הוועדה המיוחדת למאבק בנגעי הסמים והאלכוהול, כנסת 20, פרוטוקול מספר 21, 2015-12-23 09:00

תמר זנדברג: בוקר טוב לכולם.

תמר זנדברג: מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת הסמים והאלכוהול של הכנסת.

תמר זנדברג: אנחנו בדיון מהיר שיזמה חברת הכנסת שָרֵן השכל ואני מודה לך על זה, תודה, גם על היוזמה וגם על הגמישות בקביעת המועד.

תמר זנדברג: נמצא אתנו גם חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

תמר זנדברג: אני מעבירה את רשות הדיבור לשרן השכל שתציג את הנושא ולאחר מכן נציגי הערים – שהם נושא הדיון, בבקשה.

שרן השכל: תודה.

שרן השכל: קודם כל תודה רבה שהסכמת לערוך את הדיון הזה.

שרן השכל: לי זה היה מאוד חשוב מן הבחינה של קודם כל, הנגיעה בנושא של נוער בסיכון, נוער שמשתמש בסמים, אנחנו מדברים על זה הרבה בוועדה, תמר, לך זה חשוב, את מעלה את זה הרבה פעמים.

שרן השכל: יש גם את הנושא של התדרדרות של בני נוער לסמי- פיצוציות וכל הדברים האלה.

שרן השכל: ובתוך כל הנושא הענק הזה לגבי החקיקות שהעברנו בכנסת, למשל, שהם לא יוכלו לשבת בגנם ציבוריים, אז אחרי ישיבה שהייתה לי ביחד עם הועדה למלחמה בסמים בהוד השרון, אנחנו מגלים שהנושא הזה לא נפתר על ידי כך שהם לא יושבים בגינות ציבוריות, אלא פשוט עובר למקום אחר.

שרן השכל: מעבר לכך שאנחנו מדברים פה על הנושא של נוער וסמי פיצוציות וסמים, התוודעתי לתופעה של נוער שמקיים מסיבות טבע ומשתכרים ומשתמשים שם גם כן בסמים, שמעתי שבאזור הוד השרון התופעה מאוד נרחבת.

<קריאה: טבע?

<קריאה: מעט מאוד נשאר.

<קריאה: ירקון, גם על הירקון, זה ממש על הגבול.

שרן השכל: זה בין הוד השרון לבין פתח תקווה.

שרן השכל: ובאמת, בתחום הזה – שבעצם הבנתי שהמשטרה והעירייה לא יכולות לעשות בו הרבה, ההורים התגייסו למאבק והם בעצם משמשים איזושהי יד מלווה ומדריכה, שיושבת שם עם בני נוער, דואגת שהם לא יגיעו למצב כמו למשל אשפוז בבית חולים.

שרן השכל: אפשר לראות שהם הורידו את האחוזים של בני נוער שמאושפזים בבית החולים "מאיר" שהוא באזור שם, ובעצם, יש לטפל בבעיה יותר עמוקה שהיא המודעות של ההורים לנושא הזה.

שרן השכל: ההורים לא מודעים לזה אז היה לי חשוב לבוא ולערוך דיון ביחד עם הרשות למלחמה בסמים, עם משרד הפנים, עם המשטרה, להציג את המודל הזה של סיירות הורים, גם ברמה המקומית וגם ברמה הארצית ולראות איך אנחנו באמת יכולים להרחיב את הפעילות הזו, מה הם בעצם עושים ואיך אנחנו יכולים להעלות את זה למודעות אצל הורים, כי שמה בעצם הם יכולים למנוע את זה מן הבסיס.

שרן השכל: אז אני אעביר אולי את רשות הדיבור קודם כל לחברי המועצה של הוד השרון, כדי להציג את ה-case שלהם ואז נמשיך הלאה.

תמר זנדברג: תודה, אני רק רוצה לומר שנמצאים אתנו גם נציגים מראשון לציון.

תמר זנדברג: אני התארחתי בישיבה של הועדה למלחמה בסמים בראשון לציון וראיתי גם שם פעילות בנושא.

<קריאה: אני מהרשות למלחמה בסמים, אני מייצגת את ראשון לציון, שלא הגיעו.

<קריאה: יש גם מרחובות.

תמר זנדברג: רחובות וקרית גת.

תמר זנדברג: מצוין.

תמר זנדברג: אז אנחנו נפתח עם הוד השרון כי הם היו ה'טריגר' של חברת הכנסת השכל לדיון, אבל מיד אחר כך נשמע את הנציגויות של כל הערים שנמצאים כאן ואחר כך נשמע את משרדי הממשלה ושאר הנציגים.

<נדב דואני: אני חושב שיש - - -

תמר זנדברג: רק אם אפשר, מי שמדבר, שם ותפקיד לפרוטוקול.

<נדב דואני: נדב דואני, אני חבר מועצת העיר הוד השרון, יושב ראש הוועדה למאבק בסמים ובאלכוהול.

<נדב דואני: תיכף החברים שלנו יציגו את המצגת, רק צריך להעלות אותה אם אפשר, מצגת של הוד השרון, אני רואה את של ראשון לציון, אם אפשר להעלות אותה.

<נדב דואני: תודה רבה.

תמר זנדברג: מנהלת הועדה תדאג למצגת של הוד השרון בזמן שאתה תפתח.

<נדב דואני: מתוך היכרות קצרה – אני נמצא שנתיים בתפקיד שלי כיושב ראש הועדה, המודל של הוד השרון הוא מודל של מאבק בסמים ואלכוהול, המודל של סיירת הורים, סליחה, הוא מעט שונה.

<נדב דואני: הוא לא נמצא תחת המשמר האזרחי, הוא לא נמצא תחת "מצילה", אלא הוא נמצא תחת האגף לשירותים חברתיים והם עובדים בשיטה אחרת.

<נדב דואני: הם לא עובדים בשיטה של אכיפה אלא יותר בשיטה של הסברה, הם מסיירים, אני מאמין שלא כל הסיירות עושות את אותו הדבר אבל הם מסיירים במוקדי הפעילות של בני הנוער, במוקדי ההתכנסות שלהם, במוקדי הבילוי שלהם ואני אתן דוגמה פשוטה.

<נדב דואני: אם יש מסיבה אז הם פוגשים אותם בנקודת האיסוף באוטובוסים, אחר כך הם מגיעים ופוגשים אותם בכניסה למסיבה, הם מלווים אותם, מסבירים להם, ובחיוך ובסבר פנים יפות הם מצליחים – לא נגיד לטפל בתופעה, אבל אולי לגרום לנוער לחשוב רגע לפני שהם שותים ואנחנו רואים שזה עובד.

<נדב דואני: זה עובד.

<נדב דואני: לא רודפים אחריהם ושופכים להם את הבקבוקים של האלכוהול, כי הם שותים, מה לעשות, הם בני נוער, הם ישתו, הם רוצים להתנסות, הם רוצים לעשות את מה שאסור לעשות והסיירת בהוד השרון באמת הצליחה, בגישה אחרת, בסבר פנים יפות, בלי – יש לי המון כבוד לשוטרים אבל, בלי מדים אלא עם חולצה כתומה, נחמדה, וחיוך, לבוא ולדבר עם הנוער שלנו ולהעביר להם מסר אחר ולהגיד: אנחנו כאן בשבילכם, אנחנו כאן דואגים לכם.

<נדב דואני: ולעשות המון המון הסברה והסברה להורים, להגיד להורים: תתעוררו, הילדים שלכם שותים אלכוהול, הילדים שלכם יוצאים בעשר, באחת עשרה בלילה מן הבית, הם הולכים למסיבה והם שותים.

<נדב דואני: הם שותים אלכוהול גם אם אתם לא יודעים מזה, גם אם אתם לא מכירים בבעיה הזאת ואני זוכר שבפעם הראשונה, לפני חמש שנים בערך, עשיתי סיור איתם, בסביבות שלש לפנות בוקר, ראיתי בנות בהוד השרון, בנות שלוש עשרה, בנות שתים עשרה-שלוש עשרה שיכורות ברחוב, זה היה מזעזע.

<נדב דואני: בכיכר הכי מרכזית, בכיכר מגדיאל, הבנות היו שיכורות ואני חייב להודות, כאבא לשתי בנות קטנות מאד, פשוט הזדעזעתי.

<נדב דואני: אמרתי: רגע, לאן אנחנו נגיע?

<נדב דואני: אם היום אנחנו נמצאים פה אז איפה אנחנו נהיה בעוד עשר שנים כשהבנות שלי יהיו יותר גדולות, כשהבנות של כולנו יהיו יותר גדולות, וזה לא רק בנות כי זה גם בנים, אין ספק.

<נדב דואני: ולכן ביקשתי גם מחברת הכנסת השכל להגיע לוועדה ולשמוע.

<נדב דואני: אני שמח שחברת הכנסת זנדברג הייתה גם בראשון לציון ונחשפה למודל של סיירת הורים.

<נדב דואני: הם יציגו כרגע את המצגת שלהם ואני חושב שבסוף אתם תראו שאחת המסקנות שלנו היא הסברה.

<נדב דואני: הסברה והסברה להורים.

<נדב דואני: כולנו מכירים את הקמפיינים של "צא לטבע ואל תקטוף", "מקליקים מאחור", "אם שותים לא נוהגים", "החבר של החבר של החבר", אלה קמפיינים מלפני עשרים שנה – חלקם, הם עדיין משפיעים, עדיין יש להם אימפקט והם נותנים את אותותיהם, ואני חושב שצריך גם קמפיין בנושא שתיית אלכוהול שממוקד בהורים: שימו לב, הילדים שלכם שותים.

<נדב דואני: אני מנסח את זה מאוד בומבסטי ולא נעים אבל, "הילדים שלכם שותים, שימו לב לזה, רק תדעו שזה קיים", אני חושב שזה יוכל לעזור לטפל בתופעה.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: הנה המצגת, אני רואה שהיא כבר - - -

<נדב דואני: אסור לשכוח שזה מחשב של הכנסת וזה לוקח זמן.

<קריאה: זה מחשב של הרשות.

<נדב דואני: אה! זה מחשב של הרשות?

<נדב דואני: לכנסת זה לוקח זמן.

<עמיחי שלומי: אני רק אעביר את המצגת.

<בת שבע פנחסוב: אוכל להעביר אותה עבורך אם אתה רוצה.

<עמיחי שלומי: שלום לכולם.

<עמיחי שלומי: שמי עמיחי שלומי, אני יושב ראש סיירת הורים בהוד השרון.

<עמיחי שלומי: תודה על הזמן ועל כינוס הישיבה הזאת, היא מאוד חשובה.

<עמיחי שלומי: אני אציג.

<עמיחי שלומי: אז על מה אנחנו נדבר?

<עמיחי שלומי: סקירה מאוד קצרה על סיירת הורים בהוד השרון, על עבר והווה, הסיירת עברה איזשהו שינוי.

<עמיחי שלומי: אני אדבר על – נקרא לזה פרויקט מסיבות הנוער, על איזשהו פתרון שאנחנו בנינו בעקבות תופעה שראינו במסיבות של בני נוער בעיר.

<עמיחי שלומי: דיבר על זה גם נדב וגם חברת הכנסת השכל סיפרה על זה.

<עמיחי שלומי: אחר כך נדבר על בעיה שקימת היום בהוד השרון – ואנחנו יודעים שלא רק בהוד השרון אלא בעוד מקומות, שהיא מה שנקרא מסיבות בבתים ריקים, שאנחנו מאמינים שזה, יש איזושהי קריאה פה, שהיא ארצית, לנסות למצוא איזשהו פתרון.

<עמיחי שלומי: אז זה קצת רקע.

<עמיחי שלומי: רוב הסיירות בארץ עובדות תחת גופים שונים, דיברתם על זה קודם, יש כל מיני שיטות של איך לעבוד, יש גופים אוכפים, אנחנו לא אוכפים, כל אחד ושיטתו - - -

<קריאה: כל סיירות ההורים בארץ, אנחנו ניתן לך את החוברת, אף אחת מהן לא אוכפת.

<עמיחי שלומי: ברעננה אני אגיד לך בוודאות שהם אוכפים, ישבתי עם יושב הראש ואני אומר, יש ויש.

<קריאה: לא, ואתה לא יודע.

<נדב דואני: בואו, תמשיך בבקשה.

<עמיחי שלומי: סיירות הורים עובדות, עוד פעם, יש איזושהי מדיניות שהיא מוגדרת על ידי הגוף שמתווה איזושהי מדיניות, מה שנקרא מדיניות מוכתבת מלמעלה ויש סמכויות אכיפה.

<עמיחי שלומי: בהוד השרון המתכונת היא ייחודית, הסיירת בהוד השרון הוקמה בערך לפני עשר שנים, היא עובדת יחד עם האגף לשירותים חברתיים, אנחנו עובדים במדיניות של השפעה בלבד, אין לנו שום סמכויות אכיפה ואנחנו לא רוצים אותן.

<עמיחי שלומי: הדבר הכי פשוט, אם רואים נער עם אלכוהול אנחנו לא רוצים לקחת אותו, לשפוך לו את האלכוהול או להזמין את ההורים, זאת לא הכוונה שלנו, אין גם סמכות אבל זאת לא הכוונה שלנו לעשות ומאוד חשוב, אנחנו פועלים בעצמאות מלאה.

<עמיחי שלומי: יש גרעין לסיירת, הגרעין מתווה את המדיניות.

<עמיחי שלומי: הגרעין למעשה קובע מה יהיה, מה תהיה מדיניות הסיירת.

<עמיחי שלומי: יש לנו המון נושאים שאנחנו קובעים לעצמנו איזה פרויקטים להתמקד בהם, זה הכול פעילות של הגרעין.

<עמיחי שלומי: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם האגף לשירותים חברתיים, יש רכזת, עובדת סוציאלית קהילתית מן האגף, היא אחראית על כל העבודה עם מימשקים עירוניים, תכניות הכשרה, מיפוי צרכים ואני מתפקד בתור יושב ראש הסיירת, אני עובד מול המתנדבים בסיירת וגם אחראי על הגרעין.

<עמיחי שלומי: לגבי האלכוהול.

<עמיחי שלומי: אלכוהול למעשה, כך אנחנו רואים את זה, יש שני מישורים להתמודד עם אלכוהול.

<עמיחי שלומי: יש דבר ראשון מה שנקרא צמצום השימוש באלכוהול בקרב בני הנוער.

<עמיחי שלומי: בני הנוער שותים, אני לא אגיד מספרים כי כל מה שניסינו ללמוד ושמענו מן המספרים לנו לא ברור, אבל, מה שאני אומר בוודאות הוא שבני הנוער שותים ובאחוזים גבוהים מאוד, שזו בעיה אחת.

<עמיחי שלומי: בעיה שניה היא טיפול בסיכונים שכרוכים באלכוהול, מה שנקרא שתיית בולמוס, שזה מספר שעות או פרק זמן קצר שגורם להרבה בני נוער ליפול.

<עמיחי שלומי: שכרות, אלימות, אלימות מינית, אלו התופעות הנילוות.

<עמיחי שלומי: בהוד השרון הסיירת מתמקדת יותר בטיפול בסיכונים.

<עמיחי שלומי: לא בגלל שאנחנו חושבים שהדבר הראשון לא חשוב אלא שאנחנו לא חושבים שלנו יש את הכלים למנוע.

<עמיחי שלומי: יש גופים רבים בארץ שמתמודדים עם זה בכל מיני דרכים, אנחנו מתמקדים בטיפול בסיכונים ושם אנחנו מצליחים להגיע להישגים.

<עמיחי שלומי: "מי הזיז את הגבינה שלי?" כשאני הצטרפתי לסיירת הורים הסתובבנו בגינות, היו המון בני נוער בגינות, אלכוהול, ניגשנו, דיברנו, השפענו, בשנים האחרונות אנחנו רואים לאט לאט שבני הנוער כבר לא בגינות, אבל הבעיה לא נעלמה.

<עמיחי שלומי: אותן תופעות של אלכוהול פשוט נכנסו לבתים, לחצרות, לא ראינו כבר את בני הנוער ואנחנו, כשהחלטנו, שינינו את הפוקוס, יצרנו קודם כל תהליך מסודר של טיפול במסיבות שעליו אני ארחיב והגברנו את השיח עם בני הנוער.

<עמיחי שלומי: אנחנו חושבים שהדבר הכי חשוב שצריך לעשות היום הוא הגברה של מודעות הורים.

<עמיחי שלומי: יש המון הורים – לפחות בהוד השרון, שלא מספיק מודעים למה שקורה עם הילדים שלהם.

<עמיחי שלומי: נדב אמר את זה קודם.

<עמיחי שלומי: הם לא מבינים שכשהילד הולך למסיבה וההסעה יוצאת בתשע וחצי, אז הם לא מבינים שכשהילד יוצא בשמונה וחצי מן הבית הוא הולך קודם לשתות, כי במסיבה אין אלכוהול, ואחר כך הוא מגיע שיכור למסיבה.

<עמיחי שלומי: הם לא מבינים את זה, הם לא עושים עם הילדים את השיח ואני אדבר גם על הנושא של הבתים הריקים.

<עמיחי שלומי: הורים לא מספיק מבינים, לא מספיק מדברים עם נוער על מה שקורה שם.

<עמיחי שלומי: יש לנו גרעין מאוד פעיל, יש לנו מעל 700 חברים בפייסבוק, אנחנו יצרנו בחודשים האחרונים שיתוף פעולה עם סיירות הורים מכפר סבא ורעננה.

