - - -

קסניה סבטלובה: האם עדות הן מיעוטים?

קסניה סבטלובה: אני לא הבנתי.

יוסף ג'בארין: הכל, הכל.

מירב בן ארי: לא, לא.

מירב בן ארי: תרבויות.

מירב בן ארי: המטרה הייתה להציג שהתחום - - -

קסניה סבטלובה: חשוב מאד כאשר מדברים על האחר, אז חשוב להגיד אין פה אחר.

קסניה סבטלובה: כולם פה אנחנו.

קסניה סבטלובה: אין שום אחר.

מירב בן ארי: אמרתי את זה גם בוועדה הקודמת וגם השר התייחס.

מירב בן ארי: כשנשאלנו פה אמרנו שהשר גם התייחס בניגוד לשר הקודם, שהוא לא אומר שהאחר הוא אני, אלא הוא אומר האחר הוא אחר ואני הוא אני ואנחנו לא עושים הכל - - -

יוסף ג'בארין: מה שבעצם הסכום הזה אומר הוא שההמלצות, גברת פרידמן, בעצם לא מיושמות.

יוסף ג'בארין: אי אפשר ליישם פחות או יותר - - -

מירב בן ארי: אי אפשר ליישם תקציב כזה, זה מה שאתה אומר.

יוסף ג'בארין: לא, ההמלצות לא מיושמות בעצם.

יוסף ג'בארין: כי רק בענייני חיים משותפים בין יהודים לערבים הדו"ח דיבר על 10 מיליון שקלים שצריך להשקיע.

יוסף ג'בארין: ולכן השאלה השנייה היא באיזו מידה הם מיושמות והאם התקציבים האלה יכולים בהחלט להספיק.

יוסף ג'בארין: מה שאני רוצה להדגיש ולדעתי זה היה חסר גם בדיון הקודם, אבל גם בדיון הנוכחי, פשוט בקטע הזה, משרד החינוך לא מקיים את החובה שלו לפי החוק.

יוסף ג'בארין: ממש לפי החוק.

יוסף ג'בארין: יש לו חובה שמופיעה בסעיף 11 למטרות החינוך הממלכתי, בסעיף 2 לחוק, והסעיף הזה אומר במפורש – שאחת ממטרות החינוך הממלכתי בישראל, ואני קורא: "להכיר את השפה, התרבות, ההיסטוריה, המורשת והמסורת הייחודית" – כל זה – "שפה, תרבות, היסטוריה, מורשת והמסורת הייחודית של האוכלוסייה הערבית בישראל – כ-20% מכלל התלמידים ושל קבוצות אוכלוסייה אחרות במדינת ישראל".

יוסף ג'בארין: זאת אומרת הסעיף הזה אומנם מדגיש באופן מיוחד את האוכלוסייה הערבית, אבל גם את האוכלוסיות האחרות.

יוסף ג'בארין: ולכן המחדל הזה של משרד החינוך לדעתי הוא גם בלתי חוקי.

יוסף ג'בארין: זה לא רק שהוא לא ראוי, אלא הוא פשוט בלתי חוקי.

יוסף ג'בארין: הם לא מקיימים את הסעיף הזה וזה בדיוק מה ששמענו מעמיתי כאן.

יוסף ג'בארין: ואני הייתי אומר מעבר לכך.

יוסף ג'בארין: לא רק שמשרד החינוך אינו מקיים את החובה המשפטית, אינו מקצה את המשאבים הראויים לנושא הזה, אלא כפי שהתרשמנו מהדיון כאן לפני שבועיים, על ספר האזרחות, הוא אפילו אינו דואג גם לקיים את החובה הבסיסית של לשתף את נציגי האוכלוסיות השונות, המגזרים השונים, פשוט בקביעת החלטות ובכל התהליך הזה של גיבוש מדיניות.

יוסף ג'בארין: ולדעתי מה שקרה בספר האזרחות זה רק מסמל את זה.

יוסף ג'בארין: אני שואל איך אפשר לכתוב ספר אזרחות בלי - - -

סופה לנדבר: גברתי יושבת הראש, אני חושבת שאנחנו מתרחקים מהנושא.

מירב בן ארי: סליחה, אני לא רוצה - - -

סופה לנדבר: תתני לי לדבר.

מירב בן ארי: גברתי, לא, סליחה, אני יושבת ראש הוועדה ואני אגיד לך - - -

סופה לנדבר: בגלל זה אני - - -

מירב בן ארי: לא, סליחה.

מירב בן ארי: אני יודעת, אני מבקשת ממך באמת די.

סופה לנדבר: לא להרים עלי קול.

מירב בן ארי: סליחה, את תרימי עלי קול?

סופה לנדבר: סליחה, את מרימה עלי קול, אני מבקשת - - -

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: סליחה, אני יושבת ראש הוועדה הזאת ואני אומרת לך חד משמעית אני לא צריכה את העזרה שלך.

מירב בן ארי: בפעם האחרונה - - -

סופה לנדבר: אני לא מנסה לעזור.

סופה לנדבר: אני מנסה - - -

מירב בן ארי: אז אל תפריעי.

סופה לנדבר: אני מנסה להתרכז בנושא - - -

מירב בן ארי: אל תפריעי לי, אני מבקשת ממך.

מירב בן ארי: בפעם האחרונה, אני יכולה להעיר לחבר הכנסת ג'בארין גם בלי העזרה שלך.

מירב בן ארי: לזה התכוונתי.

מירב בן ארי: אני לא צריכה את אזרחית.

מירב בן ארי: סליחה, אני בניגוד למה שהיה כאן בדיון הקודם, הייתי מתחילתו עד סופו, הקשבתי לצוות משרד החינוך, לא רק עמדתי פה וצעקתי על גזענות.

מירב בן ארי: אני מאד מאד מבקשת ממך, אני באמת מסתדרת.

מירב בן ארי: זו לא פעם ראשונה שאני מנהלת את ועדת החינוך, אני יודעת להעיר לחבר הכנסת ג'בארין.

מירב בן ארי: הוא יודע גם שבאתי להעיר לו על ה - - -.

מירב בן ארי: אני לא רוצה שהדיון יהיה שוב על הנושא שהיה דיון שלם של שעה וארבעים.

מירב בן ארי: הדיון הוא לגבי ההצעות שלך ושל חברת הכנסת קסניה סבטלובה, אברהם נגוסה ודב חנין, ותאמיני לי שאני אגן על זכויותיך.

סופה לנדבר: אני רוצה להאמין.

מירב בן ארי: לזה התכוונתי.

מירב בן ארי: חבר הכנסת ג'בארין, אנא סיים בבקשה, כי הזמן קצר ויש כאן הרבה חברי כנסת.

מירב בן ארי: אם לא להתייחס לספר האזרחות - - -

יוסף ג'בארין: כפי שאת רואה, אני ממש כמו תלמיד ממושמע.

מירב בן ארי: בהחלט נכון.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לך שפעם ראשונה בדיון בוועדת חינוך חבר כנסת מבקש להשתיק חבר כנסת אחר.

יוסף ג'בארין: זה כבר חדש לי בוועדה הזאת.

יוסף ג'בארין: וגם להגיד - - -

מירב בן ארי: לא, אתה יודע מה - - -

סופה לנדבר: רבותי, אני מבקשת - - -

מירב בן ארי: גברתי, אמרתי לך שאני מסתדרת.

סופה לנדבר: גברתי יושבת הראש, אנחנו התאספנו כאן למקרה של פתח תקווה - - -

מירב בן ארי: בסדר.

מירב בן ארי: אבל לפני דקה דיברתי - - -

סופה לנדבר: ואני לא מקבלת את ההערות האלה.

מירב בן ארי: סליחה, לפני דקה דיברתי על זה.

סופה לנדבר: בסדר.

מירב בן ארי: לפני דקה - - -

סופה לנדבר: ראינו, ראינו.

מירב בן ארי: אבל הוא חבר כנסת, מותר לו גם להגיד מה שהוא חושב.

מירב בן ארי: ביקשתי ממנו לסיים את דבריו, הוא מבין.

מירב בן ארי: הוא לא צריך את העזרה שלך ולא אני.

יוסף ג'בארין: אז ההערה שלי, אמרתי שהדיון באזרחות העלה נקודה שהיא נכונה לכל המגזרים אגב, לא רק לחברה הערבית, שאין שיתוף של נציגי המגזרים הללו, לא נציגים של עולים מרוסיה, לא מהעדה האתיופית וכדומה, ולדעתי מקצוע האזרחות אולי מסמל את הכשל של משרד החינוך בתחום הזה.

יוסף ג'בארין: אני אסיים ואומר שאני מניח שאתם מודעים לסקרים בין קבוצות הנוער, והסקרים הללו לא מחמיאים, בלשון המעטה, לתפיסות שיש לנוער בישראל לגבי סוגיות של שוויון, של סובלנות, של הכרת האחר וכו'.

יוסף ג'בארין: ואני תוהה האם באמת 3-3.5 מיליון שקלים, האם מישהו רציני חושב שזה סכום שאפשר להתמודד איתו במערכת החינוך עם התופעות לדעתי המאד מסוכנות, שאנחנו היום עדים להן גם בבתי הספר, אבל גם לפי הסקרים שאנחנו מכירים מהשנים האחרונות.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: השאלה ברורה.

מירב בן ארי: חברת הכנסת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: אוקיי, קודם כל אני רוצה להתייחס לנושא של היחס ליוצאי חבר העמים.

ענת ברקו: אני חושבת שבדרך כלל דור ראשון של הגירה, הוא דור ראשון של עלייה, אנחנו רואים הרבה מאד קשיים מהסוג הזה.

ענת ברקו: אני יכולה להגיד מהניסיון שלי, מהילדים שלי, הם למדו רוסית בזמן מאד קצר, חלק מהם, ממש - - -

סופה לנדבר: מוכשרים, אני צריכה להגיד.

סופה לנדבר: שפה קשה.

יואל רזבוזוב: אני עד עכשיו לא מצליח ללמוד.

קסניה סבטלובה: יש ילדים נפלאים, זה ברור, אבל איך זה קשור?

ענת ברקו: קודם כל הוא גולש עם בחור, אז כל המונחים של גלישה וכל הדברים האלה הם בהחלט, ואנחנו רואים שההתחברות קורית באופן טבעי.

