ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 163, 2016-03-22 14:30

ניסן סלומינסקי: שלום לכולם, אני פותח את ישיבת ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ניסן סלומינסקי: על סדר היום: הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון מס' 25) (חובת ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלויות).

ניסן סלומינסקי: אנחנו אישרנו את זה לקריאה ראשונה לא לפני הרבה זמן, אבל השארנו כמה וכמה נושאים פתוחים ואמרנו שבקריאה שנייה ושלישית יהיה זמן לכל מי שהיתה לו דילמה לחשוב על זה כדי שהיום נוכל לסגור את זה, כשהתקווה שנוכל לאשר את זה ובכנס הזה יוכלו להעביר את זה כהצעת חוק.

ניסן סלומינסקי: חבר הכנסת שמולי, מאחר ואתה נמצא אז תציג את זה שוב.

<דן אורן: יש עותקים נוספים של הנוסח לקריאה ראשונה?

<אסף פרידמן: כן, יש.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ועוד יותר תודה על הנמרצות והמחויבות שלך בקידום הצעת החוק הזו בפרט, והנושא של קידום זכויות של אנשים עם מוגבלות בכלל.

איציק שמולי: גם מגיעה תודה לממשלה ולכל העוסקים בדבר.

איציק שמולי: אני חושב שהקדנציה הזו מתאפיינת בפעילות יותר נמרצת ויותר ענפה בתחום הזה, ועל כך שאפו לכולם.

ניסן סלומינסקי: אפשר לצאת בהודעה שמתגבש כאן

ניסן סלומינסקי: איזשהו הסכם קואליציוני להרחבת הקואליציה או משהו?

אורי מקלב: שמולי הוא איש אמת.

איציק שמולי: כשמגיעה ברכה לממשלה אז מגיעה ברכה לממשלה.

איציק שמולי: עניינה של הצעת החוק לתקן את חוק חובת המכרזים כך שבמקביל לכך שהיום לממשלה במכרזים שהיא רוצה, יכולה לתעדף מציעים מסוימים משתי סיבות שונות: או תוצרת הארץ או מתוך שיקולים בין-לאומיים כאלו ואחרים, תכלית הצעת החוק לתת בידי הממשלה אפשרות נוספות במכרזים ממשלתיים לתעדף גם מהטעם של העסקה או כוונה להעסיק בצורה משמעותית עובדים עם מוגבלות, כך שבמכרז ממשלתי הזוכה יוכל לקבל עדיפות מסוימת לפי המשקל שתיתן הממשלה לאותו מציע במכרז שמעסיק אנשים עם מוגבלות – זו תכלית הצעת החוק.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, אמרת נכון.

איציק שמולי: בישיבה האחרונה אנחנו העלינו כל מיני סוגיות שאנחנו רוצים לקבל התייחסות מהממשלה.

ניסן סלומינסקי: גם מאתנו, מה אנחנו חושבים.

איציק שמולי: גם מאתנו כמובן.

איציק שמולי: כמובן אשמח שנקדם את הצעת החוק כמה שיותר מהר.

<דן אורן: אדוני היושב-ראש, אם אפשר הערה מקדמית אולי לסדר.

<דן אורן: כמי שמקדם למעלה מעשרים שנה מאז שהנושא קיים כנושא שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, אני גם מאוד שמח שיש כנסת מאוד פעילה בכמה וכמה ועדות בכמה הקשרים.

<דן אורן: יחד עם זאת, כדי שתהיה הצעת חוק באמת הכי מגובשת והכי טובה שיש מכל הבחינות, יש כמה נושאים, כפי שאמר אדוני היושב-ראש, נושאים מאוד רציניים, שסוכם שיידונו בין קריאה ראשונה לבין שנייה ושלישית שזה השלב שבו אנחנו נמצאים עכשיו.

<דן אורן: דא עקא, שממש לא הספקנו להתחיל עם העבודה הזו, לא בתוך הממשלה ולא עם הייעוץ המשפטי של הכנסת.

<דן אורן: לא בכדי אני אומר את הדברים, אני אומר את הדברים גם בגלל שאני, שיש לי תפקיד מסוים בתוך הממשלה, יכול להגיד דברים מסוימים בתוך הממשלה ולהשפיע על חבריי שאני לא יכול להגיד פה בוועדה כי יש הנחיית יועץ שאנחנו נדבר בקול אחד.

<דן אורן: הדיון הזה עם החברים עוד לא התקיים כי לא הספקנו לקיים אותו.

<דן אורן: באוצר יזמו דיון שהיה אמור להתקיים אתמול, וכשהבנו - והבנו לא נכון, אבל זו היתה טעות כנה - שכמה אנשים חשובים לדיון הזה לא יכלו להגיע, ואמרנו ממילא יש זמן מבחינת התקדמות הליכי החקיקה בכנסת.

<דן אורן: לכן, הדיון שאמור היה להתקיים אתמול במשרד האוצר לא התקיים, ובוודאי לא קיימנו דיון עם הייעוץ המשפטי.