<עמיחי שלומי: גילינו שיש מסיבות אזוריות שכוללות בני נוער ממספר ישובים באיזור ואנחנו מנסים ליצור איזשהו שיתוף פעולה כדי שנגיע, יחד, למסיבות האלה ונטפל בבני הנוער, כי מה שגילינו כשהגענו למסיבות האלה היה נוער מנתניה, מרעננה, מכפר סבא וקצת הרגשנו לא בנוח שאנחנו מטפלים, אז בנינו סיירות נוספות כדי ליצור שיתוף פעולה והשיתוף הוא – מה שנקרא, בחיתוליו.

<עמיחי שלומי: עכשיו אדבר על בעיית השיכרות במסיבות.

<עמיחי שלומי: אני אדבר כרגע על מסיבות חוקיות שפועלות, שנמצאות במועדונים עם רישיון, שבעלי המועדון מקפידים על החוק והכול.

<עמיחי שלומי: אני לא מדבר על מסיבות טבע שהן סיפור בפני עצמו.

<עמיחי שלומי: בהוד השרון יש מסיבות כאלו מספר פעמים בשנה.

<עמיחי שלומי: כמו שאמרתי, בני נוער רבים "מתדלקים" לפני המסיבה, שותים, הם חייבים להיות מה שנקרא "להשתכרר", הם לא מסוגלים כנראה ליהנות בלי אלכוהול.

תמר זנדברג: האם המסיבה במועדון?

תמר זנדברג: במתנ"ס?

<עמיחי שלומי: זו מסיבה, זה מועדונים, תכל'ס אלה איזשהם האנגרים שנסגרו לטובת זה, מסיבה במקום שפועל ברישיון מלא - - -

תמר זנדברג: מי עורך את המסיבה?

תמר זנדברג: מסיבה פרטית?

<עמיחי שלומי: לרוב, את רוב המסיבות עורכים יזמים, בני נוער שהם היזמים, הם יוצרים קשר עם בעל המקום, הם יוצרים קשר עם חברת ההסעות, הם עושים את הכול.

<עמיחי שלומי: דרך אגב, בהוד השרון יש פרויקט מאוד יפה שתיכוניסטים מארגנים את המסיבות האלה ומן הרווח מן המסיבות הם מארגנים לעצמם את נשף הסיום של י"ב.

תמר זנדברג: הבנתי.

<עמיחי שלומי: לא עושים את זה לטובת רווחים כספיים, אני מניח שיש את זה בעוד מקומות.

עבדאללה אבו מערוף: סליחה על השאלה, "יש סיבה למסיבה" מה שנקרא?

עבדאללה אבו מערוף: סתם, ככה, בא להם לעשות?

<קריאה: בילוי, בילוי ימי שישי.

<עמיחי שלומי: תראה, כרטיס למסיבה כזאת עולה משהו כמו שמונים שקל, אז הם לא יכולים להרשות לעצמם המון.

<עמיחי שלומי: יש בחופשים, בסוכות, בחנוכה, בפורים יש מסיבה.

<קריאה: כל סוף שבוע.

<עמיחי שלומי: המסיבות הסגורות?

<עמיחי שלומי: הגדולות?

<עמיחי שלומי: הם לא יכולים להרשות לעצמם כל סוף שבוע כי זה שמונים שקל כרטיס.

<עמיחי שלומי: אם זה היה זול אז זה היה הרבה יותר.

<עמיחי שלומי: דרך אגב, בקיץ יש את המסיבות שטח, שהן הרבה יותר זולות כי הן בפני עצמן והן בתדירות יותר גבוהה.

<עמיחי שלומי: בקיצור, אז מה שאנחנו רואים, בני נוער לא יודעים לשתות, לא יודעים לשתות, אנחנו ראינו אותם, אם זה במתחם ההסעות, החלק הקטן במתחם ההסעות כבר החל, אלו התופעות שנתקלנו בהן.

<עמיחי שלומי: הם מגיעים למסיבה, בעלי המועדונים מאוד מאוד מקפידים שלא יהיה אלכוהול במסיבה, מאוד מקפידים שלא יהיה אלכוהול ומקפידים שלא תהיה אלימות, אז זה מצוין.

<עמיחי שלומי: מה שקורה זה שעומד סלקטור בכניסה, מגיע הילד, הסלקטור מסתכל, רואה שהילד נראה לו שיכור, אומר לו: אתה לא נכנס.

<עמיחי שלומי: ואז הילד פשוט זרוק מחוץ למתחם המסיבה, זה יכול להיות כמו עכשיו בחנוכה, שהיתה מסיבה - - - אבל בעבר, בקור, זרוק בחוץ שיכור, אם יש גשם אז הוא שוכב בבוץ, זה מה שהיה, תופעות שקרו.

<עמיחי שלומי: יכול להיות גם מקרה שני, שילד, מה שנקרא האלכוהול עוד לא השפיע עליו, הוא נכנס למסיבה, מתחיל לרקוד ואז האלכוהול מתחיל להשפיע עליו והוא נופל במסיבה.

<עמיחי שלומי: באים המאבטחים, מוציאים אותו החוצה, תחכה בחוץ.

<עמיחי שלומי: ואז, בסוף המסיבה, כשהחברים שלו נוסעים הביתה, הם לוקחים אותו אתם, הם גם לא מודיעים כמובן להורה שלו שהוא שתה, אז אחר החברים לוקח אותו לישון אצלו בבית, בתקווה שבבוקר הוא מגיע הביתה.

<עמיחי שלומי: אלה מקרים שהיו בעבר בהוד השרון, של מה שנקרא אובדן שליטה עצמית.

<עמיחי שלומי: דבר שני שראינו, מתחם ההסעות: מגיעים לשם שמונה מאות בני נוער, לאיזה מגרש חניה של תיכון, אוטובוסים יוצאים משם, מוציאים את הילדים, מתמרנים, הייתה סכנה מאוד גדולה שאוטובוס יעלה על איזה ילד, עזבו את השיכורים, מה שנקרא המבוסמים, שמתלהבים וכל זה, הילדים שמה משתוללים, רוצים מהר לעלות לאוטובוס, להגיע מהר למסיבה, היה מתחם עם ממש סכנה תעבורתית, שאוטובוס יעלה שם על איזה ילד.

<עמיחי שלומי: מה שסיירת הורים יזמה, בשיתוף עם הנהגת הורים בעיר ועם - - -

תמר זנדברג: רק אם אתה יכול לחתור לסיום?

<עמיחי שלומי: חמש דקות אני מסיים.

תמר זנדברג: חמש זה הרבה.

<עמיחי שלומי: שלש דקות, שתי דקות, אז אני אגיד בקיצור.

<עמיחי שלומי: יצרנו איזשהו מודל שבו בעצם כל השותפים למסיבה פועלים להקטין את הסיכונים.

<עמיחי שלומי: זה המארגנים שהוציאו הודעות לילדים לא להשתכר, גורמי הביטחון בעירייה הגיעו ודאגו למתחם מסיבה פתוח.

<עמיחי שלומי: בקיצור, יצרנו איזשהו מודל.

<עמיחי שלומי: אנחנו גם מגיעים למתחם המסיבה וגם למתחם ההסעות, תעברי אל השקף הבא כי אנחנו קיצרנו, חד-משמעית אנחנו רואים ירידה בכמות השיכורים.

<עמיחי שלומי: אנחנו לא מסוגלים, כמו שאמרתי, למדוד אלכוהול, שתיה וזה אבל, כמות שיכורים במסיבות בוודאות יש, מתחם הסעות הפך להיות פתוח, למסיבה האחרונה שהייתה בחנוכה, תוך שעה כל הילדים נעלמו, בלי שום סכנות, והכי חשוב, נוצר שיח עם בני הנוער.

<עמיחי שלומי: אנחנו מסוגלים לדבר עם בני נוער, להסביר להם, אנחנו פוגשים נוער במתחם ההסעות ואומרים לו: תקשיב, אין טעם שתיסע, אבא שלך יכול לאסוף אותך מן המתחם, ילדים מקשיבים ולא יוצאים.

<עמיחי שלומי: וזה הישג מאוד גדול.

<עמיחי שלומי: זהו.

<עמיחי שלומי: לגבי בתים ריקים ופה שני שקפים אחרונים.

<עמיחי שלומי: מה זה בית ריק?

<עמיחי שלומי: בית ריק זה כשהורים יוצאים לסוף שבוע, למשל, עוזבים את הבית, הילד מזמין אליו חברים הביתה, המון פעמים יש אלכוהול במסיבות האלו, הוא מזמין אליו ששה שבעה חברים, יש אלכוהול, עם כל הבעיות של האלכוהול, אנחנו כמובן כסיירת הורים אין לנו שום יכולת להיות שם, זה בית פרטי של אנשים, והורים, הרבה פעמים הורים לא מתמודדים עם זה טוב, לצערנו.

<עמיחי שלומי: יש את ההורים שמעלימים עין, לא נוח להם להתמודד עם הילד ולהגיד לו: אני לא מוכן.

<עמיחי שלומי: גם "הילד הוא חצי חבר שלי" וכל זה.

<עמיחי שלומי: יש את ההורים בצד השני, שהם כל כך לחוצים מזה שהם "שוטרים" והם רבים עם הילדים שלהם ואז הילד ישתה לא בבית אלא במקום אחר.

<עמיחי שלומי: במקום שיהיה שיח פשוט עם הילד, להסביר לו את הסכנות, לבקש ממנו וזה.

<עמיחי שלומי: אין את זה.

<קריאה: ומה הפתרון שעולה?

<עמיחי שלומי: יפה, ומה הפתרון המוצע.

<עמיחי שלומי: אנחנו חושבים – ופה זו בקשה שלנו, מה שנקרא, - - - מהוועדה, אנחנו חושבים שצריך בנושא של בתים ריקים איזשהו פתרון ארצי.

<עמיחי שלומי: קודם כל, הסברה.

<עמיחי שלומי: אנחנו יודעים שיש פרויקטים של הסברה שעובדים מאוד יפה, גם בקרב הורים וגם בקרב בני נוער.

<עמיחי שלומי: צריך לחשוב איך - - -

<קריאה: קיים.

<עמיחי שלומי: על בתים ריקים.

<קריאה: קיים ברמת השרון.

<עמיחי שלומי: יפה מאוד, מעולה אז אנחנו מאוד שמחים כי זה דבר שבהוד השרון הוא מאוד חסר.

<עמיחי שלומי: אנחנו מנסים ולא מצליחים.

<עמיחי שלומי: זה דבר ראשון.

<עמיחי שלומי: דבר שני, לוודא שהחקיקה מתאימה.

<עמיחי שלומי: אנחנו לא משפטנים ולא יודעים.

<עמיחי שלומי: קראנו קצת, יש את חוק האלכוהול, אנחנו לא בטוחים שחוק האלכוהול מכסה גם מקרים של אלכוהול בבתים פרטיים.

<עמיחי שלומי: - - -

<קריאה: מהו חוק האלכוהול?

<שבתאי גרברצ'יק: חוק המאבק בתופעת השכרות.

<עמיחי שלומי: אנחנו לא בטוחים.

<עמיחי שלומי: היה דיון שלנו בגרעין ואמרנו, תקשיבו: לא נגיד מה כן ומה לא, רק נוודא - - -

<שבתאי גרברצ'יק: הוא לא, הוא למרחב הציבורי בלבד.

<עמיחי שלומי: יפה, אז הבנו נכון.

<עמיחי שלומי: אז פה יש גם איזושהי בעיה ועוד פעם, זה לא אנחנו, צריך לחשוב, אם רוצים, לשנות - - -

<דורון מירנקר: רק אולי לחדד את הנקודה, אם הילד שלי נגיד, - - -

תמר זנדברג: מה שמך?

<דורון מירנקר: דורון מירינקר, מן הגרעין של הוד השרון.

<דורון מירנקר: אם אני יודע שהילד שלי או חברים שלו, שותים בבית של מישהו אחר, אין לי יותר מדי מה לעשות, גם, אני לא יודע אם למשטרה יש מה לעשות, אני לא יודע מה אני אמור לעשות, נוצר איזשהו מקום, מן הגינות הם עברו לבתים ובבתים אין לנו יכולת לעשות שום דבר, לא כסיירת, לא כהורים ואנחנו צריכים את העזרה שלכם פה, גם כדי להעלות את המודעות וגם באכיפה.

תמר זנדברג: אוקיי.

<עמיחי שלומי: יצרנו איזושהי "אמנת בתים בטוחים" שניסינו תהליך שבו למעשה הורים בעיר יחתמו שאצלם בבית לא יוגש אלכוהול.

<עמיחי שלומי: זה לא שאנחנו חושבים שההורים יחתמו עכשיו ובאמת תהיה פה אכיפה אבל, איזושהי סיבה לגרום להורים לעשות את השיח עם בני הנוער שלהם.

<עמיחי שלומי: זה היה איזה משהו שעשינו.

<עמיחי שלומי: זהו.

<עמיחי שלומי: ותודה.

<אביטל לייכה: תודה רבה, אז בואו נדבר על העובדות ואני רוצה לומר שאם הייתם מחוברים לרמה הארצית אז גם הייתם יכולים להיות מוזנים מכל הפרויקטים שיש.

<אביטל לייכה: אורית שטרנברג, ראש אגף הדרכה ומידע.

תמר זנדברג: בואי, תציגי את שלך.

<אורית שטרנברג: אורית שטרנברג, ראש אגף הדרכה ומידע, הרשות הלאומית למלחמה בסמים ובאלכוהול.

<אורית שטרנברג: אביטל לייכה, מ"מצילה".

<אביטל לייכה: כן.

<אביטל לייכה: מנהלת איזור תל אביב, באגף "מצילה", ואחראית על סיירות הורים.

<אורית שטרנברג: אז קודם כל הבאנו חוברת שנכתבה לסיירות הורים, כל סיירות ההורים, מאה וששים סיירות הורים במדינת ישראל, הן אינן סיירות אכיפתיות, לאף סיירת אין סמכות אכיפתית, אנחנו לא שוטרים ואנחנו כן עובדים בשיתוף מלא עם המשטרה כי מאוד חשוב הנושא של אכיפה במקומות שיש בהם את המסיבות.

<אורית שטרנברג: הרבה מאוד מן המסיבות ב'האנגרים' הן לא חוקיות ואז אנחנו מיידעים כשיש מכירת אלכוהול לקטינים.

<אורית שטרנברג: יש שיתופי פעולה עם משטרת ישראל בצורה מאוד טובה.

תמר זנדברג: זה כאשר מתבצעות עבירות.

<אורית שטרנברג: כן, גם אם יש בעיה בכלל.

<אורית שטרנברג: אני רק ברשות

<אורית שטרנברג: כם אומר משהו על הסיום.

<אורית שטרנברג: יש כבר היום אמנת בתים שהתחילה ברמת השרון, החתימו את כל הורים על אמנת בתים בטוחים שאומרת בעצם ש"אני מתחייב שבבית שלי לא יהיו מסיבות עם אלכוהול", הובהר להם גם הנושא החוקי כי יש פה עניין שאסור לספק אלכוהול לקטין והורה שבביתו מתקיימת המסיבה בעצם מאפשר או מספק ועובר על חוק - - -

<קריאה: - - - מספק?

<אורית שטרנברג: לבן שלו בלבד, לא לחברים של הבן שלו.

<אורית שטרנברג: לא לחברים - - -

<קריאה: גם במרחב פרטי כי על זה הייתה לנו הדילמה.

<אורית שטרנברג: אסור לו לספק לחברים של הבן שלו, מותר לו לספק לילד שלו בלבד.

<אורית שטרנברג: יש גם עניין ביטוחי, שאם קורית תאונה, שהילד שלו יצא וקרה לו משהו אז האחריות היא על ההורה, שבביתו הדברים קרו.

<אורית שטרנברג: לכן, הורים, כשהם הבינו שיש פה אחריות עליהם – גם משפטית וגם ביטוחית, הם חתמו כולם בצורה מאוד ברורה כי אף אחד לא רוצה להתמודד.

<אורית שטרנברג: והתפיסה הזאת עובדת בכלל ברחבי הארץ.

<אורית שטרנברג: יש פה עוד רשויות נוספות.

<אורית שטרנברג: הסיירות ראשונות קמו ב-2002, הראשונה באילת יחד עם רמת השרון.

<אורית שטרנברג: הסיבה הייתה שתיית אלכוהול מופרזת וְונדליזם בגנים.

<אורית שטרנברג: בהתחלה עבדנו בשיתוף פעולה עם אק"מ אחר כך הבנו שנכון יהיה שהאק"מ יהיה יעשה את עבודתו ואנחנו נעשה את עבודתנו.

<עמיחי שלומי: אק"מ?

<אורית שטרנברג: אק"מ זה אגף קהילה במשטרה.

<אורית שטרנברג: בנוסף, יש בכל הרשויות המקומיות, סיירות הורים הן סיירות עצמאיות שמקבלות תקציב או מן הרשות למלחמה בסמים או מ"מצילה" או מ"עיר ללא אלימות" ונוסף, תקציב עירוני שמיועד לנושא.

<אורית שטרנברג: ראשון לציון שהיא באמת אחת הסיירות הגדולות, יש בה אחת עשרה סיירות הורים, שהן גם מגדריות וגם מגזריות.

<אורית שטרנברג: אני אסביר למה אני מתכוונת.