ענת ברקו: אני חושבת שהתהליך הוא תהליך חינוכי.

ענת ברקו: זה לא עניין של תקציב, זה עניין של גישה.

ענת ברקו: זה לשבת עם הילדים, זה לדבר.

ענת ברקו: לא צריך תקציבים בשביל זה.

ענת ברקו: לא משלמים לאף אחד כדי שיעשה את זה.

ענת ברקו: זה להיות ער לדקויות שעולות בכיתה, זה להציף נושאים בשיעורי החינוך, בשעת החינוך, להקדיש אותה לנושאים הללו, מהמקום שבעצם זה המקום של כולנו וחיים הרבה יותר טוב ביחד.

ענת ברקו: אני לא יכולה שלא להתייחס לנושא של המחטף שעשה כאן חבר הכנסת ג'בארין על הגב של הדיון הזה, ולא פעם ראשונה בעניין הזה של רוממות השוויון והסבלנות והכרת האחר וכו'.

ענת ברקו: יש כאן גזענות כלפי יהודים.

ענת ברקו: כשאומרים יהודים, לא מדברים על זה.

ענת ברקו: זה קיים.

יוסף ג'בארין: איזה מחטף, סליחה?

ענת ברקו: יהודים.

ענת ברקו: אני שומעת במזרח ירושלים - - -

יוסף ג'בארין: אבל משרד החינוך אומר - - -

ענת ברקו: אני שומעת במזרח ירושלים - - -

יוסף ג'בארין: את חושבת שאני קובע את תכני החינוך?

יוסף ג'בארין: הלוואי.

ענת ברקו: כי אתה מדבר על הסובלנות כלפי החברה הערבית ויש סבלנות כזאת וניסיון לשפר ויש תקציבים שמוקצים ורצון טוב.

קסניה סבטלובה: כן, תבקרי באצטדיון בירושלים פעם.

קסניה סבטלובה: תראי שם את הסובלנות.

ענת ברקו: אבל יש אמירה גם שיהודים, להיות יהודי זה משהו שהוא חריג או לא לגיטמי, או - - -

יוסף ג'בארין: איפה?

יוסף ג'בארין: איפה?

יוסף ג'בארין: איפה?

יוסף ג'בארין: מה זה?

מירב בן ארי: חברת הכנסת ברקו - - -

אוסאמה סעדי: על מה את מדברת?

מירב בן ארי: אני לא רוצה שעוד פעם אנחנו נתדרדר לדיון הקודם.

מירב בן ארי: נא לסיים, חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: בתכנים של ספרי האזרחות.

ענת ברקו: ספרי אזרחות זה משהו נפרד.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

אוסאמה סעדי: גברתי, מדברים כאן על איזה מחטף?

אוסאמה סעדי: אני לא מבין.

מירב בן ארי: בבקשה, אתה יכול להתייחס, זה הזמן שלך.

מירב בן ארי: אתה אחריו.

אוסאמה סעדי: כן, גברתי יושבת הראש, חברי, חברי הכנסת.

אוסאמה סעדי: אני לא מבין על איזה מחטף, שחבר הכנסת ג'בארין מדבר, מזכיר - - -

ענת ברקו: מזכיר?

אוסאמה סעדי: מזכיר.

אוסאמה סעדי: הוא לא דיבר על זה בפרוטרוט.

אוסאמה סעדי: אמר שחלק מהעניין הזה של גזענות במערכת החינוך, אז גם הוא הזכיר את העניין הזה של ספר אזרחות.

אוסאמה סעדי: במקום להתמודד עם הטענות האלה שלנו, על הדרה ועל אי סובלנות ועל שוויון, את תמיד לוקחת את העניינים האלה לנתיב של הסתה.

אוסאמה סעדי: תפסיקי עם זה כבר.

אוסאמה סעדי: תפסיקי.

אוסאמה סעדי: תפסיקי.

אוסאמה סעדי: נמאסתם.

אוסאמה סעדי: נמאסתם עם הדיבור הזה.

אוסאמה סעדי: אנחנו מדברים על נושא חשוב מאד, על נושא חשוב מאד.

ענת ברקו: אז תתמקד בנושא.

אוסאמה סעדי: הנה, אני מתמקד.

אוסאמה סעדי: את לא מתמקדת.

אוסאמה סעדי: אנחנו מדברים על העניין הזה של גזענות, הוא סרטן בחברה הישראלית וצריך לטפל בו.

אוסאמה סעדי: תמיד אומרים שאנחנו מתחילים וצריך להתחיל בעניין הזה, גברתי יושבת הראש, במערכת החינוך.

אוסאמה סעדי: אבל אנחנו רואים שמערכת החינוך לא מטפלים בזה.

אוסאמה סעדי: עם כל הצער בדבר, מה שהזכיר חברי, חבר הכנסת ג'בארין, שלושה וחצי מיליון שקלים זה לעג לרש.

אוסאמה סעדי: זה לעג לרש, כאשר אנחנו יודעים שבאמת היום בקרב הנוער ההקצנה והליכה לקוטביות למעשה, היא היום פושה בכל החברה הישראלית, במיוחד הסקרים שמעידים על אפס סובלנות ועל חסור שוויון ועל נגיסה בערכים הדמוקרטיים בקרב הצעירים ברוב היהודי.

אוסאמה סעדי: זה צריך להדאיג - - -

ענת ברקו: אה, ולערבים יש ערכים דמוקרטיים נפלאים.

ענת ברקו: מדהימים.

אוסאמה סעדי: כן.

אוסאמה סעדי: כן.

אוסאמה סעדי: יש לך סקרים?

ענת ברקו: יש דאע"ש.

ענת ברקו: אני הזהרתי את החברה הערבית, ביום שאתם לא תכירו בזה - - -

אוסאמה סעדי: איפה?

אוסאמה סעדי: איזה דאע"ש?

אוסאמה סעדי: איפה?

ענת ברקו: ביום שאתם לא תכירו שמטיפים במסגדים מגייסים אנשים - - -

מירב בן ארי: גברתי, באמת.

אוסאמה סעדי: עכשיו מי לוקח את זה לתחומים אחרים?

מירב בן ארי: חברת הכנסת ברקו - - -

אוסאמה סעדי: זה נושא הדיון?

אוסאמה סעדי: זה מה שיש לך בראש.

אוסאמה סעדי: כל הזמן זה מה שיש לך בראש.

אוסאמה סעדי: דאע"ש או לא דאע"ש.

אוסאמה סעדי: אנחנו נלחמים בדאע"ש יותר מכם.

אוסאמה סעדי: דאע"ש מהווה סכנה - - -

ענת ברקו: בחברה היהודית - - -

מירב בן ארי: חברת הכנסת ברקו, אני מבקשת.

מירב בן ארי: חבר הכנסת סעדי, סליחה.

אוסאמה סעדי: מדברים על בתי ספר ועל מערכת החינוך.

ענת ברקו: בחברה היהודית.

ענת ברקו: זה משהו אחר.

מירב בן ארי: סליחה, אני מבקשת ממך לסיים.

מירב בן ארי: גם פעם שעברה הייתם פה, עמדתם כאן, צעקתם, ובסופו של דבר כל - - -

יוסף ג'בארין: מי צעק?

מירב בן ארי: כולכם, סליחה.

מירב בן ארי: היא צועקת, אבל גם אתם לא נשארים חייבים, אז בוא.

מירב בן ארי: אל תפנה את זה רק לצד אחד - - -

אוסאמה סעדי: בינתיים מי שצועק.

אוסאמה סעדי: אני חולה ואני לא יכול לצעוק.

מירב בן ארי: באמת.

מירב בן ארי: מה, לא ישב כאן חבר הכנסת טיבי?

יוסף ג'בארין: לא יודע, מה, מגבילים את התכנים על מה חברי כנסת יכולים לדבר?

מירב בן ארי: לא, אני מבקשת.

מירב בן ארי: אני לא מגבילה אף אחד.

מירב בן ארי: אני מבקשת שתדברו לעניין.

אוסאמה סעדי: לעניין.

אוסאמה סעדי: במקום שאנחנו נשלב ידיים - - -

יוסף ג'בארין: לעניין של מי?

מירב בן ארי: לעניין הסוגיה שבה אנחנו עוסקים.

קסניה סבטלובה: בתור זו שמציעה לסדר אני אומרת, זה לא משנה.

קסניה סבטלובה: גזענות זו גזענות.

קסניה סבטלובה: מי שאומר לילדה רוסיה שהיא רוסיה מסריחה אומר גם לערבי שהוא ערבי מסריח.

קסניה סבטלובה: איך אפשר לנתק את הדברים האלה?

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע גם אנשי המקצוע שהגיעו.

קסניה סבטלובה: לא, אוהב את האחרים אבל שונא רק את הערבים?

קסניה סבטלובה: לא, זה בכלל, צריך לטפל בזה.

אוסאמה סעדי: אי אפשר לקחת את הנושא הזה של בית ספר פלוני, אלמוני בפתח תקווה ולבודד אותו ממה שקורה בכל החברה.

אוסאמה סעדי: צריך מאבק משולב נגד גזענות, אבל כאשר ההסתה נגד ציבור מסוים, נגד מיעוט מסוים, מתחילה מהראש של הפירמידה, אז אי אפשר לדבר על מאבק בגזענות באופן כנה.

אוסאמה סעדי: אם אנחנו מדברים באופן כנה, מערכת החינוך צריכה לשלב ידיים.

אוסאמה סעדי: אנחנו מוכנים לשלב ידיים ולשלב כוחות על מנת באמת לשרש את התופעה הזאת, שנקראת גזענות, במערכת החינוך ובקרב צעירים, כי אם לא נגדע את המחלה הזאת מתחילתה, זה יוביל לאובדן של כל הציבור.

אוסאמה סעדי: תודה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה, גברתי יושבת הראש.

דב חנין: אני רוצה להקדים ולומר שכל מה שאני אומר זה רק דעתי, כדי שאף חבר כנסת לא ירגיש צורך להתפרץ, אם הוא חושב אחרת.

דב חנין: כל מה שאני אומר זה רק מה שאני חושב ואני אומר את זה מראש.

יוסף ג'בארין: גם ככה אני מקווה שירשו לך לדבר.

דב חנין: תודה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת ג'בארין, אין פעם ואין ישיבת חינוך שבה לא נשמע קולך הבטוח והדעתני.