<דן אורן: אני רק אתן דוגמא, שאם הסדרים כאלה שהם דומים בעולם יש להם מנגנון אכיפה - בלי מנגנון אכיפה, אותו משרד שצריך להתקשר במכרז או רשות מקומית או תאגיד סטטוטורי, הוא צריך לקבל אישור שנקרא: go / no go מאיזשהו גוף מרכזי, וזה מה שקיים בכל מיני מקומות בחו"ל.

<דן אורן: כדי לגבש את ההסדר הזה של גורם אכיפה, חשבנו שהמועמד הכי טבעי זה נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

<דן אורן: הוא לא נמצא פה עכשיו כי עקב איזושהי תקלה הוא לא הוזמן לדיון.

<דן אורן: שוב, אותה עבודה ממשלתית ועבודה בלשכה המשפטית של הכנסת לא התקיימה.

אורי מקלב: אבל למה האכיפה צריכה להיות - - -?

ניסן סלומינסקי: שניה, לא רק האכיפה.

אורי מקלב: האכיפה של החוק הזה לא חייבת - - -

<דן אורן: הוא חייב להיות, אחרת זה אות מתה.

<דן אורן: זה לסמן וי ולא לעשות כלום.

<דן אורן: אני אומר לך כמי שמקדם זכויות של אנשים עם מוגבלות הרבה שנים, זה לסמן וי.

איציק שמולי: אבל זה רשות של הממשלה, זה לא חובה.

<דן אורן: זה לעשות כלום.

<דן אורן: אל תעשו חוק שלא עושה כלום.

ניסן סלומינסקי: דן, אני שומע ממך דבר שהוא קשה.

איציק שמולי: הם טוענים לנושא חדש ברגע שפותחים את הכול.

<דן אורן: לא, אין פה נושא של נושא חדש.

<דן אורן: כל הנושאים נרשמו פה לפני הקריאה הראשונה.

ניסן סלומינסקי: דן, אתה אומר שבגלל שהממשלה לא הספיקה להתארגן ולגמור בינה את חילוקי הדעות או את הנושאים שהיא צריכה לפתור, אז אין לנו למעשה מה לשבת.

<דן אורן: אנחנו ניסינו להעביר את המסר הזה לפני קיום הדיון.

<דן אורן: אפשר תמיד לקיים את הדיון, ודאי אם הוועדה כבר התכנסה.

<דן אורן: אני רק אומר שזה ודאי לא יהיה נכון להצביע היום, וזה בשורה התחתונה.

איציק שמולי: האם אתה יכול רק לתת הערכת זמן מסוימת לוועדה כמה זמן זה - - -?

ניסן סלומינסקי: שמולי, תן לי.

ניסן סלומינסקי: עזוב.

ניסן סלומינסקי: אם זו היתה הצעה ממשלתית אז אני מבין את דבריך שמאחר והממשלה היא המציעה אז אם מה שנחליט לא מוצא חן בעיניה היא יכולה למשוך את ההצעה.

ניסן סלומינסקי: ואז אין לנו הרבה טעם להתקדם בלי שאנחנו מתאמים את זה עם הממשלה.

<דן אורן: אבל ההצעה בתיאום עם הממשלה.

<דן אורן: התמיכה מותנית בתיאום, ולגבי משרד המשפטים הסכמה.

ניסן סלומינסקי: דא עקא, מאחר וזו הצעת חוק פרטית אז אני לא חושב שאנחנו יכולים על כל הצעת חוק פרטית לחכות עד שהממשלה תגמור את כל הדיונים שלה.

ניסן סלומינסקי: ואם זה ייקח לממשלה נניח חצי שנה, האם נחכה חצי שנה?

<דן אורן: אני לא אומר חצי שנה.

<דן אורן: לא עבר כל כך הרבה זמן.

<דן אורן: יש פה איזה הנחת יסוד שאנחנו מתבטלים.

<דן אורן: נהפוך הוא, אנחנו עמוסים בחקיקה ועובדים ימים כלילות, ולא מספיקים.

<דן אורן: הדיון לא התקיים כל כך מזמן בוועדה, זה לא כאילו שאנחנו יושבים פה בחיבוק ידיים.

ניסן סלומינסקי: הבעיה שלי היא שאתם עובדים ימים כלילות, ואני רוצה שתעבדו לילות כימים.

<דן אורן: בסדר, המשמעות מובנית.

<דן אורן: אני טועה בזה ותמיד מתקנים בזה.

<דן אורן: אנחנו עובדים עם כל הכוחות, וזה לא הצעת חוק שאנחנו יושבים עליה הרבה זמן.

<דן אורן: צריך להקציב קצת יותר זמן.

<דן אורן: תגבילו את זה, תעשו לוחות זמנים.

<דן אורן: אבל אנחנו צריכים קצת יותר זמן.