<אורית שטרנברג: יש לה גם סיירות הורים שדוברת את השפה הרוסית, יש להם סיירת הורים שדוברת את השפה האמהרית, יש סיירת מכורים נקיים שהיכולת שלהם היא גם לאתר מכורים נקיים ברחוב ולהזמין אותם למרכז הטיפול - - -

תמר זנדברג: שההורים הם מכורים נקיים?

<אורית שטרנברג: כן, הם מכורים נקיים שמאתרים חבר'ה בני נוער, גם בני נוער וגם מבוגרים, והם מזמינים אותם לטיפול.

<אורית שטרנברג: זאת אומרת יש כבר הרבה מאוד וריאציות.

<אורית שטרנברג: יש סיירות הורים במיגזר הערבי, במיגזר הבדואי, בעצם קיימות - - -

שרן השכל: באילו ערים יש למיגזר הבדואי והערבי?

<אורית שטרנברג: יש רשימה.

<אורית שטרנברג: הקשר הוא בכלל בדואר, בפייסבוק, בווטסאפ, יש כל יום ראשון "פורום בוקר טוב", שיושב עם אגף חינוך ורווחה בעירייה, במשטרה, הדברים שחשובים מועברים לטיפול כל אחד מן הגורמים כי ההורים תפקידם לאתר ואם יש בעיות אז להעביר אותן לגורמי הטיפול.

<אורית שטרנברג: זאת רשימת הסיירות שיש להם.

<אורית שטרנברג: אני ארוץ ברשותכם.

<אורית שטרנברג: מה שחשוב להבין הוא שסיירות הורים עושות גם חוגי בית, סיירות הורים עושות גם הסברה בתוך בתי הספר, הן עושות - - - , באסיפות הורים הן מגיעות ועושות את הפתיח, בכל הערים שבהן אנחנו נמצאים, הן עושות את הפתיח של שנת הלימודים ומסבירות להורים אל"ף, מה אמור להיות, מה קורה, המצב בתוך הרשות המקומית ודבר נוסף, יש לנו סטטיסטיקה, יש מחקר מלווה לסיירות ההורים ויש לאורך כל השנים פיקוח וליווי.

<אורית שטרנברג: אם פשוט לראות אז שוב, הם רואים, הם מסבירים, הם לא שופכים, הם מדברים, יש לכם פה תמונות מן ההכשרות, הם נמצאים בפורומים עירוניים, הם מונעים ומדווחים.

<אורית שטרנברג: הם לא אלה שעושים את האכיפה.

<אורית שטרנברג: המטרה היא בעצם לתת תחושת בטחון כי הרבה מאוד בני נוער מרגישים חוסר בטחון.

<אורית שטרנברג: זה נכון שהיום יש פחות בני נוער בגנים אבל הם עדיין קיימים, יש את תופעת המסיבות בבתים שכורים, אנחנו נתקלים לא מעט גם בגנים, גם במרחבים פתוחים וגם בבתים שכורים, הם שוכרים בית, הם מקיימים מסיבה, יש בה לא מעט אלכוהול, מה שאנחנו עושים זה גם מיידעים את בעלי הצימרים שמשכירים להם, שייקחו בחשבון שיש פה בעייתיות, כן דואגים להיות שמה באזור, אנחנו מקפידים לא להיות במתחמי מסיבות, כי כשאנחנו נמצאים במתחמי מסיבות אז אנחנו "מכשירים את השרץ" וזה משהו שצריך לקחת בחשבון.

<אורית שטרנברג: אנחנו לא אחראים – לא על אבטחת אוטובוסים ואנחנו לא אחראים על אבטחת מסיבה.

<אורית שטרנברג: מסיבה היא אחריות של בעל המסיבה ופה, זה משהו שאנחנו מאוד מקפידים עליו ואנחנו כן נמצאים במקומות הפתוחים, באיזורי הבילוי, לא במתחמי המסיבות.

<אורית שטרנברג: יש פורום סיירת הורים ארצי שבו הם נפגשים ולומדים.

<אורית שטרנברג: יש פה למידת עמיתים מאוד משמעותית.

<אורית שטרנברג: כל פרויקט שעובד ועובד טוב, מתקבל אחר כך ומועבר מקבוצה לקבוצה, כשהיעדים שלהם באמת הם בעיקר הקשבה, הסברה ובמידת הצורך יש פה עניין של טיפול במצבי חירום.

<אבירם בנימין: האם אפשר שאלה?

<אורית שטרנברג: כן, בוודאי.

<אבירם בנימין: אתם לא נמצאים במתחמי המסיבות, סליחה, אבירם בני מהוד השרון, המענה שאנחנו נותנים הוא לטפל באותו מקרה שעמיחי הזכיר, שילדים היו יוצאים מן המסיבה עצמה כי המאבטחים בפנים לא רוצים, והוא זרוק שמה, עד אור הבוקר, אז אם אתם לא נמצאים שמה מי נותן מענה לילד ששוכב בקור עם קיא, מעולף?

<אבירם בנימין: זה מה שאנחנו עושים.

<אבירם בנימין: באים, לוקחים את הילד, אם צריך אמבולנס אז מפנים אותו, אם צריך לקרוא להורים, או שנותנים לו לשתות, או שנותנים לו איזושהי שמיכה, כי הם באים גם כמעט בלי בגדים, זה המענה.

<אורית שטרנברג: לא, יש פה - - -

שרן השכל: סליחה, אני רק רוצה להגיד משהו שאתם אמרתם לי במפגש בהוד השרון, על ירידה באחוז המתאשפזים במיון, - - -

<אבירם בנימין: יפה, אז אנחנו רואים, אני, בכל אופן, יש ילדים ששותים, אבל יש ירידה במקרים הקיצוניים שמפנים עם אמבולנס, זאת אומרת, אם לפני שנתיים שלש היית יכול לפנות עשרים ילדים אז היום אולי אחד או שניים, מקרים בודדים אבל עדיין יש ילדים שהם במתחם המסיבה, מוּצָאִים החוצה, ואין להם מענה אם אנחנו לא נמצאים שם, לתת להם כוס מים, לחבק אותם.

<אורית שטרנברג: העניין הוא שבמסגרת - - - של בני הנוער וברגע שאתם מגיעים למתחמי מסיבות אצלכם באזור, אנחנו קצת שכנים, פשוט עוברים במתחמי המסיבות בבצרה, עכשיו מתחמי המסיבות עברו לבת שלמה, נוער - - -

<אבירם בנימין: אנחנו נמצאים בבצרה, אנחנו מגיעים לבצרה, אנחנו נמצאים שמה, איפה שיש מסיבה - - -

<קריאה: הערוצים שלו - - -

<אורית שטרנברג: ללא ספק.

<אבירם בנימין: אבל מי נותן להם מענה במקרה כזה שהם זרוקים בחוץ?

<אבירם בנימין: זה העניין.

<אבירם בנימין: אנחנו בזה רוצים לטפל, מי שיפרסם זה הרשות ל - - -

<אורית שטרנברג: לא, אנחנו לא רוצים לפרסם.

תמר זנדברג: רגע, רגע, בוא נעשה סדר.

תמר זנדברג: בואו ניתן לה להשלים.

תמר זנדברג: הבנו שיש ניואנסים ויש כבר התרשמות איזה מודל יותר ממוסד.

תמר זנדברג: אתם באמת באתם מן השטח כהורים, יש לנו גם כמה שאלות אז בואו ניתן לה להשלים ואז נמשיך את הדיון.

תמר זנדברג: או שנוכל להגיע למסקנות או שיישארו ניואנסים כמו בכל - - - כן.

<אורית שטרנברג: צריך לזכור שיש גם עניין ביטוחי וזה משהו חשוב מאוד, שתבדקו את הנושא הביטוחי, כי יש עניין שכשאתה מטפל בילד שהוא לא שלך ונותן לו טיפול שהוא לא מקצועי – ולכן אנחנו, דרך אגב, מכשירים את כל סיירות ההורים בהגשת עזרה ראשונה בסיסית, כי הם חייבים לדעת את הדברים.

<אורית שטרנברג: עוד דבר, כשהם עובדים, תמיד יש בין שלושה לחמישה מתנדבים בסיורים, הם אף פעם לא יעשו סיורים לבד, הם מגיעים בהתאם לתיאום – שוב, עם המשטרה, אנחנו לא נגיע לאותה נקודה שבה המשטרה נמצאת.

<אורית שטרנברג: אם יש אירוע אלימות או אם יש אירוע שמעורב אלכוהול אז הסיירת תזוז, תעדכן ואחרי כן יגיעו שוטרים.

<עמיחי שלומי: פעם היו כל ימי ששי יוצאים ומסתובבים, כך היה גם אצלנו, היום בראשון עדיין - - -

<אורית שטרנברג: הם יוצאים באמצע השבוע, הם יוצאים גם בימי חמישי וגם בימי ראשון, תלוי - - -

<עמיחי שלומי: לגינות?

<אורית שטרנברג: לגינות, - - -

<עמיחי שלומי: זה תלוי גם - - -

<קריאה: לא, לא, זו גם תרבות בילוי.

<אורית שטרנברג: תבינו שראשון לציון יש לה אחת עשרה סיירות הורים, שמחוייבות - - -

<עמיחי שלומי: היא עיר גדולה.

<אורית שטרנברג: בסדר, מחולקת לרובעים, מעלה אדומים יש לה חמש מאות מתנדבים והיא מחולקת.

<אורית שטרנברג: מה שמעלה אדומים למשל עשו זה שהם הבינו שיש פה גם עניין של נוער בסיכון נוסף, הם עשו "הורה חונך ילד" ונכנסו לפרויקט של חניכה של ילדים, נכנסו לפרויקט של חניכת משפחות, נכנסו לפרויקטים מאוד רחבים.

<אורית שטרנברג: כל סיירת הורים - - -

תמר זנדברג: יש לי שאלה רגע, סיירות ההורים, גם אצלכם וגם במקומות אחרים, המתנדבים הם הורים.

<אורית שטרנברג: נכון.

תמר זנדברג: רק הורים?

<קריאה: לא, אצלנו - - -

<אורית שטרנברג: יכולים להיות גם סבים, יכולים להיות גם סטודנטים, יש לנו למשל, ברמת השרון יש סיירת של חיילים.

<אורית שטרנברג: 8200 מתנדבים ברמת השרון ונותנים שם סיוע ויש צוות של סטודנטים.

<עמיחי שלומי: יש הורים שהילדים שלהם כבר אחרי צבא ויש הורים שהילדים שלהם בבית ספר יסודי.

<קריאה: יש לנו סיירת סבים ב - - -

תמר זנדברג: יש פה אלמנט קהילתי, לצורך העניין, כשאתה מגיע, מן הסתם רוב הסיכויים שאתה תכיר את אחד הילדים, כי הוא מן הסביבה, כי הוא עם אחד הילדים שלך בכיתה, ואני מניחה שזה עוזר - - -

<אורית שטרנברג: אז הנה, זה התקנון.

<אורית שטרנברג: מה שאנחנו מסבירים הוא שמה שאתה רואה בלילה נשאר בלילה, סיירת הורים אין סמכות להרים טלפון להורה ולהגיד לו: הילד שלך עכשיו פה אלא יש רכז ויש פיקוח.

<אורית שטרנברג: אתה לא מדווח, הדיווח בטיפול בילדים בסיכון הועבר לרווחה.

<אורית שטרנברג: יש גורמי טיפול.

<אורית שטרנברג: הרצף הוא מאוד ברור, בין גורמי הטיפול לסיירת ההורים.

<אורית שטרנברג: זאת אומרת, מאד חשוב לזכור את גבולות - - -

תמר זנדברג: אתם עובדים עם ההורים, זאת אומרת, האם יש דיווח להורים?

<עמיחי שלומי: יש שני סוגים.

<עמיחי שלומי: יש מקרה שלמשל, במסיבה רואים ילד שיכור אז מתקשרים להורים שלו, כי אין מה לעשות, צריך לבוא ולקחת אותו והורה צריך לטפל בילד שלו.

<עמיחי שלומי: אנחנו לא לוקחים את הילדים.

<עמיחי שלומי: מרימים טלפון וההורה מגיע לקחת אותו.

<עמיחי שלומי: ברוב המקרים, דרך אגב, הילד או החברים נותנים את הטלפון, כי הילד צריך עזרה.

<עמיחי שלומי: יש תהליך מאוד שלם מה קורה כשההורה שבא לקחת את הילד שלו.

<עמיחי שלומי: כי הורה שבא לקחת את הילד שלו מרגיש מאוד, יש פה סיטואציה לא נעימה ויש לנו איך לטפל בזה אבל אין ברירה, חייבים, כי מישהו צריך לקחת את הילד הזה.

<עמיחי שלומי: יש מקרים שבהם אנחנו מזהים מקרה שדורש טיפול מעֱבֶר, ילד שזקוק, מקרה יותר קשה - - -

תמר זנדברג: שמה?

תמר זנדברג: נער בסיכון?

<עמיחי שלומי: נער בסיכון ואז זה עובר לאגף הרווחה.

<עמיחי שלומי: אנחנו חלק מאגף הרווחה והם מטפלים, אנחנו כבר למעשה - - -

תמר זנדברג: אבל יש לכם גם טיפול שלא מערב את ההורים, למשל, באותה מסיבה - - -

<אבירם בנימין: יש את רבע השעה הראשונה שאנחנו משיבים אותו, - - -

<אורית שטרנברג: לא, יש בוודאי - - -

<אבירם בנימין: יש את הרבע שעה הראשונה שמושיבים אותו, אולי הוא יתאושש, נותנים לו לשתות, נותנים לו שמיכה, לפעמים הוא קצת 'בקטנה' מה שנקרא והוא חוזר למסיבה, אם המצב קשה יותר – הורים.

תמר זנדברג: הבנתי.

<אורית שטרנברג: העניין הוא שצריך לזכור שפה זה לא בהכרח, - - -

תמר זנדברג: אצלכם התקנונים - - - לא מערבים הורים.

<אורית שטרנברג: לא, לא, את יכולה לערב הורים אבל העניין הוא הדרך.

<אורית שטרנברג: קודם כל יש דרך לערב הורים ולפעמים רבע שעה יכולה לסכן חיים.

<אורית שטרנברג: זאת אומרת, כשיש - - -

תמר זנדברג: לא מדובר על - - -

<אורית שטרנברג: אבל זה צריך לקחת בחשבון - - -

<קריאה: אם המצב קשה - - -

<קריאה: זה ברור, זה ברור.

תמר זנדברג: לא מדובר, בואו לא נדבר על מצב מסכן חיים, - - -

<אורית שטרנברג: יש פה - - -

תמר זנדברג: בטח לא יחכו להורים אלא יזמינו אמבולנס.

<אורית שטרנברג: יש דרך להזמנת הורים - - -

תמר זנדברג: ואני לא מדברת על ילדים בסיכון כרגע שזה נושא אחר, הטיפול מול הרווחה.

תמר זנדברג: בעיקרון, האם הרעיון, האם הכתובת הראשונה היא ההורים של אותו נער?

<אורית שטרנברג: כן, בוודאי.

תמר זנדברג: זה גם אצלכם?

<אורית שטרנברג: בוודאי.

<עמיחי שלומי: השאלה איך מגיעים לנער?

<עמיחי שלומי: האם מגיעים דרך עובדת סוציאלית, או מגיעים דרך ההורים.

<עמיחי שלומי: תקשיבי, הורה - - -

<אורית שטרנברג: רגע, שנייה, שאלת שאלה, התשובה - - -

<עמיחי שלומי: הורה שמקבל טלפון בשתיים לפנות בוקר:

<עמיחי שלומי: בוא תקח את הילד שלך, בוא תקח את הבת שלך, הם שיכורים, הם זרוקים מחוץ למסיבה, תאמיני לי, לא אשכח את זה אף פעם - - -

<אורית שטרנברג: בתור אחת שעושה את זה לא מעט - - -

<עמיחי שלומי: לחכות, לחכות, - - -

<אורית שטרנברג: רגע, אבל הנחת הנחה שהיא לא נכונה מה שאנחנו - - -

<עמיחי שלומי: לפי מה שאת אמרת.

<אורית שטרנברג: רגע, רגע, לא הקשבת.

תמר זנדברג: תן לה להשלים.

<אורית שטרנברג: כן.

<עמיחי שלומי: זה היה לא ברור, אם הטיפולים - - -

<קריאה: בואו אני אדייק לכם את העובדות, כמו שאמר, חברים, לא המצאתם את הגלגל, הגלגל כבר הומצא.

<עמיחי שלומי: כן, אבל איך - - - את רואה את זה כמו שחברת הכנסת זנדברג אמרה - - -

תמר זנדברג: רגע, - - -

<עמיחי שלומי: יושבת ראש הועדה אמרה את זה.

שרן השכל: רגע, באמת, באנו לפה כדי לשמוע מכולם ומכל אחד מה הוא יכול לתרום לדיון הזה.

<אורית שטרנברג: אז בואו נדייק את העובדות - - -

עבדאללה אבו מערוף: סיירות – עוד יותר טוב לספר.

<אורית שטרנברג: אז בואו נדייק את העובדות.

<אורית שטרנברג: מה שעושים – ואני אגיד את זה שוב.

<אורית שטרנברג: יש שלושה מצבים.

<אורית שטרנברג: אם ילד נמצא כרגע במצב של שתיה מופרזת שניתן לפנות אותו, יש טלפון להורה בצורה מסודרת, מסבירים לו בדיוק מה קורה, אומרים לו איפה הילד שלו נמצא, היכן הוא נמצא, מה מצבו ומחכים, מלווים את ההורה, יותר מזה, למחרת גם עושים המשך מעקב על הילד כדי לראות.