מירב בן ארי: בוא, הרי אין פה מדיניות כזאת, להיפך.

דב חנין: תודה, תודה גברתי יושבת הראש.

דב חנין: אנחנו למרבית הצער חיים בחברה חולה וגזענות היא מחלה כזו, שמתחילה במותקף, אבל בסוף הורגת גם את המתקיף.

דב חנין: ולכן זו מחלה מאד מאד מסוכנת והדרך להתמודד עם הגזענות, היא באמצעות מסר מאד מאד פשוט, אבל שלא קל להעביר אותו.

דב חנין: והמסר הזה אומר שחור או לבן, כולנו בני אדם.

דב חנין: כולנו בני אדם.

דב חנין: אנחנו שונים זה מזה, יש דוברי רוסית ויש דוברי עברית, יש ערבים, יש יהודים, יש מזרחיים, יש אשכנזים.

דב חנין: כולנו בני אדם.

דב חנין: יש בינינו הבדלים והבדלים חשובים, אנחנו לפעמים לא מסכימים אחד עם השני, אנחנו יכולים גם לכעוס אחד על השני.

דב חנין: הכל בסדר.

דב חנין: אבל כולנו בני אדם ואנחנו צריכים להתייחס אחד לשני כאל בני אדם.

דב חנין: וכיוון שהחברה שלנו היא חולה, מערכת החינוך נדרשת פה למאמץ מאד גדול כדי להתמודד עם המחלה הזו, ואני אומר בצער ובהרבה מאד כאב, כי נמצאים פה מסביב לשולחן גם אנשים מתוך מערכת החינוך שעושים עבודה טובה וראויה, ואני מלא הערכה לעבודה הזאת.

דב חנין: אבל מערכת החינוך כמערכת החינוך בכללותה, חלשה מאד בהתמודדות שלה עם הגזענות, גם מכיוון שהמחלה מאד חזקה ואנחנו רואים את הנתונים כפי שהם באים לידי ביטוי בסקרים שנערכים בקרב ילדים ובני נוער, על ההתפשטות המאד מהירה של עמדות מאד גזעניות בקרב ילדים ובני נוער.

דב חנין: ולכן נדרש פה מאמץ מאד מאד גדול מצידה של מערכת החינוך והמאמץ הזה, המסר הזה צריך להגיע מלמעלה.

דב חנין: אנחנו צריכים בסוף הדיון הזה, גברתי יושבת הראש, לפנות לשר החינוך ולהגיד לו שבוודאי באג'נדה של החינוך בישראל יש הרבה נושאים, אבל אחד הנושאים הדחופים ביותר להתייחסות, ושבו המערכת זקוקה למסר הברור, החד משמעי והמחזק מלמעלה – שגזענות אין לה מקום בחברה שלנו ואנחנו נעשה את הכל כדי ליצור דה-לגיטימציה לגזענות, לביטויים גזעניים, להתבטאויות גזעניות ולתופעות גזעניות.

דב חנין: ובהקשר הזה בהחלט יש מקום ללימודי האזרחות ככלי מאד משמעותי להראות לנו, אזרחי המדינה הזו, מה זה המרחב הזה, שבו אנחנו כולנו אמורים לחיות ביחד ואיך אנחנו צריכים להתנהל במרחב הזה ביחד, ואיך ההתנהלות במרחב הזה צריכה להיות דמוקרטית ומכבדת, גם כשיש הבדלים וגם כשיש חילוקי דעות, ואפילו כשיש כעסים ותסכולים.

דב חנין: כל הדברים האלה הם באמת קשורים זה בזה, אבל המסר חייב להגיע מלמעלה.

דב חנין: ולצערי הגדול, המסר שמגיע היום לאותם מורים ומורות לאזרחות, שנמצאים בקו החזית של ההתמודדות עם הקשיים בתוך המערכת, הוא מסר מאד חלש.

דב חנין: מסר לא חד משמעי, לא ברור, לא תקיף, כאילו שאין שר חינוך בישראל, ככל מה שזה נוגע למאבק בגזענות.

דב חנין: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: בבקשה, משרד החינוך, התייחסות שלכם.

מירב בן ארי: תחליטו מי.

<דנה פרידמן: מאחר שבפעם הקודמת אני לקחתי את הבמה, אנחנו נתחיל מיעל ומאיה, ואז אני אחזיר אלי את הדברים.

<יעל בריל: אני נציגת שפ"י, להזכיר לכם, ממשרד החינוך, יעל בריל.

<יעל בריל: ראשית אני רוצה לומר שכל מה שאמרו כל חברי הכנסת שיושבים פה, אנחנו מסכימים מבחינה ערכית.

<יעל בריל: המסר הוא חד משמעי – מניעת כל היבט של גזענות ועבודה חזקה מאד על קיום רב תרבותי של כל החברות, ואני מדברת על כל החברות.

<יעל בריל: אנחנו לא בדיון שעוסק בערבים-יהודים, אנחנו בדיון שעוסק במדינת ישראל, עם כל החברות שקיימות בה.

סופה לנדבר: ולמקרה הספציפי הזה.

<יעל בריל: אני אענה גם למקרה הספציפי.

<יעל בריל: אנחנו עובדים בשיתופי פעולה מאד רחבים במשרד החינוך סביב הנושא הזה מהיבטים שונים של כל אחד מהיושבים פה, ויש אנשים שאנחנו מייצגים אותם, יש ערך מוסף לתהליך החינוכי הרחב ואנחנו מדברים על תהליך חינוכי.

<יעל בריל: אני כן חייבת לומר שבשנתיים האחרונות, דווקא מהשר יש כן הצפה ואמירה, גם מהשר פירון וגם מהשר בנט, בשנתיים וחצי האחרונות, שיש צורך לעסוק בזה יותר ויותר, ואכן יש איזו שהיא התעצמות של עיסוק בנושא.

<יעל בריל: לסוגיה של בית הספר מפתח תקווה, באמת חבל, אם מקובל להזמין נציג של בית הספר או של המחוז, חבל שלא הוזמן.

<יעל בריל: אני יכולה רק לומר שיש פערים מאד גדולים בין מה שאנחנו חקרנו ובדקנו על האירוע לבין מה שהיה.

<יעל בריל: מדובר בילד שהאירוע התקיים בצהרון של בית הספר בפתח תקווה.

<יעל בריל: בית ספר שמכיל בתוכו באמת קצוות של רב תרבותיות מאד מאד מגוונת.

<יעל בריל: האירוע, כפי שאנחנו יודעים, היה אחר הצהריים מול אותה ילדה.

<יעל בריל: היום הילדים חברים.

<יעל בריל: זאת אומרת כבר מזמן הילדים האלה חברים.

<יעל בריל: משחקים ביחד והם ביחד.

<יעל בריל: אנחנו גם שמענו שלא הייתה שבירת בקבוק, אבל אני חושבת שלא כדאי להיתפס לפרטים, כי עצם זה שאת מעלה את הנושא, אין ספק שזה חשוב.

קסניה סבטלובה: יש דו"ח רפואי, גברתי.

סופה לנדבר: אני לא מסכימה איתך לגמרי.

סופה לנדבר: לא.

קסניה סבטלובה: יש דו"ח רפואי.

<יעל בריל: רגע, אני לא - - -

קסניה סבטלובה: ומה זה משנה שהם חברים עכשיו?

קסניה סבטלובה: גם קורבן אונס יכול להיות חבר עם האנס, אז מה?

סופה לנדבר: מכות בקיר, עם הראש.

<יעל בריל: אני לא אכנס לפרטים ולעובדות - - -

סופה לנדבר: אני כן רוצה שתכנסו לפרטים.

סופה לנדבר: אני כן רוצה ואני מבקשת ודורשת - - -

<יעל בריל: אבל אני לא יכולה.

<יעל בריל: אני רוצה לומר מה נעשה.

מירב בן ארי: סליחה, סליחה.

מירב בן ארי: אם זה היה, עזבי.

מירב בן ארי: בואי, תמשיכי.

<יעל בריל: אני רוצה לומר מה כן נעשה.

<יעל בריל: באותו בית ספר, כבר בשנה שעברה, התחילה תכנית חינוכית שפועלת בכל העיר פתח תקווה.

<יעל בריל: היא במסגרת תכנית כישורי חיים, היא תכנית ייחודית, קוראים לה אל תלעגו לי, יש לה גם קשרים עם השגרירות האמריקאית, עם ארצות הברית, איזו שהיא תכנית שהיא אמנם של משרד החינוך, אבל היא עם הרבה מאד שותפים.

<יעל בריל: המטרה שלה זה ליצור חברה אכפתית, כאשר היא עובדת על כל הרצף של קרבה בין אנשים, פתרון סכסוכים, אמפטיה, אכפתיות, ויש בה פרק מיוחד של מספר רב של שיעורים, שעוסק באופן ספציפי, קוראים לזה חברה רב תרבותית.

<יעל בריל: המטרה בתכנית המסוימת הזאת, שפועלת בבית הספר, זה באמת היכרות בין שונים.

סופה לנדבר: סליחה, הצהרון פועל בבית הספר?

<יעל בריל: רגע, לא, לא, לא.

<יעל בריל: הצהרון פועל בתוך בית ספר בשעות אחר הצהריים.

סופה לנדבר: אחריות של מי?

<יעל בריל: אחריות של המנהלת, היא לוקחת אחריות על מה שהיה.

<יעל בריל: אני פשוט הפסקתי לספר את הפרטים משום שיש לנו פערים ואני חושבת שלא באמת חשוב לדון במקרה הספציפי, משום שיש בינינו פערים, אבל אני כן רוצה לומה מה שבית הספר עשה.

<יעל בריל: היה שם טיפול נקודתי גם ברמת האלימות - - -

סופה לנדבר: איזה טיפול היה?

קסניה סבטלובה: כמה חודשים לא היה טיפול.

קסניה סבטלובה: מה זאת אומרת?

קסניה סבטלובה: אבל מחודש מאי בשנה שעברה זה התחיל.

<יעל בריל: חבל שלא הזמנתם נציג נוסף.

<יעל בריל: אני אומרת לך את המידע שהגיע אלינו.

<יעל בריל: אלי.

<יעל בריל: היה שם גם טיפול ברמה של אלימות וזה נושא שאנחנו מטפלים בו במערכת החינוך כבר הרבה מאד שנים.