ניסן סלומינסקי: שוב, זה סוף מושב וכולנו צריכים לעשות עדיפויות.

ניסן סלומינסקי: אין לנו ברירה.

ניסן סלומינסקי: יש לי כל כך הרבה הצעות חוק וכולם יודעים פה שזו הוועדה הכי עמוסה.

<דן אורן: אני מדבר על דברים דחופים.

ניסן סלומינסקי: אני אומר, זו הוועדה הכי עמוסה.

ניסן סלומינסקי: יגידו לך אפילו גפני ואלקין – גדולי הדור – שהציעו הצעת חוק דומה לזה בקשר לייצוג הולם לחרדים וכו' עוד הרבה לפניכם, ועדיין לא קיימתי דיון.

ניסן סלומינסקי: אבל פה כשראיתי על מה מדובר עשיתי עדיפויות.

ניסן סלומינסקי: העדיפות אומרת שזה ייכנס קודם כי אני רוצה להעביר את זה כמה שיותר מהר.

ניסן סלומינסקי: לכן, זה קצת תמוה כי כשהממשלה מגיעה גם היא צריכה לעשות עדיפויות.

ניסן סלומינסקי: דבר כזה צריך להיות בראש סדר העדיפויות באמת.

ניסן סלומינסקי: יש איזושהי מחויבות שאנחנו כחברה חייבים, וזה עומד לפני הכול.

ניסן סלומינסקי: לכן, זה לא טוב שהממשלה בעדיפויות שלה עושה עדיפויות אחרות.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, אנחנו נדון כאילו הכול מסודר ונגבש את הדברים כמה שנצליח.

ניסן סלומינסקי: בינתיים יהיה לך הרבה יותר קל.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שלא נספיק בגלל הזמן.

ניסן סלומינסקי: מה שנספיק, יהיה לך הרבה יותר קל להביא לממשלה ולהגיד: הנה, זה מה שהוועדה דיברה.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שזה יקל עליך גם מאוד בוויכוחים, אם יהיו שם.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מאוד נצטרך את הניסיון שלך ושל האחרים כי יש לנו כאן

ניסן סלומינסקי: כל מיני לבטים ושאלות שעלו ונצטרך את הניסיון שלך ואת החוכמה שלך ושל האחרים ואנחנו נתקדם.

<דן אורן: יש לי פה בעיה כי אם לא קיימתי את הדיון וסיכמתי את העמדה עם החברים שלי.

<דן אורן: יש לי כל מיני דברים שאני יכול להגיד ומנוע מלהגיד אותם.

<דן אורן: זה לא כל כך פשוט להיות פקיד בממשלה.

<דן אורן: אתם חושבים שאנחנו יושבים ו- - -

ניסן סלומינסקי: דיברנו על הניסיון שלך ועל חוכמה שלך.

ניסן סלומינסקי: זה שאתה אומר שהיועץ המשפטי אומר שצריכה להישמע דעה אחת, זה לא בנושא הזה בכלל, ואין כזה דבר שכולם, כל עובדי הממשלה ושרי הממשלה, מפסיקים לחשוב והיועץ המשפטי חושב בשביל כולם.

ניסן סלומינסקי: כשהולכים לבית משפט, כשהולכים לבג"צ, צריכה להישמע דעה אחת.

ניסן סלומינסקי: לא שיבוא שר ויגיד את דעתו שם והיועץ, ואז נקבע.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה לא בהכרח.

ניסן סלומינסקי: אנחנו פה גם נקיים על זה דיון יום אחד, ואולי נפרק את זה, שכאילו דעתו של היועץ המשפטי היא הקובעת, למרות שהשר הרלוונטי חושב אחרת.

ניסן סלומינסקי: זה דבר שהוא אבסורד גדול.

ניסן סלומינסקי: אבל זה ודאי שלא חל על דיונים מהסוג הזה.

ניסן סלומינסקי: מה זאת אומרת?

ניסן סלומינסקי: עד כדי כך שלטון של היועצים המשפטיים?

<דן אורן: יש הנחיית יועץ כזו שמשרדי הממשלה צריכים לדבר בקול אחד.

ניסן סלומינסקי: אז אין.

ניסן סלומינסקי: שוב, אין מצב שאנחנו נאפשר שיועץ משפטי יכתיב לשר את העמדה של המשרד.

ניסן סלומינסקי: אין כזה דבר וזה לא יהיה.

ניסן סלומינסקי: היה פעם שר שאמר ליועץ המשפטי: אתה רואה את הדלת?

ניסן סלומינסקי: צא, לא רוצה לראות אותך יותר.

ניסן סלומינסקי: הוא בסוף היה גם ראש ממשלה אחר כך.

ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה חס ושלום להגיע למצב כזה.

ניסן סלומינסקי: אבל שוב לא יכול להיות דבר כזה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא צריכים להגיע לכל זה.