<אורית שטרנברג: אנחנו מגלים לא מעט ילדים ש - - - לגבי סיכון, יש ילדים שעושים את זה כל סוף שבוע, סיכון או לא סיכון?

תמר זנדברג: לא, נער בסיכון היא הגדרה שלא קשורה רק להתנהגות הספציפית הזאת אלא היא קשורה בעיקר לסביבה הביתית והמשפחתית שלו, שיכולה לסכן אותו, בגלל נסיבות חיים אחרות, שהמשפחה נמצאת בסיכון - - -

<אבירם בנימין: אני לא כל כך מבין איך - - -

תמר זנדברג: שניה - - -

<אבירם בנימין: איך עושים את זה כשהם לא נמצאים במתחם המסיבות, - - -

<אורית שטרנברג: אם תיתן לי לסיים, אני מבטיחה לך שתלמד הכול ותשמע עוד שתי סיירות.

<אורית שטרנברג: נוער לא נמצאים רק במסיבות, נוער נמצאים בהרבה מאוד מקומות.

<אורית שטרנברג: בוא, מסיבות הן אחד המקומות שהם נמצאים בו.

<אורית שטרנברג: הם נמצאים ברחובות, הם נמצאים בגנים, הם נמצאים בבתים, הם נמצאים גם במתחם המסיבות אבל זה גם, זה לא רק.

<עמיחי שלומי: בוא נקח את הדיון - - -

<אורית שטרנברג: רגע, רגע, שנייה.

<אורית שטרנברג: לא, לא, לא.

תמר זנדברג: תנו לה לסכם.

<אורית שטרנברג: תנו לי לסיים - - -

תמר זנדברג: אבל בואי, תחתרי לסיום.

<אורית שטרנברג: אני מנסה.

<אורית שטרנברג: מה שאנחנו עושים, נער בסיכון, נער שחוזר שבוע אחרי שבוע ואנחנו כל שבוע מאתרים אותו, וכל שבוע הוא נמצא במצב של שתיה מופרזת, אותו נער מופנה לטיפול.

<אורית שטרנברג: כי אולי משפחתו לא בסיכון ואולי הוא תלמיד נפלא ומדריך ב"צופים" והכל נהדר אבל יש לו בעיה של שתיה מופרזת.

<אורית שטרנברג: הוא לא אלכוהוליסט אבל יש לו בעיית שתיה.

<אורית שטרנברג: זה ילד שצריך עזרה.

<אורית שטרנברג: יש נער שאנחנו רואים שיש אתו אירועי אלימות, תחת השפעת אלכוהול יש אירועי אלימות, וכדי שהוא לא יגיע ויעבור על החוק, נער כזה צריך טיפול.

<אורית שטרנברג: זאת אומרת הנושא של מצבי הסיכון הוא מאוד רחב, הם לא רק הבית שלו.

<אורית שטרנברג: עכשיו אנחנו עובדים עם כל הגורמים - - -

<עמיחי שלומי: רק לציין, זה נכון, רוב הילדים שאנחנו מתעסקים איתם הם מה שנקרא מקרים חד פעמיים או מקרה פעם שנייה.

<עמיחי שלומי: את צודקת שיש ילדים שחייבים טיפול מסודר של רשויות הרווחה, לרוב, אחרי שזה קורה דרך אגב, הרבה פעמים ההורים מתעוררים ומתחיל השיח.

<אורית שטרנברג: מה שאנחנו פוגשים לא מעט הוא שחבר'ה צעירים, הרי הפיצוציות לא יכולות אז יש פה את כל השמות, תחנת - - - , או בכל מיני מקומות, לכל אחד יש את השם שלו, כי מה שעושים היום זה ה"בר בגאז'", שנמכר.

<אורית שטרנברג: אם בעבר החבר'ה הצעירים היו מגיעים למסיבות ושותים בבגאז' אז היום הם פשוט מוכרים בבגאז', הם נעשים תחליף לפיצוציות ויש להם את הפתרונות שלהם.

<אורית שטרנברג: זהו.

תמר זנדברג: תודה.

<אביטל לייכה: עוד שניה, אני מן המשרד לביטחון פנים, מה שחשוב לי לציין הוא שאנחנו עובדים במשרד לביטחון פנים בהוד השרון כבר למעלה מארבע שנים, גם הרשות וגם "מצילה".

<אביטל לייכה: ניסינו לקחת את סיירות ההורים תחת הכנפיים שלנו כי אנחנו עושים תכניות מניעה לכלל הקהילה, אבל בהוד השרון לצערי הם לא רצו להתחבר לגופי המניעה, לרשות ול"מצילה" וחבל, כי כל התורה מצויה אצלנו, כתבנו אותה ב 2010 - - -

תמר זנדברג: סליחה שאני מפסיקה אותך, זה לא - - -

<אביטל לייכה: אבל זה - - -

<קריאה: אין תחרות - - -

תמר זנדברג: מה קורה לכם?

תמר זנדברג: באמת, אתם הורים או בני הנוער.

תמר זנדברג: הרי אתם לא בני נוער בעצמכם.

<אביטל לייכה: גם לי יש ילד - - -

תמר זנדברג: מאה אחוז אבל בואי, תציגי את מה שאתם עושים.

תמר זנדברג: אנחנו לא בהתנצחות פה.

<אביטל לייכה: אין שום התנצחות.

תמר זנדברג: קחי בחשבון שכל אחד בא מרצון טוב, מדאגה לילדים, שלו, שלה, ולעיר ולאחרים ולקהילה.

תמר זנדברג: כן.

<אביטל לייכה: אני מברכת על היוזמה של הדיון הזה.

<אביטל לייכה: המשרד לביטחון פנים – ואני לא אחזור על דבריה של אורית כי אנחנו עובדות יחד, המשרד לביטחון פנים מ 2010 מוביל הקמה ומתקצב הפעלה של סיירות הורים.

<אביטל לייכה: הוא מתקצב את סיירות ההורים.

<אביטל לייכה: בכל רשות מקומית שאנחנו מפעילים בה את הסיירת, יש רכז בשכר ואנחנו נותנים להם גם תקציב להכשרה ולשימור המתנדב שזה חשוב, וחוץ מזה שיש להם גם ציוד שהמשרד נותן להם, שיש להם שם תרמוס ומשחקי חברה, כשהם אחר כך פוגשים את בני הנוער אז הם משחקים אתם.

<אביטל לייכה: כן, נוער מחכה, פורשים להם שמיכות וגם מפעילים אותם.

<אביטל לייכה: יש כמאה וששים סיירות במדינת ישראל ואנחנו מפעילים כארבעה אלפים וחמש מאות מתנדבים, בכל המגזרים כפי שאורית אמרה ואני לא אחזור על הדברים של אורית, וזה מופעל במסגרת של המשרד לביטחון פנים.

<אביטל לייכה: אנחנו עושים הרבה פעולות הסברה, אנחנו מכשירים הורים, אורית מכשירה את כל רכזי סיירות ההורים בארץ ואני יוצאת כאן בקריאה שמי שרוצה להצטרף לסיירות הורים דרך המשרד לביטחון פנים, אנחנו נשמח, נהפוך הוא, אני שוב רוצה לומר שאני מברכת על היוזמה.

תמר זנדברג: תודה.

<עמיחי שלומי: רק נקודה כי - - -

תמר זנדברג: לא, לא, לא.

<עמיחי שלומי: שאלה, האם זה קשור לעיר ללא אלימות, כי לנו נאמר שאם הוד השרון היא לא "עיר ללא אלימות", אנחנו לא יכולים לחסות תחת - - -

<קריאה: ממש לא.

<אביטל לייכה: רגע, רגע, רגע אני יכולה?

תמר זנדברג: לא, לא, בואו נשמע את רחובות קרית גת ואחרי זה.

<אביטל לייכה: נערוך דיון ביחד.

<הילה ימיני: הילה ימיני מן הדוברות של הרשות הלאומית למלחמה בסמים.

<הילה ימיני: שתי שאלות לגבי מה ששאלתם, יש לנו גם יחידות איתור שפועלות ברחבי הארץ, באחד עשר יישובים, המטרה שלהן היא לאתר נוער בסיכון ברחובות.

תמר זנדברג: בסדר, תודה.

<הילה ימיני: ועוד משהו אחד קטן, במתחמי הבילוי הידועים והגדולים יש המון גופי אכיפה.

<הילה ימיני: המקום של להגיע לאותם מקומות שגופי אכיפה לא מגיעים יש לו חשיבות מוגברת.

<הילה ימיני: יודעים איפה המועדונים.

<הילה ימיני: זה פחות.

<הילה ימיני: זה המקום של להגיע לאותם בתים, לאותם מקומות הוא הרבה יותר חשוב.

תמר זנדברג: אוקיי.

תמר זנדברג: בבקשה.

<לימור סואן: לימור סואֵן, אני רכזת סיירת הורים ברחובות בשנתיים האחרונות.

<לימור סואן: אני מתנדבת בסיירת כשבע שנים.

<לימור סואן: רציתי רק להוסיף כמה דברים.

<לימור סואן: אצלנו, חוץ מן ההתקשרות להורים, אנחנו מלווים אותם הביתה.

<לימור סואן: בימי ששי, יש הרבה חבר'ה דתיים ששותים, אי אפשר להתקשר להורים שלהם, אז אנחנו צריכים ללוות אותם הביתה והרבה מאוד פעמים הם יושבים מחוץ לבית עד הבוקר.

<לימור סואן: זה גם קורה.

<לימור סואן: עוד דבר, בעניין של הפארקים והגינות, מישהו כאן אמר, כשדיברתם על זה, אנחנו מוצאים בעיה חמורה עם זה שמסלקים את ילדים מן הפארקים.

<לימור סואן: קודם כל, אנחנו מייצרים עבריינים בכוח, שהם הרי יושבים בפארקים ואז הם עוברים עבירה.

<לימור סואן: לחלקם אין לאן ללכת, זאת אומרת, הדרך היחידה שלהם להיפגש עם החברים שלהם זה בפארקים וכשאנחנו לא מאפשרים להם את זה אז יש עם זה בעיה.

<לימור סואן: אין להם מקומות בילוי נוספים שילדים מגיעים אליהם ללא תשלום וזה פשוט לא הוגן כלפי השכבות הנמוכות - - -

תמר זנדברג: מי אוכף את זה, הרשות המקומית?

<לימור סואן: כן.

שרן השכל: רשות מקומית או משטרה?

<לימור סואן: מקומית.

<קריאה: אבל יש לכם - - -

<לימור סואן: השיטור העירוני 'מעיף' אותם אבל הם חוזרים.

<לימור סואן: ואז הוא 'מעיף' אותם שוב ואז הם חוזרים.

תמר זנדברג: אתם ברחובות בפיילוט של השיטור העירוני?

<לימור סואן: יש לנו שיטור עירוני ברחובות.

תמר זנדברג: האם השיטור העירוני יחד עם המשטרה?

<לימור סואן: עדיין לא, זה בחיתולים, זה יהיה.

תמר זנדברג: זאת אומרת, מי שמגיע לפארקים זה רק פקח עירוני.

<לימור סואן: אלא אם כן יש בעיות אלימות ואז מגיעים מן המשטרה.

<עמיחי שלומי: רק ל - - -

תמר זנדברג: בסיורים?

<לימור סואן: בסיורים זה רק השיטור העירוני, אנחנו משתדלים להסביר להם, הגענו לאיזושהי הסכמה דווקא עם רשות הגנים אצלנו, שאם הם לא מפריעים ולא מרעישים ובוודאי לא עושים וונדליזם אז לא מעיפים אותם.

<לימור סואן: אבל זה בעל פה, זו הסכמה בעל פה וזה מאוד חבל.

<עמיחי שלומי: רק רוצה להגיד שאצלנו, דבר ראשון - - -

תמר זנדברג: לא, לא, לא.

<עמיחי שלומי: רק על זה - - -

תמר זנדברג: אבל היא באמצע.

תמר זנדברג: הוד השרון, דיברת חמש דקות רק אתה, תן לערים אחרות.

<לימור סואן: אני באמת חושבת שזה חשוב מבחינת הפארקים כי באמת אין להם מקומות בילוי אחרים וכבר יש לנו מקום שהוא מתחם והוא די רחוק מן הבתים והוא מואר רוב הזמן, או יכול להיות מואר וזה המקום להיות.

<לימור סואן: אני מעדיפה אותם בפארקים ולא מתחת לבניינים, כי לשם הם הולכים.

תמר זנדברג: אז את אומרת שבאחת עשרה בלילה אוכפים, מסלקים אותם מן הפארקים והם הולכים לגינות של הבתים.

<לימור סואן: או שהם חוזרים לפארקים או שהם מתכנסים מתחת לבית או במקומות שאני לא יכולה להגיע אליהם ואז פיספסנו פעמיים, גם הם עושים רעש לשכנים וגם אני לא מגיעה אליהם וכשצריך אז אני לא שם.

<לימור סואן: דבר נוסף, אנחנו הולכים גם לבתי הספר.

<לימור סואן: אנחנו מגיעים לבתי הספר בבקרים כדי שהנוער יכיר אתנו.

<לימור סואן: יש לנו מן אפוד כזה שהנוער יכיר ויבוא אלינו.

<לימור סואן: והם מכירים, הם מזהים אותי, אני מגיעה כל שבוע והם מזהים אותי מבית הספר.

<לימור סואן: אני באה לספר להם מה אנחנו עושים כדי שהם יידעו לבוא אלינו כשצריך וזה עוזר.

<לימור סואן: מצאנו כך הרבה מאוד ילדים שהיו "שקופים" מתחת למקומות שלא היינו מגיעים אליהם בחיים.

<לימור סואן: אנחנו מחלקים סוכריות טופי.

<לימור סואן: זה הדבר הכי חשוב.

<לימור סואן: הילדים פשוט באים אלינו לבקש את הטופי ואז יש להם התחלה של שיחה איתם.

<לימור סואן: זה מומלץ בחום.

<לימור סואן: כן רציתי לספר לכם על מסיבה – אני שומעת הרבה על מסיבות בעייתיות עם הרבה אלכוהול אבל יש נערים שעושים מסיבות ללא אלכוהול בכלל.

<לימור סואן: אנחנו מכירים אותם, אנחנו רואים אותם לפעמים, מזמינים אותנו לבוא לראות, לא מגיעים נערים שתויים בכלל, הם מגיעים, להיפך, מחופשים לכל מיני תחפושות של דיסני, הייתה עכשיו מסיבת - - - כזאת ברחובות, הם שוכרים אולם מראש, מזמינים ילדים מכל הארץ, מגיעים ילדים מאיילת השחר ומאילת, מגיעים בתחבורה ציבורית ונהנים.

<לימור סואן: זה פשוט תענוג לראות שיש ילדים גם כאלה.

<קריאה: תפרסמו את זה.

<לימור סואן: זה היה כל כך יפה לראות.

<קריאה: בפייסבוק של הסיירות.

<לימור סואן: אני צריכה.

<לימור סואן: זה רעיון טוב.

<לימור סואן: תודה.

תמר זנדברג: תודה רבה.

<ג'וליה ניימן: קרית גת, נכון?

תמר זנדברג: כן, קרית גת.

<ג'וליה ניימן: שמי ג'וליה ניימן, אני מנהלת את הרשות העירונית למאבק בסמים ובאלכוהול בקרית גת.

<ג'וליה ניימן: פה אני בשני כובעים, גם כמנהלת הרשות בקרית גת וגם כמתנדבת ברחובות.

<ג'וליה ניימן: אנחנו עובדים עם לימור כבר כמה שנים אז אני יכולה להעיד בשני התפקידים.

<ג'וליה ניימן: מה שבולט לנו בקרית גת - - -

<קריאה: האם את מתגוררת בקרית גת?

<ג'וליה ניימן: לא, אני גרה ברחובות.

<ג'וליה ניימן: מתנדבת ברחובות.

<ג'וליה ניימן: לפני זה גרתי בקרית גת אבל עברתי לפני כמה שנים.

<ג'וליה ניימן: אז לגבי קרית גת, אנחנו כבר כמה שנים מנסים להקים, הסיירת אצלנו היא בגלים, זאת אומרת, היא מתרוממת ואז נופלת, מתרוממת ונופלת.

<ג'וליה ניימן: הבעיה העיקרית היא מודעות של ההורים.

<ג'וליה ניימן: בעיר גרים כ- 54,000 תושבים אבל התנדבות, זאת אומרת, מתנדבים לסיירת נורא מעט אנשים.

<ג'וליה ניימן: ובגלל זה אנחנו פונים לגרעין נח"ל, לדוגמה, של חיילים, הם מתנדבים.

<ג'וליה ניימן: ש.ש.

<ג'וליה ניימן: באים אלינו, סטודנטים שמקבלים מלגה באים.

<ג'וליה ניימן: זאת אומרת, אלה האנשים אבל אלה לא הורים וזה נורא נורא צר לנו, שדווקא ההורים שהם אלה שצריכים להיות שם – לא נמצאים.

<ג'וליה ניימן: אז זו כאילו הבעיה, הבעיה הגדולה בקרית גת.

<ג'וליה ניימן: מה שקורה ברחובות, לדוגמה, יש לנו כמה סיירות ולפני כמה זמן הקמנו סיירת אופניים.