<יעל בריל: יש לנו תכנית מערכתית לקידום אקלים בטוח וצמצום אלימות.

<יעל בריל: תכנית מאד מערכתית שהטיפול באירוע הספציפי הזה פעל על פי חוזר מנכ"ל שיצא באפריל 2015.

<יעל בריל: זה חוזר מנכ"ל שחודש, למרות שהיה כבר קודם חוזר מנכ"ל מאד מבוסס, שעובדים על פיו.

<יעל בריל: היו לו דיוקים ותיקונים ושינויים והעבודה מול האירוע של האלימות, היה בהתאם לחוזר מנכ"ל.

<יעל בריל: בנוסף לכך ובלי קשר ואולי גם עם קשר, יש שם עבודה חינוכית על הנושא הזה של הרב תרבותיות, שזה מניעת דעות קדומות ומניעת סטריאוטיפים ומפגש בין שונים.

סופה לנדבר: אבל סליחה, אני מאמינה שבמערכת החינוך יש עבודה טובה ומצוינת ומקדמת ועם שורשים - - -

<יעל בריל: אני לא באה ל - - -

סופה לנדבר: אני שואלת מה במקרה הספציפי?

סופה לנדבר: לא יכול ולא יתכן שילדה, עולה חדשה, לשעבר עולה חדשה של היום, נכנסת לבית הספר וההורים מפחדים ללכת למשטרה להגיש ולפתוח תיק.

סופה לנדבר: זה פשוט לא יכול להיות.

<יעל בריל: אני יכולה לומר - - -

מירב בן ארי: סליחה.

סופה לנדבר: כן, מירב.

מירב בן ארי: יש כאן בעיה, אוקיי, שנציגות עיריית פתח תקווה, שהוזמנה, לא הגיעה.

מירב בן ארי: הזמנו את ראש מינהל החינוך בהתאם לבקשה שלכם.

מירב בן ארי: היא לא הגיעה.

סופה לנדבר: חמור מאד.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: ואנחנו לא רק שנביע את מורת הרוח של הוועדה, אנחנו גם נשלח אליהם מכתב שהם יצטרכו להסביר לך אישית מה הם עשו ואיך הם התנהלו.

קסניה סבטלובה: שתסביר באופן אישי - - -

מירב בן ארי: לוועדת החינוך.

סופה לנדבר: זה לא פעם ראשונה שפתח תקווה מעורבת בגזענות בבתי הספר ובאלימות בבתי הספר.

מירב בן ארי: נכון, לכן אני מבקשת - - -

סופה לנדבר: היום זה עולה מרוסיה ואתמול זה עולים מאתיופיה.

סופה לנדבר: מה זה משנה?

קסניה סבטלובה: וזה על מקרה כזה אחד שנודע לנו.

קסניה סבטלובה: יש מקרים שאנחנו לא שומעים עליהם - - - שנחבאים אל הכלים ואומרים לא, תהיי חברה של הילד שפגע.

קסניה סבטלובה: למה היא צריכה להיות חברה שלו?

מירב בן ארי: הנושא - - -

קסניה סבטלובה: אני לא הייתי אומרת לבת שלי להיות חברה של ילדים ש - - -

מירב בן ארי: יש לנו כאן לקונה מסוימת, שהעירייה שהוזמנה, ראש מינהל חינוך, ראש העיר והנציגים לא הגיעו.

מירב בן ארי: לכן אני אבקש, מעבר להבעת מורת הרוח, שהם ישלחו לנו הסבר ספציפית כיצד טופל הנושא, ואם צריך הם יבואו לכאן במיוחד.

מירב בן ארי: אבל אני מבקשת, כי המקרה הזה הוא דוגמא למקרים שקורים בערך כל שבוע וכל שבועיים בבתי ספר אחרים בארץ.

מירב בן ארי: תראו, יש בעיה.

מירב בן ארי: אני 10 שנים עבדתי בעבודה עם בני נוער.

מירב בן ארי: יש בעיה שהמילה שהכי נפוצה כקללה זה הומו ושרוסי תמיד בא עם רוסי מסריח והערבי כזה וכל מילות הגנאי האפשרויות שמחוברות עם אותה קבוצה תרבותית.

מירב בן ארי: יש בעיה, והשאלה היא, יש כאן שני מישורים.

מירב בן ארי: אחד, זה המישור של ההסברה, שאני יודעת שאתם עושים עבודה במינימום משאבים, כי זה תקציב נמוך.

מירב בן ארי: מצד שני, צריכה להיות, ואני גם מתייחסת לחבר הכנסת יואל רזבוזוב, בעניין של הענישה.

מירב בן ארי: אז אנחנו נבקש, ותיכף גם הנציגה - - -

<דפנה רומן: הגישה זה לא משטרה.

מירב בן ארי: לא, לא, לא.

מירב בן ארי: אני אחרי זה אתייחס גם לאכיפה.

מירב בן ארי: זה לא קשור.

מירב בן ארי: אבל אני רוצה גם לדעת, והוא אמר את זה ובצדק, יש כאן שניים.

מירב בן ארי: אחד חינוך והשני זה גם ענישה.

מירב בן ארי: והשאלה היא האם בתי הספר, אנחנו יודעים גם ככה ששללו את רוב הסמכויות של המורה ושל בית הספר להעניש או להשעות, מה הסמכות שיש בידי מורה היום, שנתקל במקרים של גזענות, חוץ מלהגיד לו ולחנך אותו ולדבר עם ההורים שלו, האם אנחנו כמשרד חינוך וכמדינה, כי נכון, היה מקרה בפתח תקווה, אבל זה קורה כל הזמן.

מירב בן ארי: כל הזמן.

מירב בן ארי: השאלה היא מה הפתרונות, ואני רוצה שתתייחסי, דנה או את, לשני הדברים העיקריים האלה.

מירב בן ארי: כי אמרו חברי הכנסת ובצדק, אנחנו מרגישים שזה קצת מזלזל בנו, ויש בזה צדק.

<יעל בריל: אז טוב, אז לגבי אלימות יש נהלים מאד מאד ברורים.

<יעל בריל: חוזר המנכ"ל הוא בתהליכי הטעמה.

<יעל בריל: כל המערכת נחשפת אליו תוך כדי סדנאות, וממש - - -

מירב בן ארי: יש חוזר מנכ"ל חדש שיצא לעניין הזה?

<יעל בריל: יש חוזר מנכ"ל שיצא - אם אני טועה אולי זה בחודש או חודשיים - באפריל 2015, מקיף מהגיל הרך ועד י"ב, מאד מערכתי, נוגע בפרטי פרטים.

<יעל בריל: אני לא - - -

סופה לנדבר: איך כל הנהלים האלה נגעו במקרה הספציפי הזה?

<יעל בריל: אני שוב אומרת לך, מתוך הבירור שלנו, אף אחד לא שמע, ואני אומרת שוב, יש פה פער בין מה שהגיע אלינו - - -

מירב בן ארי: יש פער ואותו אנחנו נברר.

<יעל בריל: לא שמענו את הילד אומר לה רוסיה מסריחה או מה שנאמר.

סופה לנדבר: יכול להיות.

מירב בן ארי: לא משנה, אז שבוע לפני כן - - -

סופה לנדבר: אנחנו יודעים ש - - -

מירב בן ארי: חברת הכנסת לנדבר, אנחנו מסכימים כאן כולנו שהבעיה היא מהותית.

סופה לנדבר: מירב, תשמעי - - -

מירב בן ארי: ולכן צאי רגע מהמקרה ובואי נדבר - - -

סופה לנדבר: מירב, כאשר העליתי את הנושא, אני לא יודעת איך חברי כנסת אחרים, אני אחראית על עצמי.

סופה לנדבר: כאשר העליתי את הנושא בדיון במליאה, אני רציתי להתייחס למקרה ספציפי, למה?

סופה לנדבר: אנחנו מדברים סחור סחור והמון דברים גבוהים שאני מסכימה, מערכת החינוך עושה המון.

סופה לנדבר: אבל יכול להיות שבמקרה הזה ובמקרים דומים, כל הנהלים האלה לא הגיעו לשטח.

סופה לנדבר: או כתוצאה מכך שהנהלים זה בנפרד ומעשים זה בנפרד, קרה מה שקרה.

מירב בן ארי: את צודקת.

סופה לנדבר: זה משפחה של עולים - - -

מירב בן ארי: אבל חסר לי את ראש מינהל חינוך פה, כדי לתת לך תשובה - - -

סופה לנדבר: מירב, אני חושבת שהילדים של כל אחד מאיתנו, או הנכדים של כל אחד מאיתנו, אם אני שולחת אותם לבית ספר, אני רוצה, וזה לא משנה בצהרון או בשיעורים - - -

מירב בן ארי: זה מה שאני אומרת.

סופה לנדבר: אני רוצה שהם יחזרו בריאים ושלמים.

סופה לנדבר: וחלילה וחס אם מישהו יתעסק איתי, חלילה וחס, בגלל שזה ילדים שלי, אבל ככה אני מתייחסת לילדים של עולים.

מירב בן ארי: אבל בגלל זה אלף לעניין פתח תקווה, כמו שאמרתי לך חסרים - - -

סופה לנדבר: וזה לא פעם ראשונה.

סופה לנדבר: פתח תקווה על המפה.

מירב בן ארי: כן, אבל בגלל זה אני אומרת.

מירב בן ארי: בואו, רגע, שנייה נצא מפתח תקווה.

סופה לנדבר: אני רוצה שמשרד החינוך ידווח לנו מה הם עשו במקרה הספציפי.

סופה לנדבר: לא עשו שום דבר.

מירב בן ארי: אבל הנה.

מירב בן ארי: איך אתם מטמיעים את חוזר המנכ"ל החדש בתוך בתי הספר?

מירב בן ארי: מה אתם עושים?

מירב בן ארי: יש כנסים?

<יעל בריל: יש כנסים של כל מנהלי המחוזות, מנהלי בתי הספר בכל המחוזות, עם מצגות מסודרות, עם תכנה מיוחדת של לומדה.

<יעל בריל: שחזור של סיטואציות ושל מקרים, סימולציות - - -

סופה לנדבר: אני מדברת איתך על מקרה ספציפי, לא סחור-סחור.

<יעל בריל: יושבת הראש שאלה אותי שאלה.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שאנחנו רוצים לשמוע גם וגם.