<נעמה מנחמי: אני לא חושבת שהמחלוקת כאן היא בין השר לבין הייעוץ המשפטי, אלא בין ייעוץ משפטי של כמה משרדים.

ניסן סלומינסקי: זה בסדר גמור, אבל אנחנו נתקדם.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נגבש את עמדתנו שלנו, ואחר כך תביאו את זה ותראו איך אנחנו נתקדם.

ניסן סלומינסקי: רונן, בנושא העקרוני שדיברתי אולי הייתי שופר של אחרים.

ניסן סלומינסקי: אין לנו הרבה זמן, ולכן אני מציע שניכנס עכשיו לנושאים עצמם.

ניסן סלומינסקי: אבל תעשה את זה קצר כי הלך לנו כבר - - -

<רונן גיל: אין שום בעיה, אעשה את זה קצר.

<רונן גיל: רונן גיל, אס"י, פעילי הקהילה האוטיסטית בישראל.

<רונן גיל: אני רוצה לחזק את דבריו של דן ולהגיד שאני לפחות רואה בעצמי אחד האנשים שיכול להגיד את אותם דברים שהוא מנוע מהם.

<רונן גיל: ובכל זאת, הרי אנחנו מכירים שתי דוגמאות של שני חוקים שאנחנו עובדים עליהם כרגע בימים אלה ממש.

<רונן גיל: אחד מהם, נעשו בו דיונים מקדמיים עם האנשים עצמם, כפי שדורש, אגב, חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות שדורש, יש דרישה כזו בחוק, שלא ייערכו ולא תתקבלנה החלטות לגבי אנשים עם מוגבלויות ללא התייעצות מקדמית איתם.

<רונן גיל: אז זה מעבר לנציבות שוויון זכויות.

ניסן סלומינסקי: תגיד להם שזה אפשרי לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו עושים את זה.

<רונן גיל: זה אפשרי, בדיוק כמו שעשינו את זה בחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, וזה אפשרי בדיוק כמו גם שעשינו את זה בדיעבד בחוק להגנת הצרכן, להבדיל אלף הבדלות.

<רונן גיל: אבל זה אפשרי, אפשר לעשות את הדברים האלה.

<רונן גיל: זה לא היה מחייב לדחות כאן את הדיון היום.

<רונן גיל: שנית, לדוגמה כדי להיכנס לדברים עצמם, לדוגמה של הדברים, כמו שאמרתי גם בדיון הקודם כאן בנושא הזה, אחת הבעיות המרכזיות עקב העובדה שפרק ד' בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות עדיין לא הורחב ועדיין לא נכתבו לו תקנות – זה כל העניין של זה בסדר להגיד כמה אנשים עם מוגבלויות ואיך וייצוג הולם ולהעסיק אנשים עם מוגבלויות, אבל לא כתוב כאן שום מילה על איך.

<רונן גיל: כשאנחנו מעסיקים אנשים עם מוגבלויות עם שכר מינימום מותאם, או בהיעדר כתב התאמות מסודר, בהיעדר משהו שיגדיר את ההתאמות שהם צריכים, ויש לי בעניין הזה ניסיון והוכחות, זה אחרת כשאנחנו מעסיקים אנשים עם כתב התאמות מסודר, עם כתב התאמה למשרה מסודר, עם לפחות התייחסות לכל הפחות לתקנות שירות הנגישות שלא בהכרח חלות כאן.

<רונן גיל: אם אנחנו לא נחיל אותן במפורש הן לא חלות.

ניסן סלומינסקי: בוא ניכנס כי אנחנו יכולים הרי להרחיב את זה מאוד ובאמת בסוף לא ייצא כלום.

ניסן סלומינסקי: כאן אנחנו מדברים על נושא מאוד ספציפי – מכרז.

ניסן סלומינסקי: מדברים על מכרז.

<רונן גיל: כן.

<רונן גיל: אבל מדברים על כמה להעסיק, לא מדברים על איך.

ניסן סלומינסקי: מדברים על מכרז, אנחנו כאן לא מדברים כרגע באיזה דירוגים יקבלו את האנשים עם מוגבלויות או דברים כאלה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מנסים לתת עדיפות במכרז ל-, ועכשיו אנחנו צריכים להגדיר למה.

ניסן סלומינסקי: יש כאן כמה אופציות: אופציה אחת, נניח ועושים מכרז על כביש 6 וניגשות שלוש החברות הגדולות במשק למכרז, ויש עדיפויות כדי להחליט מי.

ניסן סלומינסקי: אחד מהם זה ודאי המחיר שהם נותנים, אבל זו לא העדיפות היחידה.

ניסן סלומינסקי: יש כל מיני דברים כמו: גם ניסיון, אמינות.

ניסן סלומינסקי: לכל אחד מהם יש איזשהו דירוג ובסוף עושים את הסך הכול ולפי זה קובעים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים שבדירוג הזה גם ייקבע נניח כמה אנשים עם מוגבלויות החברה הזו מעסיקה.