<ג'וליה ניימן: כל מי שיש לו אופניים ורוצה לעשות גם ספורט וגם לעזור לילדים עושה את זה ואני - - -

<לימור סואן: את עם סיירת אופניים אני מנסה לדווש אחרי - - -

<ג'וליה ניימן: אז אנחנו גם נהנים ממה שאנחנו עושים וגם פוגשים נוער ומדברים איתם - - -

<קריאה: האם גם אופניים חשמליים?

<ג'וליה ניימן: לא, לא, לא.

<ג'וליה ניימן: אז עושים פעמיים כי טוב.

<לימור סואן: רגע, אני רוצה להוסיף, עלתה פה שאלה לגבי גילאי המתנדבים או האם יש להם ילדים אז אצלנו, לחלק מן המתנדבים בכלל אין ילדים, חלק לא נשואים, חלק יש להם, לאחד יש תינוקת בת שנה, אנחנו מגיעים אליהם כי אני מפרסמת טור שבועי במקומון שלנו, של רחובות, ואני מספרת מה אנחנו עוברים, מה אנחנו עושים.

<לימור סואן: מה ראינו, את מי פגשנו, כל מיני דברים כאלה ואנשים מגיעים אלינו בגלל הקהילה ולאו דווקא בגלל הילדים שלהם.

<לימור סואן: חלקם באמת הורים למתבגרים ואז אנחנו מכירים אבל חלקם לא.

תמר זנדברג: מן הניסיון של כולכם, האם יש חשיבות או אפקטיביות לזה שמדובר בהורה לבן נוער מן הקהילה, שאלה חברים שלו?

<ג'וליה ניימן: כן.

תמר זנדברג: או שדווקא עדיף מישהו שהוא כאילו צעיר יותר, אולי יותר מודע.

<ג'וליה ניימן: לא סיימתי.

תמר זנדברג: סליחה.

<ג'וליה ניימן: אני רוצה להגיד שלא מזמן היה רצח מזעזע בקרית גת ואחרי זה הייתה לנו ישיבה של כל המנהלים של כל בתי הספר ואחת השאלות שעלתה הייתה, הילדים אמרו שהם מרגישים בטוחים כשהם רואים את ההורים בחולצות כתומות.

<ג'וליה ניימן: זאת אומרת, יש מודעות, הילדים יודעים והם דווקא אלה שאם יש איזה משהו אז ניגשים אלינו ואומרים: תעזרו לנו, הבנות בעיקר, לעבור פה פארק, אנחנו מפחדות, זה ממש כך.

<ג'וליה ניימן: זאת אומרת, מה שאני רוצה שזה ייצא: אנחנו כל הזמן מדברים על מעורבות הורים וכמה שחשוב שההורים יהיו מעורבים בחיים של הילדים וידעו מה הילדים עושים, אז אני חושבת שצריך לעשות איזה פירסום גדול, נראה לי בטלוויזיה, מעורבות 'סלאש' משהו ולהכניס לשם אלכוהול ויש מלא התנהגויות סיכון חוץ מאלכוהול, כן?

<ג'וליה ניימן: אז - - -

<קריאה: צודקת מאה אחוז.

<ג'וליה ניימן: אז זה צריך לבוא מלמעלה.

<ג'וליה ניימן: כי כל מה שאנחנו מדברים – ואנחנו עושים מלא פעילויות, בבתי הספר, בהרצאות, בסדנאות וממש הרבה, באמת למניעה עושים אבל, ההורים לא מודעים למה שקורה לילדים שלהם, יש פער עצום בין מה שהילדים עושים לבין מה שההורים שלהם יודעים שהם עושים.

<אורית שטרנברג: צריך לזכור שזה תלוי איפה.

<אורית שטרנברג: שני דברים ברשותך.

<אורית שטרנברג: האחד, בקיץ, סיירות ההורים משתתפות גם בכל פעילויות לילה, מעבירים את היום ללילה ואז יש מרחבים פתוחים וההורים מגיעים למקומות שבהם בני הנוער מתקהלים לאורך כל השבוע.

<אורית שטרנברג: הדבר השני, לשאלתך אם חשוב שזה יהיה הורה מקומי, מה שחשוב שנוער יידע שזה קיים ולכן אנחנו בעצם, בשיתוף פעולה עם בתי הספר, מנגישים לבני הנוער את מהות הסיירת, הם יודעים שהסיירת קיימת, הם יודעים שאלה אנשים שהם יכולים לגשת ולסמוך עליהם, הם מזוהים, יש להם מדים, חולצות שכתוב עליהם סיירת הורים ואז בעצם גם יודעים שהם יכולים לבקש מהם עזרה ככלל.

<ג'וליה ניימן: משפט סיום, ברחובות הילדים ניגשים: אלה בסדר, אלה בסדר, אלה לא שותים, לא, באמת, הם ממש אוהבים.

תמר זנדברג: עכשיו נעשה כך.

תמר זנדברג: אני רגע רוצה לתת התייחסות לחברי הכנסת, אחר כך אני רוצה לשמוע משטרה, משרד החינוך, - - -

<קריאה: קודם נשמע אותם ואז באמת - - -

תמר זנדברג: מי זה אותם?

<קריאה: את משרד החינוך.

תמר זנדברג: בסדר, אין בעיה.

תמר זנדברג: אחר כך נרצה מן הרשות, את מייצגת את הדוברות.

<הילה ימיני: אני מייצגת את הרשות.

תמר זנדברג: את מייצגת את הרשות אבל בהקשר של סיירות הורים, ואילו לגבי הנושא של הקמפיין - - -

<קריאה: אפשר - - -

תמר זנדברג: אז לזה את תתייחסי.

תמר זנדברג: אז בואו נשמע משטרה, נשמע את משרדי הממשלה, אחרי כן חברי הכנסת, הרשות ונסיים.

<סוני אינגר: האמת היא שבאתי ליהנות פה בדיון, סוף סוף אנחנו לא במוקד הפעם.

תמר זנדברג: איך אתם רואים את ה- - - ?

עבדאללה אבו מערוף: איך שלא תסתובב אתה במוקד.

תמר זנדברג: הגד לנו רגע, אני אמקד אותך, מן הזווית של המשטרה קודם כל לגבי נושא האכיפה, דבר ראשון, כי יש פה גם נושא בסוף ואני מניחה שעם כל ההסברה ועם כל גובה העיניים וכל הדברים האלה, גם הידיעה שבסופו של תהליך, יש עבירות – בין אם על ידי בני הנוער עצמם ובין אם על ידי ההורים, ועל ידי מארגני המסיבות ודברים כאלה, אז מהי פעילות האכיפה שלכם?

תמר זנדברג: זה אל"ף, ובי"ת, מהי הפעילות שלכם בשיתוף הפעולה בכל אותם מרחבים אפורים יותר?

<סוני אינגר: הפיצוציות שרוב סיירות ההורים אומרות - - -

<קריאה: אתה מאמין להם?

<סוני אינגר: אני רוצה להאמין.

<קריאה: רוצה להאמין.

<סוני אינגר: אז כמובן שצריך לעשות את האבחנה המובהקת בין המישור האכיפתי למישור ההתנדבותי שאין לה למשטרה אלא לברך על זה.

<סוני אינגר: זה מכפיל כוח יוצא מן הכלל, אם כי אני כן מתחבר לנושא שאמרה מנהלת אזור תל אביב, אביטל, שכן, אנחנו כמשטרה מעדיפים שזה יהיה תחת פיקוח של המדינה, כלומר, אין לי ספק שאתם עושים מלאכת קודש אבל עדיף שזה יהיה בצורה מסודרת ושתהיה איזו רגולציה, בכל זאת, ולו למראית עין, שלא כל אחד יגיע.

<סוני אינגר: זה בעניין הזה.

<סוני אינגר: בעניין האכיפתי אז כמובן חוק המאבק בתופעת השכרות 2013 תשע"ג נותן סמכות – לא אכיפתית אבל סמכות מינהלית, לשפוך משקה משכר, כאשר הסמכות הזאת מסורה אך ורק לאנשי משטרה, גם לא למתנדבי משטרה ומי ששופך אלכוהול זה אך ורק שוטרים.

<סוני אינגר: אני חושב שבשנת 2014 עשינו מעל 60,000 שפיכות של בקבוקי משקה - - -

תמר זנדברג: בכל הארץ?

<סוני אינגר: בכל הארץ.

<סוני אינגר: במרחבים הציבוריים בלבד, כאן הדגש - - -

תמר זנדברג: וזה מתוקף חוק המאבק - - -

<סוני אינגר: חוק המאבק בתופעת השיכרות.

<סוני אינגר: מ- 2010.

<אביטל לייכה: כמה מתוך זה היה לבני נוער?

<סוני אינגר: אני לא יכול להגיד לך עכשיו אבל זה לא הרוב, הרוב זה חבר'ה צעירים אבל לא קטינים.

<סוני אינגר: אנשים שבאים למתחמי בילוי, בסופי שבוע, ושופכים להם את המשקה המשכר, אין פה סנקציה פלילית what so ever סנקציה מינהלית בלבד.

<סוני אינגר: לא לוקחים את הפרטים של אותו אחד ששפכו לו את המשקה.

<סוני אינגר: וזה עושה את העבודה, אפשר להגיד.

<סוני אינגר: במישור הפלילי אז כמובן יש לנו את חוק העונשין, סעיף 193 - - -

תמר זנדברג: סליחה שאני מפסיקה אותך, מה זה "עושה את העבודה", מה המדד?

<סוני אינגר: יש מדד, וודאי שיש מדד.

<סוני אינגר: הרי מאיפה נולד החוק?

<סוני אינגר: החוק הוא תולדה של מחקר שעשה - - - אני חושב ב-2009, ארגון הבריאות העולמי, שהציב בפנינו תמונה קשה מאוד, לפיה מדינת ישראל הייתה מקום שני בעולם בצריכת אלכוהול לילדים עד כיתה ו' וככה התחלנו.

<סוני אינגר: ואז התכנסה ועדה לאומית.

<סוני אינגר: ראש הממשלה דאז, בנימין נתניהו, הקים ועדת היגוי, התכנית הלאומית יצאה וחוק המאבק בתופעת השכרות הוא תולדה של התכנית.

<סוני אינגר: היום אנחנו במקום שלושים וארבעה או משהו כזה.

<קריאה: אתה אומר שרוב האכיפה דרך החוק הזה היא לא על קטינים.

<סוני אינגר: לא, היא גם לקטינים, היא גם לקטינים.

תמר זנדברג: זאת אומרת, המדד - - -

עבדאללה אבו מערוף: רוב האנשים שלהם שופכים הם לא קטינים אבל זה - - -

<סוני אינגר: יש פחות קטינים באוכלוסייה אבל - - -

תמר זנדברג: האם המדד להצלחת החוק הזה הוא הירידה בשיעור השתייה בקרב הילדים?

<סוני אינגר: חד וחלק, כן, יש - - -

<קריאה: אבל יש עדכונים מ-2011.

<סוני אינגר: לא, לא, לא, לא, לא, יצא עכשיו סקר, יש קורלציה מובהקת, רגע, יצא עכשיו ממש סקר, יש קורלציה מובהקת בין הכלים שהמחוקק נתן לנו, האכיפה היא לא פלילית אבל, כשאני אומר שיש תוצאות בשטח אז יש מספרים ואני מדבר על מספרים בלבד.

<סוני אינגר: במישור הפלילי - - -

<קריאה: איך זה ששופכים ליד מועדונים אלכוהול לבגירים מונע מילדים בני שתים עשרה לשתות אלכוהול?

<קריאה: איך הדבר הזה?

<סוני אינגר: אני לא מבין את השאלה.

<עמיחי שלומי: אני מניח שיש אחרות שנעשו - - -

תמר זנדברג: זה שאנחנו, זה שאדם מבוגר היום לא יכול לעשות פיקניק בשבת בפארק או שהוא ילך לחוף הים וישפכו לו שם את הבירה, - - -

<קריאה: זה לא - - -

תמר זנדברג: בין זה לבין איסור השימוש על ידי ילדים עד כיתה ו' זו קפיצה קצת גדולה מדי, גם מבחינתנו כחברה.

תמר זנדברג: כלומר אנחנו לא אסרנו את השימוש באלכוהול ולא מתכוונים לעשות את זה, כי אנחנו כולנו שותים אלכוהול – לא בצורה מוגזמת וזה כחלק מן החיים שלנו כאנשים מבוגרים ויחסית חופשיים, אבל איך מזה קפצנו את הקפיצה לכזאת ירידה בשיעור שתיה אצל ילדים עד גיל 12?

<סוני אינגר: צריך להבין את הסיטואציה ערב החוק.

<סוני אינגר: גם היום, אם חפצה נפשך לעשות "על האש" ביום שבת בגן סאקר ולשתות בירה אפילו בנוכחות ביתך, ואפילו להגיש לה משקה, בסדר, אף אחד לא ישפוך את המשקה, אף אחד לא ישפוך, כלומר, גם החוק לא מקנה לנו סמכות לעשות את זה.

<סוני אינגר: אנחנו מדינה דתית, יש את האלמנט של קידוש בשבת, אף אחד לא פה נגד, לא, הכוונה היא שיש פה תרבות, המטאפורה שאני מנסה להמחיש היא שכמובן מותר לשתות, כל אחד באחריותו, אנחנו לא נגד תרבות השתייה אבל, אנחנו כן נגד שתיה במרחבים ציבוריים כי השתייה כמחוללת פשיעה עלולה לדרדר ולהסלים מצבים ואת זה אנחנו מכירים.

<סוני אינגר: לכן, המצב שהיה לפני כן - - -

תמר זנדברג: לגבי אותו פיקניק שציינת בגן סאקר - - -

<סוני אינגר: אותו פיקניק, אז מה היה המצב לפני כן?

תמר זנדברג: הוא המרחב הציבורי, באותו חוף הים בתל אביב שקיבלנו תלונות על כך שהגיע - - -

<סוני אינגר: גם שוטר - - -

תמר זנדברג: ושופך בירה בחוף.

<סוני אינגר: קודם כל, אם הוא שופך, ושוב, מבלי להיכנס לעובדות אז הוא טועה.

<אורית שטרנברג: לא, עיינו בחוק עזר עירוני, עירית תל אביב חוקקה חוק עזר עירוני שבו היא החליטה שלא יורדים עם משקה אלכוהולי לחוף הים, מותר לשתות אך ורק - - - זה חוק עזר עירוני, זה לא - - -

<סוני אינגר: מה הייתה הסיטואציה לפני כן?

<סוני אינגר: יש באזור תל אביב מתחם המועדונים יד חרוצים, למשל, מי שמכיר את המתחם הזה שממש מקובצים שם מספר מועדונים ומתחמי בילוי.

<סוני אינגר: ולפני החוק של השפיכה היו שם המון המון כוחות של משטרה, יס"מים, פרשים, - - -

<קריאה: כן, כן - - -

<סוני אינגר: עם סוסים – מטורף.

<סוני אינגר: כולם עומדים, איזור מלחמה – והיטבת להגדיר את זה ממני, והיו באים החבר'ה עם ה"בר בגאז'" לפני השוטרים, היו פותחים את הבגאז', שותים, ואתה, כאיש חוק, לא היה מה לעשות.

<סוני אינגר: היית יושב חסר אונים, היית יודע שהדקירה תגיע ואתה כבר יכול לנסוע ל"איכילוב" לגבות את - - -

עבדאללה אבו מערוף: העדות - - -

<סוני אינגר: חסר אונים.

<סוני אינגר: החוק בעצם חסך את כל האלימות הזאת.

<סוני אינגר: אנחנו לא יודעים כמה חיים היצלנו – סליחה על הפאתוס, בזה ששפכנו, אפילו מבחינה תעבורתית, בנהיגה, לאותו אחד ששפכנו לו את המשקה.

<אורית שטרנברג: אני כן רוצה להוסיף.

תמר זנדברג: רגע, רגע, רגע.

<סוני אינגר: אז פה, במישור הזה, אין ספק שהכיוון הוא נכון.

<סוני אינגר: זה שילדים עדין שותים, לצערנו ולדאבוננו, גם ילדים בני שתים עשרה וגם בפארקים וגם בגנים – זה נכון אבל, עדיין הם יודעים שהמשקה עלול להישפך ועצם הידיעה ועצם הסמכות עושה את שלה.

<סוני אינגר: זה חד וחלק, צריך להגיד.

<סוני אינגר: במישור הפלילי גם לא שקטנו על השמרים, וחוקקנו חוק.

<סוני אינגר: יש תופעה שבה, הרי מה ילדים היו עושים, הם היו מבקשים ממבוגר לקנות עבורם את המשקה, בעצם כמו אספקה של סמים, אותו הדבר, הילד היה מביא לו חמישים שקל "תקנה לי בירה מן הפיצוציה".

עבדאללה אבו מערוף: ותשאיר את העודף.

<סוני אינגר: ותשאיר את העודף.

<סוני אינגר: אז הכנסנו עבירת אספקה, כלומר, גם מבוגר שמספק לקטין, עושה את הטרנזקציה הזאת, דינו חצי שנת מאסר כלומר, יש גם אכיפה פלילית לצד אכיפה מינהלית וה all package הזה בעצם החבילה הזאת, היום, חד וחלק, המספרים אומרים את זה, מדינת ישראל היום היא לא בנקודה שהיא הייתה בשנת 2009.

<קריאה: איסור מכירה בכלל עד השעה אחת עשרה, זה שזה גם צמצם מאוד.