<יעל בריל: בבית הספר הספציפי, מה שאני יכולה לומר הוא בפער ממה שאתם יודעים.

<יעל בריל: אתם לא רוצים לשמוע, אז אני לא אשמיע את זה.

קסניה סבטלובה: פשוט לא מוצאת חן בעיני הטענה הזאת.

קסניה סבטלובה: הילדה שסבלה במהלך חודשים מהתעללות, היא עכשיו נהייתה חברה שלו.

קסניה סבטלובה: זה פשוט נראה לי סינדרום שטוקהולם.

קסניה סבטלובה: זה מה שזה נראה.

מירב בן ארי: סליחה, סליחה, אני רוצה - - -

קסניה סבטלובה: וזה לא מוצא חן בעיני.

מירב בן ארי: סליחה, חברות הכנסת סבטלובה ולנדבר, אני ממש מבקשת מכן.

מירב בן ארי: הדיון הזה הוא באמת, תמשיכו לצעוק: פתח תקווה, פתח תקווה, אבל חסר כאן את עיריית פתח תקווה.

מירב בן ארי: מה זה, כמו שיח חירשים.

מירב בן ארי: אני רוצה בבקשה שלא תפריעו.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע איך משרד החינוך מתעסק בנושא של גזענות, גם באכיפה וגם בהסברה.

מירב בן ארי: אני יכולה לקבל תשובה בבקשה מכן?

מירב בן ארי: אני הבטחתי לכן תשובה אישית מעיריית פתח תקווה.

מירב בן ארי: בבקשה, אני ממש מבקשת שתתייחסי למה שאני ביקשתי.

מירב בן ארי: אני כבר 10 פעמים חוזרת על עצמי, על אותו דבר.

<יעל בריל: אז אני אומרת שיש פה שילוב של שני מנגנונים.

<יעל בריל: מצד אחד כל הפרטים שאנחנו מלמדים על איך עובדים במקרי אלימות על כל הרצף ועל כל הסוגים.

<יעל בריל: אני לא עכשיו אעשה פה הרצאה על מה כתוב בחוזר המנכ"ל, אבל יש לנו תכניות.

מירב בן ארי: אנחנו לא צריכים הרצאה.

מירב בן ארי: אני רוצה לדעת איך אתם מטמיעים את הנושא הזה של אלימות.

<יעל בריל: אז אני מסבירה.

<יעל בריל: יש לנו תוכנות ולומדות מיוחדות ואנחנו עוברים בין המחוזות.

<יעל בריל: יש לנו צוות שעובר ומטמיע את זה ממש מול המנהלים.

<יעל בריל: זאת אומרת זה לא עובר באופן מאד מאד עקיף, אלא ממש אנשי מטה הולכים למחוזות.

<יעל בריל: בשבוע שעבר או לפני שבועיים היו במחוז צפון, מגיעים ישירות למנהלי בתי הספר.

<יעל בריל: בנוסף לכך יש לנו מפקחות על הייעוץ שאמורות להחזיק בכל הידע הזה והן ממשיכות את המסר.

<יעל בריל: יש יועצות בבתי הספר ויש צוות שלם של מעורבים בתהליכים של עבודה נגד אלימות.

<יעל בריל: עבודה נגד אלימות בבתי הספר היא לא של אדם אחד.

<יעל בריל: מדובר בצוות אקלים שיושב לאורך שנים.

<יעל בריל: זה צוות קבוע שחייב להיות בכל בית ספר, אקלקטי, של כל הנציגים שמובילים בבית הספר, וכל הנושאים שקשורים באקלים, במניעת אלימות, עובדים כמקשה אחת בצוות שמוביל את הנושא.

<יעל בריל: גם ברמה המשמעתית, ונאמר פה – ענישה, אכיפת חוקים.

<יעל בריל: הכל כתוב בצורה מאד מאד ברורה.

<יעל בריל: לא צריך להתלבט.

<יעל בריל: כתוב.

<יעל בריל: יש תשובות.

<יעל בריל: אירוע כזה – תגובה כזו.

<יעל בריל: אירוע כזה – תגובה כזו.

<יעל בריל: יש את המקומות שאומרים למנהל בית הספר יש לך חופש בחירה, ואז מוגדר בדיוק באיזה סוג מקרים יש חופש בחירה.

<יעל בריל: בנוסף לזה, בתוך חוזר המנכ"ל הזה, יש לנו מהלך שלם של עבודה שהיא קשורה גם עם גורמים מחוץ לבית הספר, של עבודה על אקלים.

<יעל בריל: בתוך העבודה על אקלים, אנחנו עובדים על תהליכים חינוכיים.

<יעל בריל: בעבודה על אקלים מדובר מצד אחד על חוקים ואכיפה, כללים, משמעת, מצד שני תהליכים חינוכיים, משום שאנחנו יודעים כבר, יש לנו כבר הרבה ניסיון שרק חוקים ורק ענישה לא עובד.

<יעל בריל: אנחנו צריכים לגבות את זה עם תהליך חינוכי של שינוי פנימי, של שינוי עמדות, משום שאותו ילד שדיבר בגזענות ולא הבין בכלל מה הוא אומר, כי הוא גם מתנהג ככה בבריונות כלפי ילד שנראה לו חנון, או חלש והוא מדבר ככה אולי מול הומו או בן מול בת, משום שהם לא מאותו מגדר.

<יעל בריל: לכן אנחנו בתפיסת עבודה שהיא לא מול ערבים או מול קבוצה כזו או אחרת.

<יעל בריל: התפיסה החינוכית היא מאד רחבה והיא צריכה לתת תשובה לתופעות האלה, כאשר כל פעם הנפגע הוא אחר.

סופה לנדבר: וספציפית במקרה הזה?

<יעל בריל: התחלתי שלהגיד ברמה החינוכית, בית הספר הספציפי הזה, בתוך מכלול של עבודה חינוכית בכל העיר פתח תקווה, מחזיקים במסגרת תכנית כישורי חיים באותה תכנית שסיפרתי לכם, שכרגע אנחנו מדברים על כיתה ד'.

<יעל בריל: התכנית הספציפית הזו מתאימה לילדים מכיתה ג' עד ו'.

<יעל בריל: היא עובדת מאד יפה.

<יעל בריל: היא גם עובדת על תהליכי שינוי והטעמה של תפיסות חינוכיות של חדר המורים, של הצוות החינוכי.

סופה לנדבר: בראבו לבית הספר.

סופה לנדבר: אחרי מכות רצח של ילדה שקיבלה אותם, בראבו למערכת החינוך.

סופה לנדבר: אתם השתגעתם לגמרי?

סופה לנדבר: מה אתם מנסים להציג לנו כאן?

מירב בן ארי: תודה רבה.

קסניה סבטלובה: הכיוון לא מוצא חן בעינינו, כי אנחנו מרגישים שזה ממש לא מענה מספיק.

מירב בן ארי: הנציגה של המשטרה.

מירב בן ארי: את יכולה להתייחס?

מירב בן ארי: בואו נתקדם.

<דפנה רומן: טוב, אם אני מדברת על המקרה הספציפי הזה - - -

מירב בן ארי: תציגי את עצמך.

<דפנה רומן: אני עורכת הדין דפנה רומן, אני יועצת משפטית של מחלקת נוער במשטרה.

<דפנה רומן: לגבי המקרה הספציפי הזה כן הוגשה תלונה.

<דפנה רומן: הוגשה תלונה על ידי האחות של המתלוננת.

<דפנה רומן: מהתלונה לא עולה דווקא שזה היה אירוע על רקע גזעני.

<דפנה רומן: היא בכלל לא מתייחסת לנושא הזה, אלא היא מתייחסת לזה שהילדה הותקפה ואחר כך הועבר לטיפול רפואי.

<דפנה רומן: התיק הזה לא נסגר מחוסר עניין לציבור, התיק הזה נסגר מכיוון שהילד הזה הוא ילד בן 9.

<דפנה רומן: גם התוקף הוא ילד בן 9.

סופה לנדבר: על מה?

<דפנה רומן: התיק הזה לא נסגר מחוסר עניין לציבור.

<דפנה רומן: אנחנו מתייחסים מאד ברצינות לעבירות על רקע גזעני וזה גם, עוד פעם, זה לאו דווקא המקרה הספציפי הזה, אבל ילד בן 9 הוא לא בר עונשין, ולכן בכל מקרה הטיפול במקרה הזה הוא לא צריך להיות טיפול משטרתי והתיק הזה חייב להיסגר רק בגלל שהוא לא בר עונשין.

<דפנה רומן: מה שאנחנו כן עושים, וזה לפי הנהלים שלנו, אנחנו מעבירים דיווח למשרד הרווחה וזה מה שעשינו גם במקרה הזה, על מנת שהוא יטופל גם מבחינת רווחה, לבדוק את ההתנהגות הזאת, כי זה בסך הכל ילד בן 9.

<דפנה רומן: האירוע מאד חמור, אבל גם הילד הוא ילד שזקוק כנראה לטיפול והכוונה ולאו דווקא לטיפול משטרתי ואכיפתי.

<דפנה רומן: אני רוצה להגיד שבכלל המשטרה מתייחסת באופן מאד חמור לעבירות על רקע גזענות, ככל שזה עולה מהראיות.

<דפנה רומן: סגירת התיק היא של הפרקליטות, היא לא של המשטרה, בגלל חומרת העבירה.

<דפנה רומן: זה לא משהו שהמשטרה יכולה בכלל לסגור; וגם עלתה איזו שהיא טענה שהמשטרה סוגרת מחוסר עניין לציבור.

סופה לנדבר: אבל זה לא במקרה הזה.

מירב בן ארי: תודה על ההבהרות שלך, הבהרות נכונות שתרמו מאד לדיון כאן.

מירב בן ארי: אני אחזור אליכם עוד, דנה וצוות החינוך.

מירב בן ארי: אני רוצה רגע לשמוע את עורך הדין נדאל עותמאן, מנהל המטה למאבק בגזענות.

מירב בן ארי: בבקשה, נדאל.

<נדאל עותמאן: אין ספק שחינוך זה לא רק בתי ספר ואני לא רוצה להקל על מערכת החינוך.