ניסן סלומינסקי: זה דוגמה לסוג אחד של עדיפות של בעלי מוגבלויות.

ניסן סלומינסקי: כלומר, שאדם יידע שאם הוא רוצה לזכות במכרז של המדינה הוא צריך לממש את החלק השני של ההעסקה של אנשים עם מוגבלויות, שזה ייתן לו עדיפות.

<רונן גיל: שיעסיק אותם כמו שמעסיקים במע"ש.

<רונן גיל: לא עשינו בזה כלום.

ניסן סלומינסקי: רונן, אם אתה רוצה שנכניס את הנושא הזה, החוק הזה מקבל משמעות שונה לחלוטין עם סיפור אחר.

<רונן גיל: אני סך הכול מבקש להכניס התאמת נגישות לאנשים עם מוגבלות, זה כל מה שאני מבקש.

<רונן גיל: כי זה דבר אחד אם מעסיקים אותם כמו שמעסיקים אותם במע"ש, ודבר שני אם מעסיקים אותם עם התאמות.

<רונן גיל: זה עדיין להעסיק אנשים עם מוגבלויות.

ניסן סלומינסקי: אם אתה רוצה גם שייכנסו לזה ושייראו בכל חברה על איזה תקן יושבים אנשים עם מוגבלויות ועל איזה משכורת וכו', נגמר הסיפור.

ניסן סלומינסקי: לא ייצא כלום.

<רונן גיל: לא.

<רונן גיל: אני רוצה לראות איזה התאמות נתנו לו ואיך, זה הכול.

ניסן סלומינסקי: אפשרות שנייה שהיא לא סותרת אבל היא יכולה להיות היא זה שאנחנו אומרים לחברות: אוקי, אנחנו לא מסתכלים מה קורה אצלכם כרגע.

ניסן סלומינסקי: אבל אם אתם רוצים לגשת למכרז, אנחנו רוצים לדעת כתוצאה מהמכרז הזה כמה אנשים עם מוגבלויות אתם תוסיפו לפרויקט.

ניסן סלומינסקי: זה אפשרות שנייה, ויכול להיות שלזו הכוונה ויכול להיות שזה יכול להיות גם זה וגם זה.

ניסן סלומינסקי: זה לא חייב להיות סותר האחד את השני.

ניסן סלומינסקי: אלה סוג השאלות שהתחלנו לדבר בהן ואמרנו שאנחנו רוצים להתקדם.

ניסן סלומינסקי: אז מה שאני מציע, אם את יודעת לסכם.

<דפנה מאור: רק להניח את דעתו של רונן.

<דפנה מאור: מדובר בכל מקום שיש בו יחסי עבודה.

<דפנה מאור: זה לא מע"שים, וזה לא תעסוקה מוגנת.

<רונן גיל: זה עדיין לא משנה.

ניסן סלומינסקי: אני מבין למה רונן מתכוון וזה דבר חשוב מאוד.

ניסן סלומינסקי: אבל זה לא הנקודה כרגע של הצעת החוק הזו.

<רונן גיל: ואני אומר, בלי הנקודה הזו זה מתפספס.

<רונן גיל: אתם מפספסים פה את המהות.

ניסן סלומינסקי: אבל אם נוסיף את הנקודה הזו, החוק הזה יכול להימשך אולי עוד.

<רונן גיל: למה?

<רונן גיל: נוסיף התאמת נגישות – זה כל מה שאני מבקש.

ניסן סלומינסקי: זה לא התאמה, ובאיזה דרגות, ובאיזה זה?

<רונן גיל: לא, לא על זה אני מדבר.

<רונן גיל: אני מדבר על התאמת נגישות.

ניסן סלומינסקי: אז ניתן לך אחר כך להגיד ולומר.

ניסן סלומינסקי: את יודעת לסכם למה כבר הגענו בישיבה הקודמת ולמה אנחנו צריכים לתת תשובות עכשיו?

<נעמה מנחמי: כן.

<נעמה מנחמי: אפשר להגיד שבישיבה הקודמת פחות או יותר העלינו את השאלות שלגביהן ראוי לחשוב על תשובות.

<נעמה מנחמי: שאלה ראשונה שעלתה היתה מהי האכסניה המתאימה לקביעה או לחוק.

<נעמה מנחמי: האם רק החוק שמסמיך את הממשלה לקבוע תקנות?

<נעמה מנחמי: ובהקשר זה אני גם מזכירה ליושב-ראש את הצעתו, מעין הצעת פשרה, שנבקש מהממשלה להביא איזה תקנות ונצביע על החוק כבר שהתקנות אל מול עינינו כדי שנדע גם מה ההסדר הנכון.

<נעמה מנחמי: האופציה הראשונה היתה באמת כמו שמוצע כאן לעשות את התקנות.

<נעמה מנחמי: האופציה השנייה היא לעשות את זה בחקיקה ראשית.