<סוני אינגר: גם כן, כמובן, מדינת ישראל כתבנית לאומית לקחה את זה בצורה הוליסטית, כל משרדי הממשלה, גם משרד הכלכלה, גם משרד הבריאות, גם המשטרה, תקפנו את התופעה הזאת של שתייה לשכרות ואנחנו רואים שהמספרים הם שונים.

<סוני אינגר: חד וחלק.

תמר זנדברג: של ילדים?

<קריאה: כן, כן.

<סוני אינגר: של ילדים - - -

תמר זנדברג: תן לי להבין רק מה שאתה אומר, גם השפיכה, גם הנושא של מכירה אחרי אחת עשרה, שממילא הרי אסור למכור לילדים, כלומר, זה רק על מבוגרים חל, אבל כל החבילה ההוליסטית הזאת שאתה מתאר, כֻּוונה כדי להפחית את השתייה בקרב ילדים.

<סוני אינגר: ואני אגיד את זה גם כן, כן לפרוטוקול, שאני לא יודע אם אתם יודעים אבל, אנחנו מפעילים גם אמצעים שאנחנו לוקחים קטינים שבאמצעותם מפלילים בתי עסק שמוכרים בתי עסק לקטינים.

<קריאה: אבל - - -

<סוני אינגר: מה ש- - -

תמר זנדברג: השאלה שלי - - -

<קריאה: מה - - -

<סוני אינגר: אני לא רוצה להרחיב על זה.

תמר זנדברג: השאלה שלי, אפשר גם לאסור בכלל ואז לא ישתו ילדים והכול יהיה עבירה פלילית, זאת אומרת, יש פה איזו שאלה של מידתיות, - - -

<סוני אינגר: זה האיזון - - -

תמר זנדברג: הרי לילדים אסור לקנות בפיצוצייה בכל מקרה, אז מה יעזור שמבוגר גם לו אסור לקנות אחרי אחת עשרה?

שרן השכל: אבל הוא אומר - - -

<קריאה: מי שקונה לילד - -

תמר זנדברג: זה אני בעד, אבל למה - - -

<אורית שטרנברג: תמר, לא, תמר, מי שהיה קונה אחרי שעה אחת עשרה, הרוב הגדול היה צעירים שקנו לבני נוער.

<אורית שטרנברג: בני נוער היו עומדים מחוץ לפיצוציות - - -

עבדאללה אבו מערוף: חלקם.

עבדאללה אבו מערוף: אחוז אחר מהם שקונים לבני נוער - - -

תמר זנדברג: אז אפשר לאסור לגמרי ואפשר גם - - - ולא יקנו אלכוהול בכלל.

<סוני אינגר: לא, אז יש פה מידתיות.

<הילה ימיני: יש מקומות עם רישיונות שמותר למכור אלכוהול, יש מקומות שמוסדרים, בארים, מקומות בילוי - - -

תמר זנדברג: בארים הם משהו אחר.

<סוני אינגר: יש בסופו של דבר, נקודת האיזון - - -

תמר זנדברג: את הבארים - - -

<סוני אינגר: פה היא עדינה, למשל, בארצות הברית ובמדינות נוספות יש liqueur stores שרק שם אפשר לקנות, אתה לא יכול לקנות - - -

תמר זנדברג: סליחה, ארצות הברית, אגב, היא מדינה מאוד שמרנית, ומאוד פוריטנית בהקשר הזה, בארצות הברית אתה לא יכול בכלל לשתות אלכוהול במרחב הציבורי.

<סוני אינגר: נכון.

תמר זנדברג: אם יש פיקניק ב-4 ביולי, אתה לא יכול לשתות בו בירה.

<סוני אינגר: חד וחלק.

<קריאה: זה לא עוזר.

תמר זנדברג: אני לא בעד.

תמר זנדברג: אל"ף, יכול להיות שזה לא עוזר ובי"ת, אנחנו צריכים לשאול את עצמנו, אתה יודע, יש פה איזושהי מידתיות גם בין מבוגרים לבין ילדים.

<קריאה: נכון, צודקת.

תמר זנדברג: אני שואלת את עצמי אם כל הבעיה מכוונת לילדים אז האם המגבלות על מבוגרים הן מידתיות?

<סוני אינגר: זה בדיוק כמו – ואת חותרת לזה הרבה בדיונים בנושא הסמים, "לייבש את הביצה" כלומר, לאן אנחנו מכוונים?

<סוני אינגר: אז אנחנו בעצם מכוונים לביצה עצמה ולא ליתושים שמסביב, כי הילדים, בעצם, הם רוכשים את זה מן הפיצוציות והם קונים את זה.

<סוני אינגר: זה שבסופו של דבר ילד יפתח את ארון הליקר של אבא וייקח משם משקה, אני לא יודע אם יש למישהו שליטה, גם לא לסיירות הורים וגם לא לנו.

<סוני אינגר: אין לנו what so ever ואנחנו גם לא מעוניינים להיכנס למסיבות ובתים, אני לא חושב שמישהו רוצה שיהיה שוטר בכל מסיבה, אנחנו לא רוצים וגם לא יכולים לעשות את זה.

<סוני אינגר: אנחנו יכולים לעשות מה שאנחנו יכולים אז אני מבחין ועושה דיפרנציאציה בין המלאכה שלנו, של השוטרים, שהיא אכיפה per say לבין המשימה הציונית, ההתנדבותית, הערכית-מוסרית שהחבר'ה פה עושים ואני רק יכול לחזק את ידיהם.

תמר זנדברג: בסדר גמור, תודה.

תמר זנדברג: קרן ממשרד החינוך.

תמר זנדברג: רגע, אני אתן לך, האם זה קשור לזה?

<קריאה: רק משפט.

תמר זנדברג: בסדר.

תמר זנדברג: אחרי כן.

<קרן רוט איטח: קרן, ממינהל חברה ונוער, משרד החינוך.

<קרן רוט איטח: אני רוצה לברך על ההתנדבות ועל רוח העשייה של סיירות הורים.

<קרן רוט איטח: התפקיד של הורים בעינינו הוא תפקיד מאוד מאוד קריטי והמחקרים מראים שלעמדות של הורים ושל התנהגות של הורים, בכל מה שקשור לשתייה, יש תפקיד על דפוסי השתייה של הילדים שלהם, אז זה דבר ראשון.

<קרן רוט איטח: אנחנו יודעים שיש איזשהו רצף בין מה ש - - - לבין מה שקורה במעורבות הורים בקרית גת לבין מה שקורה בהוד השרון, עם פרואקטיביות של הורים והנכונות לעשות דברים.

<קרן רוט איטח: בהקשר הזה אני רק רוצה לומר לכם ששתייה אצל מתבגרים, שתיית אלכוהול בקרב מתבגרים הוא לא גזירת גורל וזה לא דבר שצריך לקבל אותו כמובן מאליו, כדבר ש"אין מה לעשות עם זה", כי יש לנו הרבה מה לעשות עם הדבר הזה.

<קרן רוט איטח: מחקרים גם מראים שבסופו של דבר יש הפחתה בדפוסי השתייה הבעייתיים של אלכוהול, זה עוד לא התפרסם אבל אנחנו רואים שלאורך השנים, אחרי שהיינו ב'פיק' מאוד גבוה ב-2009, ככל שאנחנו התמדנו בפעולות של אכיפה, בפעולות של חינוך, של הסברה, של יותר מעורבות הורים, של יותר נוכחות הורים בכל הקשר הזה, אנחנו רואים לאט לאט מגמה של ירידה וזה דבר שצריך לזכור ולקחת בחשבון, שזה לא דבר ש"אין לנו מה לעשות אתו".

<קרן רוט איטח: אנחנו כמערכת פורמאלית עושים הרבה מאוד פעולות עם הורים כי אנחנו באמת רואים בהם שותפים לכל מה שנעשה בהקשר החינוכי, ממקום של הרצאות חד פעמיות ועד לשולחנות עגולים שבהם משתפים הורים וילדים לשיח משותף, על דפוסי בילוי, על תרבות הפנאי, על מהו המקום של ההורים.

<קרן רוט איטח: אני חייבת לציין פה שמתבגרים רוצים את המבוגרים במרחב שלהם והם זקוקים למבוגרים כדי לשוחח איתם, כדי לייצר שיח, הם כן רוצים לחוות את המבוגרים כמתעניינים בהם, שאכפת להם מהם ולכן, הסיפור של ההורים ובוודאי בסיירות הורים הוא מאוד מאוד קריטי ומשמעותי.

<קרן רוט איטח: אנחנו עושים עבודה עם הרשות למלחמה בסמים, עבודה - - - עם הורים, לאורך זמן, שצריך לדבר על המקום של ההורים בגיל ההתבגרות, על התפקיד שלהם בגיל ההתבגרות, והרבה פעמים, כל הפעולות האלו הן קרקע לגיוס הורים לסיירות הורים, שזו איזושהי עבודה על הרצף ואנחנו רואים את העבודה כמשלימה וכמשותפת.

תמר זנדברג: תודה.

<קריאה: גילי רוצה להשלים על - - -

<גילי דנה: השלמה, גם על הצד הלא פורמאלי.

תמר זנדברג: שם ותפקיד.

<גילי דנה: גילי דנה.

<גילי דנה: החינוך הלא פורמאלי.

<גילי דנה: הרצף שבין הפורמאלי - - - ובאמת נקודת המשבר של המחקר שהזכרת, שמאז שילוב הזרועות והעבודה ביחד, שאין דרך אחרת, מביאה את התוצאות ויפורסמו בקרוב המחקרים שיעידו על מגמת ירידה - - -

תמר זנדברג: שתייה בקרב בני הנוער.

<גילי דנה: כן, ובעיקר המקרים הקיצוניים שהזכרת, של גיל אחת עשרה, שכיכבנו והדהמנו את עצמנו.

<גילי דנה: זה קרה מתחת לפנס.

<גילי דנה: האחריות שלנו – כל מה שאני אומרת הוא בשיתוף פעולה עם כל הגורמים פה, היא במסגרות הלא פורמאליות שבאחריותנו, תנועות הנוער.

<גילי דנה: כל תנועות הנוער נמצאות כבר שנה רביעית חמישית במהלך של גיבוש מדיניות תנועתית.

<גילי דנה: אנחנו מאפשרים, מאפשרים את ההתלבטות הפנימית הזו.

<גילי דנה: הם מדהימים אותנו לא פעם ובסוגריים ייאמר שאם היה לנו דימוי שבתנועות נוער שותים פחות, "אמא, אני הולכת לערב שכב"צ" –מה יותר ערכי מזה?

<גילי דנה: אז אלכוהול גם שם, גם לא במידתיות.

<גילי דנה: בעניין הזה של תנועות הנוער הם לפעמים יותר פוריטניים מאיתנו.

<גילי דנה: "הצופים" למשל, שהיא אחת הגדולות ליד "בני עקיבא", החליטו שאם מדריך נתפס שותה לשוכרה אז זה כמו מדריך שנהג 140 ונשלל ממנו אז אנחנו שוללים ממנו את הרישיון להדרכה אצלנו בתנועה.

<גילי דנה: דברים שאנחנו לא כתבנו ולא - - - לנו יש מדיניות אחידה אבל איפשרנו להם דיונים בשידרת בעלי התפקידים הבכירה, כל התנועות, "בני עקיבא" ו"בית"ר", תנועות, מימין משמאל, ו"הצופים הערבים" ו"הצופים הדרוזים", כולם בתהליך מאוד משמעותי.

<גילי דנה: והם סוכני החינוך הכי טובים, עבור הילדים שלנו, המדריכים, הם יותר חזקים בלי לפגוע באף אחד מאתנו במערכת החינוך, בהשוואה.

<גילי דנה: מועצות תלמידים ונוער – כנ"ל, עבודה לאורך שנים, הם מתחלפים במועצה אבל הם סוכנים, הם הולכים הלאה והם גם משפיעים כלפי מטה.

<גילי דנה: מד"צים מש"צים, כמו שאתם מכירים, המדריכים הצעירים.

<גילי דנה: ועוד מוקד מאוד חשוב – שאולי נייחד לו את הזמן שלו – הקיץ, ששם אנחנו מגייסים גם סטודנטים, סטודנטים שיורדים לאילת באוטובוסים.

<גילי דנה: אולי אתם יודעים ש"אגד" מפנה כל לילה מאות אוטובוסים ואלפי בני נוער יורדים לאילת באמצעות "אגד", אנחנו עולים, כלומר, חוצים את הטריטוריה אליהם, כולל באילת עם אכסניות נוער, הם מגיעים לפנות בוקר והם ישר לשטח, או ישנים כמה שעות ויוצאים לשטח.

<גילי דנה: כנ"ל גם "ידידים לחינוך" או "ידידים לנוער" שאנחנו עושים בפארקים, ובמועצות האזוריות, כל מועצה יודעת וכל רשות מקומית, מעסיקים את הסטודנטים, עם מחצלות, עם משחקים, והחבר'ה באים ורוצים שיקשיבו להם.

<גילי דנה: רק שיקשיבו.

<גילי דנה: כשהבאנו סדנת מתופפים ודברים אטרקטיביים אז "עזבו אותנו מזה", "שיקשיבו" "שמבוגר יקשיב ויראה אותי ממטר", זה מה שמפתיע אותנו כל פעם מחדש.

<גילי דנה: שאנחנו, מהדור ההוא, הם רוצים את הנוכחות שלנו.

עבדאללה אבו מערוף: כולם "ילד טוב ירושלים".

<גילי דנה: לא, הם ילדים שלנו.

עבדאללה אבו מערוף: את מציגה את הטענה ככה כאילו - - -

<גילי דנה: רוצים שיקשיבו להם.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא ככה - - -

<גילי דנה: זה מפתח זהב.

עבדאללה אבו מערוף: זה נכון, זה טוב אבל, לא באופטימיות כזאת, הלוואי והיה בצורה האופטימית הזו, הלוואי, ככה כולנו רוצים ש - - -

תמר זנדברג: הנה, זאת ההתרשמות של גורמי המשרד, צריך להגיד שגם אותי זה מפתיע - - -

<קריאה: אבל גם של הסיירות.

תמר זנדברג: שבני הנוער לא רוצים לשמוע מן ההורים ולהיפך, רק רוצים להתרחק מהם.

<גילי דנה: לפעמים אולי לא לאימא שלו אבל לאימא של מישהו אחר.

<לימור סואן: הרבה פעמים אנחנו צריכים להשתחרר מן התפיסות האלו שהן אצלנו.

תמר זנדברג: רוני, בבקשה.

<רוני ברקוביץ': שמי רוני ברקוביץ', אני סגן מנהל באגף אכיפה במשרד הבריאות.

<רוני ברקוביץ': אתמקד בנושא הזה.

<רוני ברקוביץ': אנחנו במשרד הבריאות נותנים הרצאות בבתי ספר לבני נוער, על שימוש בחומרים מסוכנים, כל החומרים המסוכנים, אני גם אומר שמי שנמצא כאן יכול להזמין אותנו, גם בבתי הספר שלכם ניתן הרצאות - - -

<קריאה: בתי ספר לא מזמינים, רוני, - - -

<רוני ברקוביץ': אין בעיה, הקשר איתם.

<רוני ברקוביץ': גם סיירות הורים.

<רוני ברקוביץ': אם סיירות הורים רוצות איזושהי הדרכה, אם אתם רואים חומר ולא יודעים מהו, לנו יש את הידע על כל החומרים הללו, אנחנו מוכנים להגיע אליכם ולתת לכם הרצאות והדרכות על כל מה שיש על החומרים ומה שנמצא.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: אחרונה, לפני חברי הכנסת, הרשות למלחמה בסמים.

תמר זנדברג: שמענו כאן שהמודעות של ההורים והמעורבות של ההורים הן החסמים שתוארו כאן על ידי כל הגורמים, מכל הסיירות ומכל השיטות, שבעצם, עומדים בפני טיפול יותר אפקטיבי במבוגרים מול בני הנוער.

תמר זנדברג: במסגרת פעילות ההסברה והקמפיינים שלכם, האם יש תכנון לזה והאם יש כוונה?

<הילה ימיני: אנחנו יוצאים מתוך נקודת הנחה שילד בן תשע, עשר, אחת עשרה, לא הולך לקיוסק לקנות אלכוהול.

<הילה ימיני: הוא מוצא אותו בבית.

<הילה ימיני: זאת אומרת, צמצום שתיית האלכוהול בכיתה ד', ה', ו' נעשה באמצעות הגברת המודעות של ההורים.

<הילה ימיני: הקמפיינים שלנו נחלקים לשני קמפיינים, הקמפיין שלנו נחלק להורים, במדיות הרלבנטיות להורים, באמצעות השטח, הקמפיינים שלנו מתייחסים להורים צעירים, היום הורים צעירים נמצאים בפייסבוק, יש לנו אותם בוואטסאפ, אנחנו מגיעים אליהם באמצעות הניו-מדיה, והקמפיינים שלנו מגיעים לבני נוער ולצעירים במדיות שלהם, ויש לנו - - - באינטרנט שאנחנו - - - אותם ואנחנו נמצאים בניו מדיה.

תמר זנדברג: אבל במה הם מתמקדים?

<הילה ימיני: אז אני אסביר לך, זה מה שאני אומרת.

<הילה ימיני: יש כמה התמקדויות.

<הילה ימיני: דבר ראשון זה להעביר להורים את המסר: ילדים שותים.

<הילה ימיני: גם הילד, אם הוא נתפס, אנחנו יוצאים מתוך נקודת הנחה שבני הנוער הם בני נוער טובים.