<נדאל עותמאן: כשתלמידים, מורים, מחנכים, מנהלי בתי ספר רואים שגם בתיקים שהיה בהם הסתה לרצח מקרב מנהיגים פוליטיים, מנהיגים דתיים בציבור לא נחקרים, לא מוגשים נגדם כתבי אישום, תיקים נסגרים רק בגלל האווירה הקיימת שמאפשרת, ושלפעמים גם חברי כנסת בבית הזה ואחרים, שותפים לאותה הסתה, אז אין ספק שאותו תלמיד בבית הספר, כן ייקח את זה לידיים, ייקח את זה למסגרת הכיתה שלו, למסגרת בית הספר שלו ויעשה את המעשה שהוא רואה שאחרים, שהם מנהיגים שאמורים להוות מודל חיקוי, עושים אותם הדברים אבל בהיקף יותר גדול, בהיקף יותר מסוכן והם לא נענשים והם לא נחקרים.

<נדאל עותמאן: אין ספק שזה המודל החינוכי שהתלמיד במדינת ישראל מקבל בסופו של יום ואותה מערכת פוליטית, דתית, ואני לא אציין כאן קו פוליטי או צד פוליטי זה או אחר, אבל זה מה שתלמידים במדינת ישראל מקבלים בחינוך שלהם.

<נדאל עותמאן: גם מהתקשורת, גם מהמערכת הפוליטית, אבל גם במערכת אכיפת החוק.

<נדאל עותמאן: אני חושב שהוועדה לא יכולה שלא לצאת בקריאה והמלצה או קריאה מסוימת שלא להקל ראש עם עבירות הסתה ולפנות למערכת אכיפת החוק, גם לפרקליטות וגם ליועץ המשפטי לממשלה וגם למשטרה, שלא להקל ראש עם עבירות הסתה כנגד קבוצות שונות בציבור.

<נדאל עותמאן: למקרה הספציפי.

<נדאל עותמאן: אנחנו במטה למאבק בגזענות, מתוך ארגוני המטה יש ארגונים הפועלים בקרב דוברי רוסית, ואנחנו מנסים לקדם שותפות ועשייה משותפת ביחד עם הארגונים השונים בתוך המטה, על מנת להגיע לקהלים השונים.

<נדאל עותמאן: מערכת החינוך, מה שהיא צריכה לעשות, אבל בהיקף יותר גדול, ובדיון הקודם אני התייחסתי לזה.

<נדאל עותמאן: אני מודע למשאבים המושקעים במערכת, שהם דלים מאד, שלא מאפשרים אפילו את המפגש הזה.

<נדאל עותמאן: עכשיו לא לדבר על מפגשים של יהודים וערבים, אלא לדבר על מפגשים בתוך החברה היהודית בתוך עצמה.

<נדאל עותמאן: אגב, גם בתוך החברה בתוך עצמה אין מספיק מפגשים, ולכן הזרות הזו קיימת.

<נדאל עותמאן: ואז ההתייחסות של אותו תלמיד שרואה איך מתנהלים במערכת הפוליטית, ושבעצם רואים אותם על מסך הטלוויזיה יום ויום או בתוך המדיה החברתית וההסתה המתמשכת שמתחילה מהראש ועד פחות, בתוך המערכת והיא מגיעה אולי גם מתוך הבית, מתוך המסגרת.

<נדאל עותמאן: אני לא רוצה להקל על מערכת החינוך, אבל אני חושב שהייתה המלצה בדיון הקודם לפנות לשר החינוך לאפשר יותר משאבים במערכת, על מנת כן לאפשר לאותם פקידים, לאותם אנשים הקיימים במערכת לנסות לעשות משהו במצב הקיים.

<נדאל עותמאן: המצב הוא קריטי, מסוכן, לא רק קריטי.

<נדאל עותמאן: ואני אומר שהוא מסוכן כשאנחנו רואים היום גם הסתה.

<נדאל עותמאן: אני עד לזה שיש הסתה ויש גזענות בקרב הציבור הערבי, צעירים כנגד הציבור היהודי והפיגוע שהיה השבוע הוא רק סימן.

<נדאל עותמאן: אם לא תתעוררו – ימין ושמאל – לא תהיה התעוררות בקרב הממשלה למסוכנות הקיימת כיום, לאור ההסתה ההדדית הקיימת – אנחנו נגיע למסוכן מאד שאי אפשר לצאת ממנו.

מירב בן ארי: תודה רבה נדאל.

סופה לנדבר: רק רגע מירב, סליחה, יש לי שאלה.

סופה לנדבר: אם התיק לא נסגר - - -

<דפנה רומן: הוא נסגר מכיוון שהוא ילד בן 9.

סופה לנדבר: נסגר בגלל שהוא ילד בן 9, אז איפה זה נמצא?

סופה לנדבר: במשטרה לא מטפלים, במערכת החינוך לא מטפלים, ההורים מפחדים לשלוח אותה לבית הספר.

סופה לנדבר: תשמעו, אני לא סתם מתעקשת.

סופה לנדבר: אני מתעקשת בגלל שבמקרה הספציפי הזה הוא יכול היה להרוג אותה, בגלל שמכות עם ראש בקיר זה מאד מאד רציני.

קסניה סבטלובה: זה יכול לגרום לנכות לכל החיים.

סופה לנדבר: לגרום לנכות.

סופה לנדבר: ואם הוא היה גורם לנכות, אנחנו גם ממשיכים לחייך כאן.

סופה לנדבר: ובגלל זה אני לא סתם מתעקשת.

סופה לנדבר: אני רוצה לדעת מה הטיפול במקרה הזה ספציפית.

סופה לנדבר: לא סחור סחור, לא דברים גבוהים.

סופה לנדבר: אני גם יודעת לדבר כמו שבמערכת החינוך מדברים סחור סחור וגבוה גבוה.

סופה לנדבר: אני רוצה לדעת מה המשפחה הזאת צריכה לעשות.

סופה לנדבר: האם הילדה צריכה להישאר בבית הספר?

סופה לנדבר: האם הילד מקבל עונש, האם מרחיקים אותו מבית הספר לתקופה מסוימת?

סופה לנדבר: מה עושים עם ילד כזה שעשה מה ש הוא עשה.

קסניה סבטלובה: בכלל, מה עושים עם ילדים אלימים?

מירב בן ארי: היא אמרה את זה.

סופה לנדבר: לא, אז אני לא הבנתי ולא שמעתי.

מירב בן ארי: לא, סליחה, אבל זה לא יכול להיות שמגיעה נציגה של משרד החינוך, אני רואה שאתן מאד - - -

סופה לנדבר: מירב, תשמעי בבקשה.

מירב בן ארי: תנו לי לסיים משפט.

מירב בן ארי: די, באמת, תני לי לסיים משפט.

סופה לנדבר: מה זה די?

מירב בן ארי: אני מבקשת ממך לתת לי - - -

סופה לנדבר: אבל מה זה די?

מירב בן ארי: כי את אומרת את אותו דבר כבר שעה.

סופה לנדבר: אני רוצה לקבל תשובה.

מירב בן ארי: אבל סליחה, היא אמרה כאן.

מירב בן ארי: כל מי שפה שמע, כולם מהנהנים ובצדק.

מירב בן ארי: סליחה.

סופה לנדבר: מה היא אמרה?

מירב בן ארי: סליחה, אם היית מקשיבה היית שומעת ש - - -

סופה לנדבר: סליחה, מירב, אני לא בכיתה שלך, אני מקשיבה מאד טוב - - -

מירב בן ארי: לא, זה לא קשור לכיתה.

מירב בן ארי: את רוצה לחזור עוד פעם?

מירב בן ארי: הגברת משפ"י רוצה לחזור עוד פעם להגיד לה שיש חוזר מנכ"ל חדש?

מירב בן ארי: אבל זה לא יכול להיות שבאה נציגה, מסבירה בדיוק על האכיפה, בדיוק על העונשים, בדיוק על מקרים ותגובות, מסבירה על חוזר מנכ"ל.

מירב בן ארי: את רוצה שאני אגיד לך עוד פעם שהם נוסעים לצפון, למנהלי בתי הספר, לדרום, למרכז - - -

סופה לנדבר: מירב, אני לא רוצה לדעת מה עושים במערכת החינוך.

סופה לנדבר: אני מבקשת לדעת מה קרה במקרה הספציפי הזה.

מירב בן ארי: אבל 10 פעמים אמרתי שבמקרה הזה יש לנו בעיה, כי ראש המינהל, די.

מירב בן ארי: סליחה, אל תפריעו לי.

קסניה סבטלובה: לא, מירב, לא - - -

סופה לנדבר: מירב, את מנהלת את זה לא נכון, סליחה.

סופה לנדבר: את צריכה ללמוד איך - - -

מירב בן ארי: גברתי, את לא מקשיבה לשום דבר שמתנהל פה.

מירב בן ארי: תתני לדנה לדבר.

מירב בן ארי: במקרה הספציפי יש בעיה שביקשנו מראש מינהל חינוך פתח תקווה להגיע והיא לא הגיעה, ואמרתי את זה כמה פעמים בדיון הזה, לפחות 10 פעמים.

מירב בן ארי: אז אני מבקשת ממך, אני רוצה התייחסות ספציפית - - -

סופה לנדבר: מירב, סליחה - - -

מירב בן ארי: אבל היא אמרה - - - חברת הכנסת סופה לנדבר, אני מבקשת ממך, תשבי.

מירב בן ארי: אני מבקשת התייחסות ספציפית של העירייה.

מירב בן ארי: אני מחייבת אותם - - -

סופה לנדבר: זה מה שקורה במערכת - - -

מירב בן ארי: רגע, שנייה.

מירב בן ארי: חברת הכנסת סופה לנדבר, המטרה היא - - -

קסניה סבטלובה: לגבי גרימת - - - נכות - - - ילד בן 8 או 9 - - -

מירב בן ארי: תני לי להסביר.

מירב בן ארי: ילד בן 9 גם יש לו - - -

קסניה סבטלובה: את לא שומעת.

קסניה סבטלובה: אז מה?

קסניה סבטלובה: אז מה עושים עם ילד בן 9 שבמקרה שובר את הרגל לחבר שלו?

מירב בן ארי: אז יש לקונה בחוק.

סופה לנדבר: מירב, מערכת החינוך מנסה - - -

מירב בן ארי: לא נותנים לי לסיים משפט.

סופה לנדבר: להוריד אותנו מהנושא.

מירב בן ארי: חס וחלילה.