ניסן סלומינסקי: כלומר, באופציה הראשונה לתקנות הכוונה שהממשלה תקיים דיון על כל אחד ואחד מהנושאים ותביא את ההצעה שלה ואנחנו נקבל או לא נקבל?

<נעמה מנחמי: כן, במסגרת תקנות.

ניסן סלומינסקי: אני רואה.

ניסן סלומינסקי: אבל את רואה איך קורה אם אנחנו מדברים מבחינת הממשלה.

ניסן סלומינסקי: זה לוקח זמן, אנחנו רוצים קצת לדרבן אותם.

<נעמה מנחמי: אופציה ראשונה היתה באמת תקנות.

<נעמה מנחמי: אגב, בתוך תקנות אפשר כן לבוא ולהגיד משהו בסגנון שאם עד תאריך זה וזה לא יובאו התקנות אז יחול ההסדר הבא.

<נעמה מנחמי: זה באמת כדי להימנע ממצב שבו התקנות לא מגיעות אף פעם לוועדה.

<נעמה מנחמי: יש לנו כמה תקנות כאלה שאנחנו מכירים שעדיין מחכים להן בוועדה כבר כמה שנים – זו היתה האופציה הראשונה.

<נעמה מנחמי: האופציה השנייה היא לעשות את זה בחקיקה ראשית.

<נעמה מנחמי: כלומר, לקבוע כבר בחוק חובת המכרזים את ההסדר הספציפי שמתבקש לנושא זה.

<נעמה מנחמי: האופציה השלישית היתה גם כן חקיקה ראשית, אבל לא בחוק חובת המכרזים אלא בחוק עסקאות גופים ציבוריים כפי שנעשה לגבי שכר מינימום כששם נקבע באמת ששכר המינימום יהיה מעין תנאי סף במצב כזה.

ניסן סלומינסקי: בוא נשאיר את השאלה הזו כרגע בצד ובואו נראה את השאלות עצמן, ואחר כך נראה.

<נעמה מנחמי: בסדר גמור.

<נעמה מנחמי: זו היתה השאלה הראשונה.

<נעמה מנחמי: השאלה השנייה שעלתה היתה באמת לקבוע את חובת הייצוג ההולם כתנאי סף במכרז או כתנאי שנותן עדיפות, כשאם אנחנו קובעים תנאי סף אז כדאי לצרף לתוך תנאי הסף הזה גם מצב שבו כן ניתנת ההעדפה אולי למי שנותן מעל דרישות החוק, מעל אותה חובת ייצוג הולם.

<נעמה מנחמי: שאלה נוספת ושלישית שעלתה היה נושא הסדר הפיקוח.

<נעמה מנחמי: דן אורן הסביר לנו באמת בדיון הקודם שבהרבה מדינות והסדרים שהוא מכיר יש פיקוח, ושאילולא הפיקוח הוא אינו בטוח לגבי היישום של החוק.

<דן אורן: יש גורם שמאשר שמדובר במעסיק של אנשים עם מוגבלויות.

<נעמה מנחמי: לצד אותו תנאי סף גם עלה הנושא של קבלת פטורים מחובת המכרזים בנושאים מסוימים שכנראה יהיה מאוד קשה להעסיק אנשים עם מוגבלויות.

<נעמה מנחמי: עוד שאלה שעלתה היתה השאלה מהו ייצוג הולם ומיהו אדם עם מוגבלות.

<נעמה מנחמי: האם כדאי לתת את ההעדפה הזו לכל אדם עם מוגבלות או לאנשים עם מוגבלות חמורה.

<נעמה מנחמי: זה היה נוסף שעלה.

<נעמה מנחמי: האם יש עוד משהו ששכחתי?

<נעמה מנחמי: נראה לי שאלו הדברים בגדול.

ניסן סלומינסקי: בואו נתחיל רגע מהנושא הראשון, וכל אחד שירצה יוכל להתייחס, אלא אם יש מישהו שרוצה להגיד דברים כלליים.

ניסן סלומינסקי: כרגע אני לא מדבר אם זה יהיה תקנות ואנחנו רק נאשר ונמתין לממשלה.

ניסן סלומינסקי: אני מציע, בואו נתקדם.

ניסן סלומינסקי: אחר כך בסוף נחליט אם אנחנו מסוגלים לפתור את הכול או לתת לממשלה.

ניסן סלומינסקי: הנושא הראשון זה שהיתה עדיפות או - - -

<נעמה מנחמי: תנאי סף או עדיפות.

ניסן סלומינסקי: כן.

ניסן סלומינסקי: כשהצגתי את התמונה הצגתי את זה כעדיפות, כמו שיש רשימה של עדיפויות שבגינן זוכים, וזה יהיה כעדיפות.

ניסן סלומינסקי: יש אפשרות לומר: אדוני, זה תנאי סף.

ניסן סלומינסקי: כלומר, שכל העדיפויות האחרות ייכנסו רק אחרי שבנושא הזה אתם שווים.