<הילה ימיני: יש התנהגויות שהן סיכוניות, בני אדם הרי הם טובים, זה לא שאם הילד שלך הוא תלמיד מצטיין והכול, הוא לא יכול ליפול להתנהגות סיכונית.

<הילה ימיני: נקודת ההנחה שלנו היא לתת להם מידע על מה שהילדים עושים.

<הילה ימיני: לפני שנה, לדוגמה, יצאנו בקמפיין "שקרים לבנים".

<הילה ימיני: קמפיין "שקרים לבנים" בא להגיד: תשמעו מה הילד אומר לכם מעבר לזה ש"אני הולך להיפגש עם חברים".

<הילה ימיני: תשאלו.

<הילה ימיני: תשאלו מהי תרבות הבילוי של הילד, תשאלו עם מי הוא יוצא.

<הילה ימיני: אנחנו פועלים באמצעות מתן כלים להורים כיצד להתמודד עם ילדים שחוזרים שיכורים הביתה כדי למנוע את התופעה הזו בעתיד.

<הילה ימיני: אנחנו מגיעים אל הפלטפורמות שלהם, גם - - - באמצעות ממומן, גם אם לא ממומן, באמצעות שיתופי פעולה עם פלטפורמות מקסימות שנותנים לנו.

<הילה ימיני: אנחנו מגיעים להורים דרך בתי ספר שמזמינים אותנו, דרך מתנ"סים, אנחנו מגיעים אל ההורים בצורה מיגדרית, מצאנו שפה חדשה באמהרית.

<הילה ימיני: פיתחנו שפה באמהרית.

<הילה ימיני: הן לא קיימות התופעות האלו, באתיופיה.

<הילה ימיני: היינו צריכים לבנות שפה עם מושגים, עם ביטויים שיתאימו לקהילה הזאת.

<הילה ימיני: אין סמי פיצוציות באתיופיה, לא קיים.

<הילה ימיני: פתחנו פה בארץ שפה והמצאנו ופיתחנו אותה.

<הילה ימיני: נתנו להורים שיש להם משבר זהות, שיש להם פתאום משבר עלייה, נתנו להם כלים כיצד להתמודד עם בני נוער ועם התופעות הייחודיות פה בארץ.

<הילה ימיני: אנחנו מגיעים לאותם הורים באמצעות הפלטפורמות של ההסבר שצריך לשאול, נותנים להם כלים מה לעשות עם ילד שחזר הביתה שיכור ואיך למנוע את התופעה הזאת בשנית.

<הילה ימיני: מסבירים להם - - - תופעות, אנחנו עולים עם זה בקיץ.

<הילה ימיני: עושים טווח הסברה מאוד רחב לפני חופשת הקיץ ועושים טווח הסברה מאוד רחב במקומות שבהם יש מה שנקרא היעדר מסגרות, ואת כל מקומות הבילוי האוטונומיים, שילדים יוצאים לשלושה ארבעה ימים לאילת ולכינרת אז ההורים מאבדים שליטה.

<הילה ימיני: תשאלו.

<הילה ימיני: היום זה נגיש, זה קל, זה פלאפון.

<הילה ימיני: אנחנו במקביל גם פונים, - - - אנחנו עובדים עם משרד החינוך בשיתוף פעולה מלא, הם מזמינים אותנו, אנחנו מגיעים להורים גם שם, אנחנו מגיעים אל בני נוער במקום שלהם, היום ההסברה שלנו היא מאוד שונה.

<הילה ימיני: בני נוער שותים, אנחנו יכולים להגיד לכם מה הסכנות, אנחנו נגיד לכם את המידע, אנחנו ננגיש לכם את המידע, אנחנו לוקחים אתכם בתור ילדים צעירים ומשכילים, אתם תגיעו למסקנות.

<הילה ימיני: יותר מזה, כדי להיכנס לאותם פארקים, פיצוציות ופארקים, הגלויות שלנו גם מסבירות מה קורה עם חבר ששתה, איך לתת את העזרה הראשונה, איך לתת את הכלים הראשוניים לאותם ילדים ונוער, אני אגיד לכם מה הסכנות.

<הילה ימיני: אם אני אגיד לילד: אל אתה תעשה את זה, תשעים אחוז שהוא הולך לעשות את זה, אני מימסד, אני ממשלה, אני גוף מחנך.

<הילה ימיני: אנחנו מגיעים לסיירות הורים.

<הילה ימיני: המשרד לביטחון פנים לפני שנתיים ולדעתי גם בשנה שעברה אולי בגלל המלחמה, היתה אחריות הורית מוגברת, חייבים לציין שבשנה שעברה המלחמה יצרה אחריות הורית שלא ראינו כמותה.

<הילה ימיני: לא היה מצב שהורה לא ידע איפה הילד שלו, זה לא היה קיים.

<הילה ימיני: במקומות שאנחנו נתקלים, שאנחנו צריכים לחזק את האחרות ההורית, המשרד לביטחון פנים יצא לפני שנתיים בקמפיין ארצי, לקריאה לגיוס לסיירות הורים בכל הארץ.

<הילה ימיני: סיירות ההורים העירוניות פועלות במישור של המקומונים בצורה מאוד אינטנסיבית וחזקה, כי זה מנגיש להם את הסיפורים שלהם.

<הילה ימיני: לא מעניין את תל אביב מה קרה בקרית משה, מעניין את רחובות מה קרה שם.

<הילה ימיני: זה מנגיש להם ומנגיש להם את האנשים ואת אנשי הקשר בתוך המקומות שלהם.

<הילה ימיני: יש לנו קמפיין מדיה ובכל - - -

תמר זנדברג: הילה, אני רוצה כתוצאה מן הדיון פה, לבקש מכם משהו, להטיל עליכם איזושהי משימה, אם תוכלו, ברָשות, במסגרת הדוברות וההסברה, בשיתוף עם סיירות ההורים, עם הפעילות העירונית, לעשות איזשהו שולחן עגול של הורים מסיירות הורים מן השטח, מכל המקומות - - -

<קריאה: גם כאלה שלא נכללות ב- - -

תמר זנדברג: כן.

<אורית שטרנברג: לא, אני פשוט רוצה להסביר, כל סיירות ההורים בארץ למעט אחת שייכות לשולחן עגול שיושב ודן בדברים.

<אורית שטרנברג: צריך להבין, אנחנו נכנסים גם לחשבונות המים, זאת אומרת, הגיוס הזה - - -

תמר זנדברג: אני אומרת משהו אחר.

תמר זנדברג: עלה כאן משהו, גם מהוד השרון אבל לא רק, אלא גם מרחובות.

תמר זנדברג: שניה, אז יכול להיות שצריך פה משהו, כי מצד אחד, את היצגת ואני בטוחה שיש פעילות והיא קיימת ושאתם מדברים אחד עם השני, אבל, עלתה כאן סביב השולחן איזושהי קריאה מן ההורים עצמם, אז אני לא יודעת, יכול להיות שסיירות ההורים באותם ישובים, צריכות לעשות איזשהו reaching out להורים, - - -

<אורית שטרנברג: אני חושבת שהדגש - - -

תמר זנדברג: שניה, תני לי לסיים את המשפט.

תמר זנדברג: עלה כאן הנושא של איזשהו פער וכולכם דיברתם על זה, פער בין מה שהילדים עושים לבין מה שההורים יודעים ומגיעים וכו'.

תמר זנדברג: חלק מסגירת מן הפער הזה, ואמרתם גם שלא כל המתנדבים הם הורים, אז מה שאני רוצה לחזק הוא באמת את האחריות ההורית של ההורים של בני הנוער.

תמר זנדברג: יכול להיות שדרך סיירות הורים אולי לא מספיק שולחן עגול או פורום של הסיירות, אלא שהסיירות יעשו איזשהו מידגם, איזשהו reaching out להורים, תביאו אותם לשולחן ושביחד תגבשו מהי דרך ההסברה הנכונה כדי להגיע להורים.

תמר זנדברג: אני לא יודעת, דרך בתי הספר, דרך "הצופים", אולי סיירות ההורים עצמן יכולות לעשות איזשהו מבצע של "דפוק בדלת" - - -

<קריאה: יש שעושים - - -

<קריאה: אבל עדיין - - -

<קריאה: קודם כל תמיד - - -

<הילה ימיני: הרשות למלחמה בסמים יש לה קמפיינים, יש לה תקציב - - -

<עמיחי שלומי: אותם - - - לא שומעים.

תמר זנדברג: אני מסכימה אתךָ.

<עמיחי שלומי: רגע, אני יכול להגיד שלא שמעתי.

תמר זנדברג: אני גם לא שמעתי.

תמר זנדברג: קריאות: - - -

תמר זנדברג: אני לאחרונה שמעתי קמפיין שהוא בעיניי מוצלח, בנושא של סמי פיצוציות, היה ברדיו, הכול בסדר אבל אני אומרת לך גם כאימא, לא שמעתי ולא ראיתי משהו שבאמת פונה אליי ואני חייבת להגיד לך באמת, אני למדתי פה משהו בדיון הזה, למדתי – והבת שלי היא עוד קטנה, אבל למדתי שבאמת - - -

<אורית שטרנברג: ממש לא בטוח, בתור אימא לילדה בת עשרים ואחת שלא, היא לא שתתה.

תמר זנדברג: בסדר, לא חשוב אם היא תשתה - - -

<קריאה: אנחנו לא - - -

תמר זנדברג: שניה, אבל רגע, אבל אפשר פה לסיים משפט?

תמר זנדברג: אני למדתי משהו, הצורך הזה שכולם הצביעו עליו של בני הנוער בהורים, בהורים שלהם, בהורים הלא שלהם ובמבוגרים וכו'.

תמר זנדברג: ואין לי ספק גם שזה צריך להיעשות בצורה נכונה.

תמר זנדברג: יש כאן ניסיון מצטבר סביב השולחן, שיכול להצביע על זה, התחושה שלי – ותקנו אותי אם אני טועה, היא שחסרה כאן איזושהי סגירת קצוות, יכול להיות ששווה לצאת בקמפיין לאומי, יותר גדול מאשר בפורומים שבהם נמצאים, אני לא יודעת, אני חושבת, מן הניסיון שלי, תמיד האנשים מן השטח יודעים יותר טוב מאתנו שיושבים במשרדים אז אני מציעה לעשות איזשהו reaching out להורים של בני הנוער שהם קהל היעד, על מנת לשמוע מהם, האם אתם יודעים – כמו שהיא אמרה, האם אתם יודעים מה הילד שלכם עושה, לא יודעים, מה אתם חושבים, בדיוק כמו שהיא אמרה: אתה לא יודע מה הוא עושה שם, תשאל אותו את השאלות.

תמר זנדברג: עלה כאן – אני שמעתי את זה מכם, אני אומרת לכם מסקנה שלי מן הדיון פה, שחסר איזשהו חידוד, התחושה שלי הייתה, שלכם יש מודל מאוד מקצועי, פיתחתם אותו, אתם יודעים לשכפל אותו בהרבה מקומות וזה מאוד טוב.

תמר זנדברג: יש לנו מצד שני הורים שטיפּה המציאו את הגלגל בעצמם, גילו אל מול העבודה בשטח – גם עובד, גם טוב, ויכול להיות שכדי לחדד – ומכל הצדדים, מכל צדדי השולחן, עלה הפער כדי להגיע להורים עצמם, מודעות ההורים, לארון המשקאות בבית, למסיבות בבתים הריקים, להורה שפתאום מופתע מאותו טלפון שפתאום מתקשר אליו ואומר לו: הילד שלך שיכור והוא בכלל לא ידע שהילד שלו שותה, שם אני מזהה איזשהו פער שצריך לתקוף אותו גם ברמת ההסברה וגם ברמת - -

<סוני אינגר: האם אפשר להציע משהו?

<סוני אינגר: בגרמניה, בפרלמנט בגרמניה, בדיוק לגבי הפער הזה, גם הם זיהו את זה והם הבינו שהנקודה היא מרחב האדישות של ההורים, כי אנחנו מדברים, הכל פה וולנטרי, גם ה reaching out של: תבואו אלינו, אבל מה עושים עם אחד שלא רוצה לבוא?

<סוני אינגר: מה עשו בגרמניה?

<סוני אינגר: בפרלמנט בגרמניה העבירו חוק – ולכם כמחוקקים שווה לחשוב על זה, לעשות את ה adjustment המתאים ואל תזדעזעו אבל מה שהם עשו הוא שכל ילד שקונה אלכוהול או שהוא השתכר – קונסים את ההורים בסכום כסף גבוה.

<סוני אינגר: כל הורה והורה.

<סוני אינגר: עכשיו, שווה לחשוב על זה.

<קריאות: - - ->

תמר זנדברג: שקט.

<אורית שטרנברג: אמצעי נוסף שעשינו כדי להגיע להורים, פיתחנו - - - בנושא שנמצאת באינטרנט ואנחנו רואים את כמות הכניסות לאתר, שגם מסבירה על אלכוהול, גם נותנת להורים כלים לשיח ותרגול אבל שוב, צריך להקשיב למשפט האחרון שסוני אמר וזה החלק המהותי: אנחנו עושים חוגי בית, אנחנו עובדים עם משרד החינוך, נכנסים לבתי הספר, הורה יכול לבחור אם הוא רוצה להיות מעורב או לא.

<אורית שטרנברג: אנחנו מגיעים דרך חשבונות המים, כל דרך יצירתית אפשרית מגיעה, העניין הוא בסופו של דבר ההורה בקצה – זאת הבחירה.

<קריאות: - - ->

<עמיחי שלומי: לא אבל אנחנו מנסים להגיד ש"אנחנו עושים הכול".

<עמיחי שלומי: אם היינו עושים הכול אז - - - את הכול, אז היא הייתה יודעת הכול, אני חושב שיש פה - - - שעלה, אנחנו רוצים אבל רק שניה - - -

תמר זנדברג: אני רוצה לחדד.

תמר זנדברג: אנחנו צריכים את ההורים, דווקא את אלה - - - האדישים על מנת לדעת איך לפנות באמצעות הסברה להורים האדישים כדי לעורר אותם.

<יניב שנל: אני חייב להגיד לכם משפט.

<יניב שנל: חייב משפט אחד מאוד חשוב.

<יניב שנל: יניב שנל מהוד השרון.

<יניב שנל: אנחנו קיימנו שיתוף פעולה לאחרונה, לפני מספר חודשים, עם רעננה וכפר סבא.

<יניב שנל: אנחנו בתהליך עם עוד מועצות מקומיות לעשות את השיתוף הזה.

<יניב שנל: יש משהו מאוד מאוד – שדיברנו על זה פה וזה לא נכנס.

<יניב שנל: אין מודעות להורים, אין מודעות - - -

תמר זנדברג: נכון.

<קריאה: נכון.

<קריאה: נכון אבל זה - - -

<קריאה: את דיברת - - -

<יניב שנל: עושים סיורים, עושים, עושים, עושים עושים, אבל בסופו של דבר אנחנו נכשלים במודעות.

<קריאה: הקמפיין האחרון שהיה על אלכוהול הוא ש"אם שותים לא נוהגים" בואו נעשה קמפיין על שתייה - - -

<קריאות: - - ->

שרן השכל: שניה, - - -

תמר זנדברג: רגע, רגע, שניה, שניה, חברת הכנסת שרן השכל, אחריה חבר הכנסת אבו מערוף ואחריו נסכם את הדיון.

שרן השכל: קודם כל נשמע שעולה הצורך הזה דווקא אצל ההורים האלה שלא מודעים, להביא אליהם את המודעות לעניין הזה, כי שמה נמצאת הבעיה.

שרן השכל: אנחנו מבינים שהיה קמפיין על מנת לגייס את ההורים לסיירות הורים.

שרן השכל: אולי אחד הדברים שאנחנו צריכים עכשיו הוא קמפיין משותף של כולם ביחד, שתגידו לנו ואנחנו גם נעזור בזה, כי אפשר לעשות איזשהו נושא שהרשות למלחמה בסמים וגופים אחרים מגיעים עיריה-עיריה, לוועדה למלחמה בסמים ואלכוהול בעירייה, מעבירים להם את כל המידע על הנושא של סיירות הורים על מנת להקים אותן ושסיירות ההורים יהיו – בנוסף לכך, מחוייבות לארגן בבתי הספר המקומיים, פגישה, כמו פגישה של הורים, שמגיעים "פעם ב" על מנת לשמוע אותם ולהעלות את המודעות לנושא הזה.

<קריאה: זה כולם עושים.

<קריאה: לפחות את זה.

תמר זנדברג: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

עבדאללה אבו מערוף: בוקר טוב, - - -

שרן השכל: סליחה, רק עוד שני דברים קטנים.

עבדאללה אבו מערוף: אפשר שלושה.

שרן השכל: זה דבר אחד.

שרן השכל: עוד נושא הוא הנושא של הגנים הציבוריים, אולי שווה לבחון את העניין שבמידה ואין רעש ואין מישהו שמתלונן על פגיעה מרעש מגן ציבורי, אז הרשות המקומית או המשטרה לא יפנו את הנערים מן המקום הזה.

<שבתאי גרברצ'יק: המשטרה לא מתערבת כי אין חוק פינוי - - -

<אורית שטרנברג: זה הרשות המקומית.

<קריאה: הרשות העירונית.

שרן השכל: אז אנחנו צריכים לבחון גם את הנושא הזה.

עבדאללה אבו מערוף: רק לדבר עוד ועוד ועוד, דברים קטנים אבל הם מאוד חשובים.