סופה לנדבר: אני הגעתי לכאן כדי לקבל תשובות ברורות ממערכת החינוך ומהמשטרה.

מירב בן ארי: תתני לי.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משפט אחד.

מירב בן ארי: זה פשוט לא הגיוני מה שקורה כאן.

מירב בן ארי: אמרתי שלוש פעמים שעיריית פתח תקווה, והוועדה תחייב אותה לתת לך דין וחשבון.

סופה לנדבר: את זה אני שמעתי.

מירב בן ארי: שמעת?

מירב בן ארי: ספציפית.

סופה לנדבר: שמעתי.

מירב בן ארי: רגע, במקביל יש כאן עבודה שבאמת עושים לטפל בנושא הזה של גזענות - - -

סופה לנדבר: את זה אני גם שמעתי.

מירב בן ארי: חוץ מזה תתייחסי עכשיו גם ספציפית, וגם דרך אגב, הגברת מהמשטרה התייחסה ספציפית למקרה.

מירב בן ארי: אמרה שלא מדובר על גזענות - - -

סופה לנדבר: את זה גם שמעתי.

סופה לנדבר: אני רק רוצה לדעת מה קרה עם הילד הזה.

מירב בן ארי: אמרה שיש בעיה עם גיל 9, שאין כאן אחריות פלילית, אבל מבחינת החוק - - -

קסניה סבטלובה: כן, אבל איך מטפלים?

קסניה סבטלובה: מה עושים איתם?

מירב בן ארי: עכשיו תתייחסי בבקשה ואחרי זה דנה, תתייחסי גם את.

מירב בן ארי: אנחנו באמת מנסים ליצור פה דיון ענייני, אבל אי אפשר להגיד כל דבר 10 פעמים.

<יעל בריל: לי פה פרוטוקול שנכתב כתוצאה מכך שמנהלת מחוז תל אביב - - -

מירב בן ארי: שהיא אחראית על פתח תקווה.

<יעל בריל: שהיא אחראית על פתח תקווה, כי זה במחוז תל אביב, ואחד הסעיפים אומר ככה: "הנהלת בית הספר לקחה אחריות על המקרה כולו.

<יעל בריל: בשבוע שעבר נערכה פגישה בין מנהלת בית הספר לבין הנהלת הצהרון, על מנת לתת לבעלי הצהרון כלים להתמודד עם מריבות בין תלמידים וכדי למנוע הישנות מקרים דומים בעתיד".

<יעל בריל: "בנוסף לכך נערכו שיחות עם הילד והוריו.

<יעל בריל: יועצת בית הספר מעורבת ומקיימת תכנית לתלמידים בכיתה זו, ובה היא מדגישה את החשיבות שבסובלנות וכבוד לאחר והוקעת תופעת האלימות".

<יעל בריל: "בנוסף, מחנכת הכיתה מטפלת בשני הילדים המעורבים ובכיתה כולה, למנוע הישנות מקרים אלה.

<יעל בריל: המפקחת על בית הספר גם היא מעורבת ומלווה מקרוב את הטיפול החינוכי והמשמעתי במקרה".

<יעל בריל: "לסיכום, משרד החינוך מגלה אפס סובלנות לאלימות ומקדם - - -" טוב, אני לא אקריא את הכל.

<יעל בריל: להמשיך?

מירב בן ארי: לא, לא, ממש משפט אחרון, כי אני חייבת לשמוע כאן עוד כמה דוברים.

<יעל בריל: "לסיכום, משרד החינוך מגלה אפס סובלנות לאלימות ומקדם במוסדותיו שיח ערכי נגד - - -

מירב בן ארי: אני רוצה רגע להתמקד על כל הדיון שלך, מה שאת הקראת עכשיו, שהקשבתי ומה שגברתי מהמשטרה, דפנה רומן, מה שאני שומעת פה ותקנו אותי אם אני טועה, שהאירוע הזה היה אירוע של אלימות שלא היה קשור לגזענות?

<דפנה רומן: ככה זה עולה מהתלונה שהוגשה במשטרה.

<דפנה רומן: ודרך אגב, החומר גם הועבר למשרד הרווחה.

<דפנה רומן: זה בטיפול של הרווחה.

מירב בן ארי: חשבתי שלא שמעתי.

סופה לנדבר: רוסיה זונה זה לא גזענות?

קסניה סבטלובה: רוסיה זונה זה לא גזענות, לא?

<דפנה רומן: זה לא מה שעולה מהתלונה.

מירב בן ארי: זה לא מה שעולה מהתלונה.

קסניה סבטלובה: רוסיה, שלא יהיו עוד כמוך, זה לא גזענות?

<דפנה רומן: זה לא עולה התלונה.

<דפנה רומן: כל הנושא הגזעני לא עולה מהתלונה בכלל.

<דפנה רומן: לא מילים כאלה ולא מילים אחרות.

מירב בן ארי: אוקיי, תודה רבה.

מירב בן ארי: דנה, בבקשה, את רוצה להתייחס?

מירב בן ארי: מילה אחרונה של משרד החינוך.

קסניה סבטלובה: אני רואה בזה ממש ניסיון לטייח ולעשות את זה סתם מריבה.

קסניה סבטלובה: רבותי, בזמני מריבה זה היה כשילד אחד צועק את טיפשה, לא, את טיפשה ולא כמתנפלים ואומרים לרוסיה זונה, אל תתרבי.

מירב בן ארי: זה מה שאנחנו - - -

קסניה סבטלובה: לא, לא.

קסניה סבטלובה: אני גם דיברתי עם ההורים של הילדה ודיברנו גם עם אחותה ותשאלנו אותן, ותאמינו לי, זה חודשים אחרי חודשים - - -

מירב בן ארי: חבל שהם לא פה.

<יעל בריל: ולכן עושים גם תהליך חינוכי שמונע הסתכלות כזו על ילדים רוסים או ילדים ממוצא אחר.

מירב בן ארי: אני רק ביקשתי הבהרה מבחינה.

מירב בן ארי: כנראה שלא שמעתי טוב.

מירב בן ארי: עכשיו כולכם שמעתם.

קסניה סבטלובה: אלימות זה מזעזע - - -

מירב בן ארי: אני אמרתי שיש - - - קסניה, בכל מקרה יש כאן בעיה.

קסניה סבטלובה: יש פה בעיה מאד גדולה.

מירב בן ארי: זה לא משנה, אני רק רציתי להבהיר את זה מדבריהם, אבל חבל, זה דיון שלכם.

מירב בן ארי: דנה, מילה אחרונה ממשרד החינוך ואני רוצה לתת לעוד שני אנשים את זכות הדיבור.

<מאיה שריר: שתי נקודות מאד בקצרה.

<מאיה שריר: שמי מאיה שריר, אני מנהלת אגף קליטת תלמידים עולים במשרד החינוך.

<מאיה שריר: אנחנו פועלים לקידום השתלבותם של התלמידים העולים במערכת החינוך, וברור שאי אפשר לעבוד רק עם העולים, אלא גם עם החברה הקולטת.

<מאיה שריר: לשם כך הכנסנו לתכנית האסטרטגית של משרד החינוך את הנושא של כשירות תרבותית, לעבוד עם כל צוותי החינוך בארץ בכל מערכת החינוך, לתת כלים לעבודה בסביבה רב תרבותית, היכרות עם תרבויות ארצות המוצא שמהן מגיעים העולים.

<מאיה שריר: יש לנו עבודה מאד מערכתית על תרבות של יהדות אתיופיה, גם תרבות של יהדות צרפת וגם העולים מאוקראינה.

<מאיה שריר: אנחנו הוצאנו מסמך למנהלים לקראת הנובי גוד, על הבנה לנושא של הנובי גוד, על להיעדרות של תלמידים אם יעדרו, וגם טיפלנו בפניות פרטיות שהופנו אלינו.

<מאיה שריר: חברת הכנסת קסניה סבטלובה העבירה מכתב וטיפלנו עם המנהלת.

<מאיה שריר: אנחנו מטפלים נקודתית לטובת התלמידים העולים, כמו גם שהוצאנו לפני חג הסיגד מסמך דומה.

<מאיה שריר: הנושא שהעלה חבר הכנסת אברהם נגוסה על תכניות בתרבות יהדות אתיופיה כן נכנס למערכת החינוך, הוא נלמד אפילו לבגרות, הוא קיים גם במדעי החברה.

<מאיה שריר: אנחנו עובדים פה מערכתית גם עם שפ"י, וגם דנה עם הוועדה למניעת גזענות.

<מאיה שריר: אני אתן לדנה לסיים.

מירב בן ארי: משפט אחרון, דנה, כי הן דיברו והציגו את משרד החינוך כמו שצריך.

<דנה פרידמן: אני רק אצטרף.

<דנה פרידמן: מאחר שאני הצגתי את הדברים בהרחבה בישיבה הקודמת וממילא כל חברי הכנסת שהיו כאן שוב הלכו, אני לא ארחיב.

<דנה פרידמן: אני אשמח להרחיב למי שלא היה בהמשך.

<דנה פרידמן: אני מצטרפת לקריאה של נדאל או לדברים של נדאל.

<דנה פרידמן: מערכת החינוך, על אף הרצון הטוב שלה ואנחנו מחויבים לנושא, אכפת לנו ואנחנו מגיעים לכאן כי אכפת לנו.

<דנה פרידמן: מערכת החינוך לא פועלת בוואקום, היא לא פועלת בחלל ריק, היא פועלת בתוך סביבה שכל הסביבה הזו בעצם משדרת אלימות, תוקפנות וגזענות.

<דנה פרידמן: אם אנחנו רוצים לפעול נכון והתכנית שאנחנו מובילים היום במשרד משלבת את כלל הקהלים ומשרדי הממשלה ואנחנו גם עומדים לשלב מפגש של חברי כנסת עם תלמידי תיכון סביב הסתה ומניעת גזענות שחברת הכנסת מירב בן ארי מובילה.

<דנה פרידמן: אנחנו הולכים להוסיף שידור, שתכננו אותו מלכתחילה ב-3 בפברואר בנושא של חופש הביטוי והסתה והטמעה של חוזר מנכ"לית המשרד, שמדבר על שיח וחשוב לשוחח ולא לטאטא את זה מתחת לשולחן.

<דנה פרידמן: אבל אנחנו כולנו צריכים להירתם.