ניסן סלומינסקי: אבל אם נניח תהיה דוגמא כמו חברה שהיא מעסיקה מעט אנשים עם מוגבלויות – אני אומר מעט והרבה כי אנחנו עוד לא יודעים את הזהו – וחברה אחרת שמעסיקה יותר, אז זו שמעסיקה יותר זכתה, נקודה.

ניסן סלומינסקי: לא מסתכלים כאילו על ההמשך, מה המחיר.

ניסן סלומינסקי: או הפוך, להגיד: אתם מעסיקים מעט ולכן נפסלתם, לא חשוב שהמחיר שלכם הוא הכי טוב וגם האמינות שזה הדבר הכי חריף שאפשר, או להגיד שזה עדיפויות.

ניסן סלומינסקי: בואו נתייחס לנושא הזה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, אני חושב שזו שאלה שהיא יותר משפטית.

ניסן סלומינסקי: לא, לא משפטית.

ניסן סלומינסקי: היא שאלה עקרונית, הכי עקרונית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מהותית ביותר.

ניסן סלומינסקי: מהותית ביותר, זה לא משפטית.

ניסן סלומינסקי: אנחנו צריכים להחליט מה אנחנו רוצים ולפי זה המשפטנים יכינו.

<דן אורן: יש לזה היבטים משפטיים.

ניסן סלומינסקי: היבטים משפטיים תמיד יש.

<דן אורן: מובהקים.

איציק שמולי: אסביר למה התכוונתי.

איציק שמולי: לדעתי, ברגע שאתה אומר את המילה "העדפה", העדפה יכולה להיות בספקטרום מסוים שבקצה אחד שלו יש מינימום של משקל שאתה יכול לתת במכרז – למשל, חמש נקודות – ובמקסימום של ההעדפה אתה יכול גם לקבוע תנאי סף.

איציק שמולי: הבעיה היא שאם אתה כותב בחקיקה רק תנאי סף, אז מה שעלול לקרות זה שאם ממשלה רוצה לבוא ולהגיד: אני רוצה לתת 20% עדיפות, היא לא יכולה.

איציק שמולי: אתה כובל לה את הידיים.

איציק שמולי: ואז יש בעיה כי אז המשמעות היא שהממשלה לא תנצל את הסמכות שלה.

ניסן סלומינסקי: לא שהיא לא תנצל.

ניסן סלומינסקי: המשמעות יכולה להיות שחברה נניח תעסיק לצורך המכרז על כביש 6 עוד עשרים אנשים עם מוגבלויות כשהיא כבר יודעת מה קורה אצל החברות האחרות שיש להם הרבה פחות - הרי זה דבר שאפשר – ואז היא יכול להציע עלות פי 2 יותר, והיא זכתה במכרז.

ניסן סלומינסקי: זה דבר שלא יעבור באף מקום.

ניסן סלומינסקי: לכן אני אומר, קשה לומר שבסוג כזה של מכרזים זה יכול להיות תנאי סף.

ניסן סלומינסקי: כלומר, קשה מאוד לעשות את זה כי אחרת נפלנו.

נורית קורן: תנאי סף זה קצת בעייתי.

ניסן סלומינסקי: כן, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: קודם כל, בנושא הזה צריך להפריד בין אם הוא מעסיק היום או שהוא יעסיק אחרי שיזכה במכרזים.

ניסן סלומינסקי: אמת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז זה לא המצב – זה אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שניים, אם הוא מתחייב להעסיק בתקופה שבפרויקט הזה, מה ההתניה שלנו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מעלה שאלות לדיון.

ניסן סלומינסקי: כן, זה השאלה הבאה שרצינו לשאול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם ההעסקה הזו מסתיימת בזה שהפרויקט הזה מסתיים או שיש לו התחייבות גם מעבר לתקופה של הפרויקט הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלו שאלות שצריך לדון בהן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי כל עוד שהוא לא זכה בפרויקט לא אשאל אותו: כמה אתה מעסיק?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי יכול להיות שאולי הוא לא היה צריך להעסיק אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנקודה השנייה היא לפי סוגי המכרז.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא כל מכרז אתה יכול לחייב אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לדעתי, זה לא חייב להיות תנאי סף, אלא בתוך המכרז עצמו, כשמפרסמים אותו, אפשר לבוא ולרשום סעיף: מי שמעסיק כך וכך יקבל עדיפות באחוזים או בנקודות מסוימות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפי זה אפשר להתקדם, כי אחרת אנחנו לא יכולים לבוא ולומר: תשמע, זה חברה שלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: דיברת על כביש 6.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז יש לי פרויקט גדול אז שווה להעסיק עשרים עובדים ולמשך שנה לשלם להם את המשכורות ולזכות במכרז אפילו אם הם לא עובדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז אני אקבל את הפרויקט וזה יהיה שווה לי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו צריכים למצוא את האיזון בין המכרז עצמו, בין תנאי הסף, בין העדיפות, ובין אם הוא מעסיק וכמה הוא ימשיך להעסיק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בינתיים לא נקטתי עמדה, אבל העליתי את הנקודות לדיון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לסעיף הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם אתה רוצה שאתייחס לעוד סעיפים?