עבדאללה אבו מערוף: לפני שאתחיל, קצת חסר לי בכל השיח הזה, שהוא מאוד חשוב, והיוזמה מבורכת, ואני לא רק מברך אותך, כי לדעת איך להילחם באלכוהול, חסרה לי כאן ההרתעה, אפקט ההרתעה שדיברנו עליו אבל לא יצא מה שרצית להגיד שחברת הכנסת זנדברג - - -

שרן השכל: מתנצלת שאני חייבת לקטוע אותך, אני חייבת לצאת.

שרן השכל: תודה רבה לכולכם שהגעתם.

עבדאללה אבו מערוף: אז כאן אלמנט הרתעה, כאן שמעתי משפט שהוא לא כל כך נכנס טוב לאוזניים ואני מקווה שלא אשמע אותו יותר: "מה לעשות, שותים, מה לעשות".

עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שאם אנחנו נלך בדעה הזו, בכיוון הזה או בקונטקסט הזה "מה לעשות שותים", אז כל השיח שלנו, כל הדיאלוג, הפרוטוקול, - - - לכן אני חושב שחייבים לדעת איך אפשר להרתיע.

עבדאללה אבו מערוף: משנת 2001 עד 2002, זה בהקשר לשאלה שלך על - - - חברי הכנסת הערביים במיגזר הערבי, תופעת האלכוהול היא פחות, כי יש הרבה כפרים שיש בהם מה שנקרא - - - ואפילו בכל החנויות, למשל, בכפר - - - אני לא יודע עכשיו, סיירת - - - , התושבים, לא מוכרים בירה.

עבדאללה אבו מערוף: אני יודע את זה.

עבדאללה אבו מערוף: יש שם תופעה.

עבדאללה אבו מערוף: תופעת האלכוהול היא פחותה אבל כמובן שיש בהרבה כפרים - - - שם יש תופעה יותר חמורה, נרקומנית וזה עניין אחר.

עבדאללה אבו מערוף: אצלנו בירכא, למשל, אני יודע שיש סיירות, משנת 2000 עד 2002 הייתה לנו סיירת שאני השתתפתי בה, ביוזמה אישית, זה תמיד בלילות, מסתובב, ככה, - - - לצאת, לראות, חברתית, - - - תשע וחצי בלילה וישנה תופעה שהיא לא כל כך חברתית - - - .

עבדאללה אבו מערוף: מסביב לכפר, מתאספים בחורים צעירים שאצלנו גם אסור להגיד אבל - - - מה הדת אומרת להם, נוער, כיתה י' עד י"ב, אבל לפני זה, שמעתי כאן, שיש כיתה ד', כיתה ה', כיתה ו', זה גם, אני חוזר אל אלמנט ההרתעה ועשינו סיירת, אני ועוד כמה והקב"ט של המועצה, ואנחנו תוך חצי שנה שבעה חודשים, הצלחנו כמעט להשתלט.

עבדאללה אבו מערוף: היינו יושבים מסביב לכפר - - - אותם קבוצות קבוצות והצלחנו באמת לא רק להוריד, אפשר להגיד לחסל, דרך אגב, זה חזר, עכשיו חזר, ועכשיו יש "עיר ללא אלימות" אבל, לצערנו לא עשתה את הפעולות שלה כמו שצריך וכאן נכנס אלמנט האכיפה.

עבדאללה אבו מערוף: לכן אולי נחשוב ביחד איך לתת את הפשרות לסיירות האלה שיהיה שוטר, פקח, - - - לא רק שהסיירת, בסדר, מישהו שתה והוא כבר במצב קשה רפואית וניקח אותו באמבולנס או ניקח אותו הביתה, אנחנו חייבים להגיד שיש הרתעה.

עבדאללה אבו מערוף: אני מבין את עניין החינוך, ההסברה, והבית, והתרבות, והנוף והילדים וכל מיני דברים, כי זה דבר אחר אבל, אם מגיעים אז אנחנו חייבים לא לאפשר להם להגיע לשם.

עבדאללה אבו מערוף: זו לא מדינה כמו בסעודיה, אני מבין, זה לא מה שנקרא חוק יבש, אבל בכל זאת, כמה שאפשר כחברה, כרגולטורים, להמציא את - - - עוד פעם, עוד פעם ועוד פעם להרתיע, לעשות מניעה, אחרת כל הסיירות האלו, - - - יש לנו עובדות שיש הרתעה, אבל זה עדיין - - - לדעת איך אפשר לעשות, מול שוטר, ומה שאני עוד רוצה להגיד, העבודה שלכם – כל הכבוד, אנחנו ממשיכים גם לעשות, לצערי הרב אין סיירות במיגזרים אחרים - - -

<אביטל לייכה: יש, יש, יש.

עבדאללה אבו מערוף: לא הרבה, יש אבל לא הרבה.

<אביטל לייכה: יש, נכון?

עבדאללה אבו מערוף: לא יודע, בירכא יש - - -

<קריאה: יש בירכא.

<קריאה: ברור, אנחנו גם - - -

עבדאללה אבו מערוף: אני אומר לכם, אז אנחנו גם נראה מה אפשר לעזור שם ונראה גם מה אפשר לעשות עם פעילות, על מנת לגמד ולהפחית כמה שאפשר את שתיית האלכוהול אצלם.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו נחשוב על - - - .

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו בכנסת, אני, דרך אגב, לא רק במשרדים, לחשוב, בשטח, עצם העובדה שאנחנו מבקרים בשטח, היה לנו לפני שבועיים ביקור, מחר יש ביקור - - -

<קריאה: כן.

עבדאללה אבו מערוף: נפעל בהתאם.

<רוני ברקוביץ': אם אפשר רק להסתכל על התקציבים.

<רוני ברקוביץ': ב-2011 חוקקו את החוק, הקציבו באותה שנה 27 מיליון שקל לנושא הזה ומאז לדעתי יש ירידה.

<רוני ברקוביץ': אנחנו כהורים, אין ספק שרואים שצריך את כל שיתופי הפעולה ומעריכים את כל מה שעשינו, וכמו שהגברת הנכבדה אמרה "כולנו ביחד לאותה מטרה" ואני לא יודע למה נוצר פה איזה רושם אחר, אבל אנחנו רואים שאין מספיק אכיפה, בלי לפגוע - - - במשטרה, אנחנו רואים שאין מספיק הסברה ואנחנו צריכים עזרה.

<רוני ברקוביץ': לכן באנו לכאן כי כמה שאנחנו עושים נקודתית עם שיתופי פעולה, ואתכם ביחד, וכולנו מול אותה מטרה התנדבותית ואנחנו מרגישים שמ-2011 שאין ספק שזו הייתה מכה רצינית, שנתתם שם, בעזרת החוק, לתופעה, הסקרים שציינתם עדיין לא פורסמו לדעתי, אלה סקרים שנעשים פעם בארבע שנים, והסקר האחרון עדיין לא פורסם public באינטרנט - - -

<קריאה: הוא נמצא - - -

<קריאה: היה - - -

<קריאה: אבל - - -

<רוני ברקוביץ': רק שניה, שניה, גם צריך לבדוק האם פעם בארבע שנים סקר זה מספיק, אין, אנחנו לא מודדים מספיק ואנחנו לא מקצים מספיק תקציבים, - - -

<קריאה: אי אפשר להוריד - - -

<סוני אינגר: מתוקצבת - - -

תמר זנדברג: עד מתיי היא הייתה מתוקצבת?

<סוני אינגר: היא הייתה בשנת - - -

<קריאה: חיים - - -

<סוני אינגר: האוצר - - -

<קריאה: אורלי לוי האחרונה - - -

<סוני אינגר: למיטב ידיעתנו היא עסוקה בלתקצב.

<סוני אינגר: אולי שווה לבדוק.

<רוני ברקוביץ': עשרים ושבעה מיליון שקל מאז - - -

<קריאה: כבר לא מתוקצבים.

<אבירם בנימין: אם יש את הקמפיין הזה "אם שותים לא נוהגים" אולי צריך לקחת את אותו הדבר ולעשות, למרות שזו מגיפה.

עבדאללה אבו מערוף: אבל זה לא מגיע, סליחה, לא שותים לא נוהגים, תשתה אבל אל תנהג, בדיוק.

תמר זנדברג: רגע, רגע, רגע, אני מסכמת את הדיון.

תמר זנדברג: קודם כל אני מודה מאוד לחברת הכנסת שרן השכל על היוזמה, אני מודה לנציגים מהוד השרון, מרחובות, מקרית גת, שהגיעו לפה ושיתפו אותנו בניסיון שלהם וכמובן לכל המשתתפים.

תמר זנדברג: אני רוצה להצביע על שלושה תחומים שעלו כאן, שאנחנו לוקחים אותם אתנו בסיום הדיון וגם מפנים אותם הלאה.

תמר זנדברג: הראשון, נתחיל ממה שדיברנו עליו בסוף הדיון, עלה כאן בצורה מאוד ברורה הצורך להגביר את מודעות ההורים, מודעות ההורים לא לסיירות ההורים, לא לפעילות שנעשית, אלא לבני הנוער שלהם, לילדים שלהם, וזה בין היתר, הרי סיירת הורים לא תפקידה לשֵם שהיא קיימת, אלא בין היתר גם הפעילות שציינתם מבורכת ובאמת מרשימה, במיוחד שגם כולם העידו שיש לה תוצאות.

תמר זנדברג: עכשיו אנחנו בשלב של להתרחב החוצה ולעשות את אותו reaching out להורים, לא על מנת שיצטרפו לסיירת ההורים או יתנדבו או משהו כזה אלא קודם כל, שיהיו מודעים לביתם פנימה, לילדים שלהם פנימה, מה קורה עם הילדים שלהם בבילוי ובבית.

תמר זנדברג: לכן ביקשנו ואנחנו מבקשים מן הרשות למלחמה בסמים, במסגרת ההסברה, כי גילינו כאן בשולחן שזה משהו שחסר, לבצע איזשהו קמפיין ארצי לאומי יותר, שמכֻוון להורים, ליידע אותם על ההתנהגויות.

תמר זנדברג: לצורך כך, על מנת לעשות אותו אפקטיבי, אנחנו מבקשים לפנות לאיזשהו מידגם מן ההורים עצמם, מאותם הורים שהם קהל היעד, לעשות אתם – לא נכנסת אתכם לעבודת הפירסום עצמה – אבל אנחנו יודעים שזה דבר שהוא מאוד אפקטיבי, לשמוע את קהל היעד, מה מטריד אותו, איפה הוא נמצא, למה הוא לא מיודע, איפה האדישות הזאת נמצאת, מה הפער בין המידע לידע ולפי זה לתכנן את אותו הקמפיין.

תמר זנדברג: אנחנו נשמח מאוד שתציגו לנו את הדבר הזה כאן בוועדה, את הפעילות שנעשית, את התקציב שמוקצה לזה וכו', כל זה במסגרת הרשות עצמה, הקיימת.

תמר זנדברג: זה דבר אחד.

תמר זנדברג: דבר שני.

תמר זנדברג: עוד פעם, התרשמתי כאן שגם בעבודה שלכם יש טיפה חוסר בקישור בין אכיפה כפי שהיא, היבשה, הפלילית או המינהלית, - - -

<קריאה: המינהלית.

תמר זנדברג: יש גם פלילית, תלוי מה העבירה, לבין העבודה היותר רכה שהיא הסברתית, של סיירות ההורים.

תמר זנדברג: זה לא שאנחנו רוצים להפוך את סיירות ההורים לגורם אוכף, זו לא המטרה אבל המטרה היא כן, במסגרת ההסברה שלכם, במסגרת הפנייה – בעבודה השוטפת שלכם אל בני הנוער אבל גם אל ההורים וגם אל ההורים הפוטנציאלים, גם עם איזשהו שוט בקצה.

תמר זנדברג: בינתיים אני לא מציעה ללכת לכיוון של קנס להורים, כי עוד פעם, התרשמתי שעוד לא הגענו לשם אבל אני גם התרשמתי שאולי הרבה הורים – וזה עלה גם מן הדברים שלכם, לא מיודעים בדברים שהילדים שלהם עושים, שהם עצמם עושים בבתים שלהם, מה הם מאפשרים, שאולי עלולים להגיע לעלות כדי עבירה פלילית, עלולים להעמיד אותם במצב של אחריות מסויימת, אחריות לחיים, לבריאות, לשלמות –לא רק של הילדים שלהם אלא גם של החברים של הילדים שלהם, במסיבות ובדברים מן הסוג הזה.

תמר זנדברג: נדמה לי שגם כאן אפשר טיפה להדק את שיתוף הפעולה במסגרת אותה פעילות שאתם עושים, אותה ההסברה, גם בבתי הספר, גם בתנועות הנוער, גם בקרב ההורים.

תמר זנדברג: זה דבר שני.

תמר זנדברג: דבר שלישי, אותה תכנית לאומית שציינתם, אני מבינה שהייתה מתוקצבת במשך כמה שנים ועכשיו כבר לא.

תמר זנדברג: קודם כל אני מבקשת בוועדה להציג בפנינו את הסקר השני, על מנת שנוכל לעקוב אחרי הנתונים ולראות, התפרסם לא התפרסם – הבנתי שאפילו על זה אין פה הסכמה - - -

<הילה ימיני: לא, יש נתונים שיצאו כבר החוצה ויש - - -

תמר זנדברג: הבנתי.

<סוני אינגר: לא התפרסם עדיין.

תמר זנדברג: אז אני מבקשת שהסקר המלא - - -

<קריאה: אף אחד לא - - - אותו, בואו נגיד ככה.

<סוני אינגר: הסקר האחרון שפורסם הוא מ 2011 שמראה ירידה, 2015 אנחנו מחכים.

<הילה ימיני: ב 2014 יצא לגבי סמי פיצוציות - - -

<סוני אינגר: אותו סקר של משבר 2011.

<רוני ברקוביץ': צריך את כל המכלול.

תמר זנדברג: אנחנו כרגע מדברים על סקר ש - - -

<סוני אינגר: סקר שנעשה ב 2013 ופורסם ב 2014.

<סוני אינגר: אנחנו מחכים לפרסום שלו ב 2016.

<רוני ברקוביץ': למה לוקח כל כך הרבה זמן לפרסם סקר?

תמר זנדברג: שאלה מצויינת.

<סוני אינגר: 2014 מונח - - -

<הילה ימיני: הסקר הוא סקר שנעשה כחלק ממערך בינלאומי, אנחנו אחת מאיקס מדינות שערכו את הסקר, הרבה מדינות, ושם יש גם את המדדים של אותם נתונים, הסקר עובר מספר אישורים ומספר - - -

תמר זנדברג: אבל שנתיים זה לוקח?

<הילה ימיני: כרגע הסקר נמצא באישורים סופיים, אנחנו חייבים גם את האישורים הבינלאומיים לפרסום שלו, אין לנו את זה, יש לנו - - -

תמר זנדברג: עדיין, שנתיים?

<הילה ימיני: אנחנו יכולים לעשות כל מיני דברים - - -

<קריאה: הסקר האחרון שנעשה בוצע ב 2009 והוא פורסם ב 2011 והסקר הזה פורסם ב 2013 - - -

<קריאה: עוד לא - - -

<קריאה: אנחנו מתבססים כרגע על ירידה כפי שציין פה נציג המשטרה, על 2009 - - -

<הילה ימיני: על - - - 2014 ואנחנו - - -

<קריאה: ואנחנו מקווים שיש ירידה.

<קריאה: אנחנו מקווים.

<קריאה: אנחנו מקווים, יש עוד הרבה מדדים.

תמר זנדברג: 2015 כבר נגמרה, אנחנו עם הפנים ל 2016.

<הילה ימיני: יש סקר שלם שמחכה לאישור.

תמר זנדברג: אז אנחנו מבקשים שהסקר הזה יוצג כאן בוועדה, בשים לב לתקציב הלאומי שניתָן לנושאים האלה ויפה מאוד שעשינו - - - כולכם, עשינו איזשהו מהלך.

תמר זנדברג: אני אמרתי לכם במהלך הדיון, לי יש ספקות עד כמה – מה שאתה קורא לו "לייבש את הביצה", עד כמה להטיל מגבלות יותר מדי חמורות על מבוגרים, יהיה, זאת אומרת, יכול להיות שזה אפקטיבי אבל אולי זה לא מידתי, אולי יש דרך לאפשר במסגרת החופש, שניתן לכל אחד מאתנו כמבוגרים וכאנשים אוטונומיים, שלא מסכנים לא את עצמם ולא את הסביבה, ועדיין לגרום לירידה בקרב המבוגרים.

תמר זנדברג: מה שבטוח זה שאם לא נשקיע ונבטל את התקציב לגמרי אז זה לא יקרה.

תמר זנדברג: אפשר להחמיר עוד ועוד, חוקים לא עולים כסף, לעשות חוק לא עולה כסף, זה מישהו אחר צריך לפתור את הבעיה - - -

<קריאה: להיפך, זה יכניס כסף.

תמר זנדברג: אולי זה אפילו יכניס כסף אבל נשאלת השאלה אם זו הדרך - - - הנכונה.

תמר זנדברג: כך שאנחנו מיד עם פרסום הסקר נקיים פה דיון בוועדה שבו יוצג לנו הסקר עם הנתונים, התקציב שהושקע במהלך השנים האלה, כל שנה ועל מה, ואם נגמר אז למה, אולי צריך עוד, לְמה וכו', על כל הדבר הזה נערוך דיון כאן בוועדה.

תמר זנדברג: אני מודה לכולכם על ההשתתפות.

תמר זנדברג: הישיבה נעולה.