<דנה פרידמן: חברים, זה לא יעזור שאנחנו נהיה שם במשרד וכולם יגידו משרד החינוך לא עושה את עבודתו.

<דנה פרידמן: בואו תעזרו בכל הצורות האפשריות ו - - -

קסניה סבטלובה: אני חושבת שגם החוק שאברהם נגוסה דיבר עליו וגם החוק שלצערי הרב הקואליציה הפילה אותו, החוק לחינוך נגד גזענות שגם הופל, היו יכולים לעזור.

קסניה סבטלובה: אבל זו דעתי.

מירב בן ארי: אנחנו נתייחס לחוק הזה גם בנושאי הוועדה.

מירב בן ארי: יוליה, נציגת מועצת התלמידים והנוער הארצית, בבקשה.

<יוליה בוסויוק: תודה רבה.

<יוליה בוסויוק: קוראים לי יוליה, אני נציגת המועצה הארצית לתלמידים ונוער.

<יוליה בוסויוק: קודם כל אני אתחיל ואומר שהמקרה הזה הוא ללא ספק מאד מאד מאד חמור, והוא לא חמור רק בגלל מה שקרה, הוא חמור בגלל שהוא אומר שיש עוד הרבה הרבה מקרים כאלה ועל כל אחד כזה יש עוד המון שאנחנו לא יודעים עליו והם קורים כל יום.

<יוליה בוסויוק: אני יכולה להגיד את זה במיוחד על עצמי, גם אני בתור עולה חדשה לשעבר, אין ספק שהילדים האלה – רוסים, עולים חדשים, אתיופים – חווים גזענות על בסיס יום יומי.

<יוליה בוסויוק: ברור שלא תמיד זה מגיע לאלימות פיזית, אבל גם אלימות מילולית הרבה פעמים פוגעת ואפילו יותר.

<יוליה בוסויוק: אני מאמינה שגזענות ושנאה הרבה פעמים נובעות מבורות, נובעות מחוסר ידע, נובעות מחוסר הכרה.

<יוליה בוסויוק: ברגע שאני לא מכירה את האחר – יש סיכוי טוב שאני אשנא אותו ולא ארצה להתחבר אליו.

<יוליה בוסויוק: ברור שלא הכל בחינוך.

<יוליה בוסויוק: ברור שהחינוך לא אחראי להכל ומשרד החינוך לא עושה קסמים ולא יכול לפתור את הבעיה בבת אחת, אבל אני חושבת שהרבה דברים שהם במשרד החינוך כן קשורים לשנאה הזאת ולגזענות וקודם כל תכניות הלימוד השונות.

<יוליה בוסויוק: בעצם זה מונע מהאחר להכיר אותי וממני להכיר את האחר.

<יוליה בוסויוק: ואני מדברת על למשל אם היו מכניסים בתכנית הלימוד דברים כמו הנובי גוד, טיפה הסבר על זה, אז אני מאמינה שהילדים האלה היו חווים הרבה פחות שנאה.

<יוליה בוסויוק: תרבות שהיא גם של ישראלים שהם ערבים, תרבות אפילו של פלסטינאים, אתיופים.

<יוליה בוסויוק: אני שמחה לשמוע שהתרבות האתיופית מתחילה להיכנס למערכת של משרד החינוך - - -

<מאיה שריר: גם על הנובי גוד.

<יוליה בוסויוק: כי זה באמת מה שעוזר.

מירב בן ארי: גם הנובי גוד.

מירב בן ארי: היא התייחסה לזה.

<יוליה בוסויוק: רציתי להגיד שגם אנחנו במועצה הארצית מנסים לפעול בנושא הזה ואנחנו פתחנו בעצם צוות שעובד על גזענות ומתחיל בימים אלה לפעול.

<יוליה בוסויוק: זה נושא כל כך כל כך חשוב.

<יוליה בוסויוק: התלמידים של היום, הנוער של היום זה החברה שלנו של המחר, זה אנשים הבוגרים שאחר כך יוצרים את החברה שלנו, שיכולים לרצוח ובאותה מידה יכולים גם לאהוב אחד את השני וליצור חברה מאוחדת ושלמה.

<יוליה בוסויוק: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה יוליה.

מירב בן ארי: עוד מישהו שרוצה להעיר משהו לוועדה לפני שאנחנו עושים סיכום?

מירב בן ארי: אוקיי, יופי.

מירב בן ארי: אז ראשית אני כמובן אתנצל בשם יושב ראש הוועדה שלא יכול היה לנהל את הדיון.

מירב בן ארי: הוא גם ביקש למסור פה שהוא נגד כל גילוי של גזענות ושנאה כלפי מי ששונה ממך או שחושב אחרת ממך, ושעל מערכת החינוך לדבר ולהסביר על הרקע והשונות של כל מרכיבי החברה הישראלית.

מירב בן ארי: אז זה גם היה חשוב להעביר מחבר הכנסת יעקב מרגי, יושב ראש הוועדה.

מירב בן ארי: יש כאן כמה דברים שצריך להתייחס בדיון, ואני רוצה לומר דבר אחד לחברת הכנסת סופה לנדבר, שלא יהיה לא ברור.

מירב בן ארי: גזענות היא גזענות.

מירב בן ארי: אז גם אם במקרה הספציפי הזה נגלה להפתעתנו, למרות מה שהמשפחה אמרה, נגלה שזה לא היה, זה לא משנה את העניין שידוע.

מירב בן ארי: אנחנו כל הזמן נלחמים במילה עולים, הם כבר לא עולים.

מירב בן ארי: הם ילידי הארץ.

מירב בן ארי: גם האתיופים, גם יוצאי חבר העמים - - -

סופה לנדבר: יוצאי אתיופיה, יוצאי רוסיה.

מירב בן ארי: נכון, נכון, אני איתך בעניין הזה.

מירב בן ארי: הם לא עולים ולנו כחברה צברית, שאפילו אנחנו לא צברים, כי גם ההורים שלי בכלל מהגרים מארץ אחרת, או לפחות הסבא והסבתא שלי, ולכן כחברה של מהגרים אני מאד מתחברת למה שאת אומרת, יוליה, ברגע שאומרים מישהו שונה אנחנו מפחדים ממנו ומהפחד אנחנו משתמשים בכלים של אלימות.

מירב בן ארי: ולכן, זה לא משנה אם במקרה הספציפי הזה נגלה שהוא לא אמר לה רוסיה וכאלה, עדיין זה משהו שקורה כל הזמן, ולכן אני גם שמחה שמשרד החינוך עשה כאן חוזר מנכ"ל חדש שמבהיר והולך לבתי הספר.

מירב בן ארי: אבל יש לי כאן כמה הערות.

מירב בן ארי: אחד, לגבי הצעת חוק של אברהם נגוסה, אנחנו כוועדה נבקש לדעת את עמדת החינוך ולמה הורידו אותה מסדר היום.

מירב בן ארי: בטח כשהוא חבר כנסת מהקואליציה.

מירב בן ארי: אנחנו נקבל הבהרות.

מירב בן ארי: דבר שני, עיריית פתח תקווה.

מירב בן ארי: ואת כועסת ואני מבינה את הכעס ואת מביעה תרעומת וגם אני כועסת, כי הייתה צריכה לשבת פה, וגם עם כל הכבוד להבהרה שלך והבהרת וגם את הבהרת לנו את הדברים, היה צריך לשבת פה ראש מינהל חינוך של עיריית פתח תקווה, שהייתה צריכה לבוא ולהסביר לך, כי זו הצעה לסדר שאת העלית.

מירב בן ארי: מה רצית לומר?

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד שהנאומים של משרד החינוך ושל מי שהיה כאן בוועדה, הם נוגעים בלב, אבל לא יכול להיות, וכן, משרד החינוך עושה עבודה נהדרת, אבל בגלל שאני התעקשתי על מקרה ספציפי, אני חושבת שאם אנחנו שולחים ילד לצהרון או לבית ספר, לשיעורים או לשיעורים אחרי הצהריים, אנחנו מצפים שהוא חוזר שלם ובריא.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: מובן.

סופה לנדבר: בגלל זה אני התעקשתי על המקרה הספציפי.

מירב בן ארי: נכון, ולכן אנחנו נבקש את ההתייחסות של עיריית פתח תקווה, של מינהל החינוך, כולל מנהלת או מנהל הצהרון לנושא הזה של הצעת החוק שהעלו חברות הכנסת.

מירב בן ארי: ואני רוצה לומר עוד משהו.

מירב בן ארי: אנחנו הוצאנו את זה אז, אני מקווה שזה יצא כסיכום לשר ואני מבינה שעוד לא קיבלנו התייחסות.

מירב בן ארי: אנחנו ביקשנו מהשר התייחסות לתקציב הנמוך של 3.5 מיליון שקלים.

מירב בן ארי: דיברתי על זה אז, גם ביקשתי מהוועדה.

מירב בן ארי: צריך לוודא את זה שמקבלים התייחסות ספציפית.

<יהודית גידלי: לא, אבל יש להם שלושה חודשים.

מירב בן ארי: אה, שלושה חודשים נתנו להם?

מירב בן ארי: לדעתי עבר חודש בטוח.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

מירב בן ארי: אנחנו צריכים לקבל תשובה ממשרד החינוך למה התקציב כל כך נמוך, התייחסות ספציפית לנושא הזה.

מירב בן ארי: דבר אחרון שאני רוצה לומר.

מירב בן ארי: אנחנו כבית המחוקקים ובכלל כחברה, אנחנו צריכים למדר תופעות כאלה, ומבחינתנו, אני באמת רציתי כל פעם להוריד את השיח שהיה כאן של ערבים ויהודים, לא כי הוא לא חשוב, הוא חשוב, הוא מרכז חיינו, אבל יש כאן הצעה לסדר ספציפית, שגם ככה פעם שעברה טורפדה ולכן היה כאן דיון לעניין הזה.

מירב בן ארי: ואת ההשלמות לדיון, חברת הכנסת סופה לנדבר, אנחנו נקבל.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות לכם.

מירב בן ארי: כמובן, המיזם שלקחתי על עצמי לעניין של הסתה, אנחנו נמשיך בו בבתי הספר, כמו שקבענו, ב-21 בינואר בבתי הספר התיכוניים ונזמין חברי כנסת להשתתף.

מירב בן ארי: אני מודה לכולכם שבאתם.

מירב בן ארי: תודה רבה.