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: נלך אחד אחד ונסכם כדי שנתקדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לגבי החבר שדיבר על ההנגשה - - -

ניסן סלומינסקי: רונן – ד"ר.

ניסן סלומינסקי: הוא לא רוצה שיידעו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סליחה שלא הכרתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל כבודך במקומך שם.

<רונן גיל: הכול בסדר.

ניסן סלומינסקי: הוא בן בית אצלנו, הוא במשפחה.

ניסן סלומינסקי: הוא בצוות שלנו, הוא נמצא פה בבניין הזה הרבה יותר מהרבה חברי כנסת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לגבי ההנגשה - אנחנו יכולים להוסיף שמי שמתחייב במספר מסוים של עובדים הוא יתחייב שתהיה להם הנגשה.

ניסן סלומינסקי: סלח לי, אתה רצית לדבר קודם.

<יוסי אוחנה: אני מאוד רוצה ברשותו של אדוני, ואני מתנצל על ההתפרצות.

ניסן סלומינסקי: אני ארצה שתשמע.

ניסן סלומינסקי: אם אתה חוזר, זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: אם אתה הולך אז היינו שמחים שתישאר.

<יוסי אוחנה: אם אדוני ירשה לי, אני עו"ד אוחנה, נציג מרכז השלטון המקומי.

<יוסי אוחנה: יש לי דיון נוסף ואני צריך לחזור לוועדה הזו לדיון הבא, ובגלל זה אני - - -.

<יוסי אוחנה: אני לבד.

ניסן סלומינסקי: תחליט איך שאתה רוצה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אנחנו מדברים על התנאים, הכיוון והגישה שלי הוא להכניס את התנאים בתוך הפרסום של המכרז ולפי סוג המכרז.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אם דיברת על כביש 6 – בעלי המוגבלויות לא ילכו לסלול את הכביש, הם יעבדו בפקידות, ואז יש סבירות לכמה עובדים אפשר להכניס לשם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש מקומות אחרים שזה היי טק ואז אפשר גם אחרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה תלוי במכרז ואז ההנגשה תהיה מי שמתחייב לעשרים עובדים לדוגמה שהעלית, אז הוא מתחייב גם שההנגשה שלהם תהיה מתאימה כדי שיוכלו ללכת לעבודה.

ניסן סלומינסקי: להסתכל על העתיד ולא מה בפועל קורה בחברה, מאה אחוז.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו דעתי, וגם להתנות כמה אחרי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא רוצה שבסיום הפרויקט הזה: תודה רבה, אתה היית אמצעי, היית כלי עבודה שלי להיכנס למכרז הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סיימנו איתך, זורקים אותך החוצה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם את זה צריך לקחת בחשבון.

ענת ברקו: אני מאוד מקבלת את הדברים שנאמרו כאן על ידי חברי.

ענת ברקו: אכן הקטע של תנאי סף ושימוש במכרז כדי אולי להעלות מחירים כתוצאה מזה שהם השתמשו בהעסקת אנשים עם מוגבלויות רק כדי להשיג מכרזים, צריך להימנע ממנו ולבדוק איך אנחנו באמת לא מגיעים לפינה הזו, אלא רק לאחר קבלת המכרז, אופי העבודה, מה העיסוק, לדבר על ייצוג הולם כשאנחנו חייבים לקחת בחשבון שמדובר גם על שיפור תדמית.

ענת ברקו: אנחנו רואים מה העסקה של אנשים עם מוגבלויות עושה, למשל, לחברת החשמל.

ענת ברקו: באמת המון המון גופים שדווקא הנישה הזו נותנת את הפנים האנושיות של אותה חברה, של אותו גוף.

ענת ברקו: לכן, צריך להגיד: אוקי, אתם נותנים?

ענת ברקו: אנחנו מתגמלים אתכם, אבל גם יש כאן מבחינת הקידום ופני החברה ערך מוסף שהוא עצום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בגוף המכרז עצמו צריך לרשום גם סנקציה במידה ואתה מתחייב ואתה לא עומד בתנאים האלה.

ניסן סלומינסקי: זה ודאי.

ניסן סלומינסקי: אני בכוונה זרקתי את הדיון לנושא כביש 6.

ניסן סלומינסקי: אבל ישנו המקרה הפשוט יותר.

ניסן סלומינסקי: נניח כנסת ישראל מפרסמת מכרז ונניח שהיא צריכה לקבל עשרה עובדים בכל מיני תחומים.

ניסן סלומינסקי: ברגע שקובעים פה נניח חובת ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלויות, ונניח סתם שייקבע 5%.

ניסן סלומינסקי: מנכ"ל הכנסת צריך לעשות חשבון אם הוא הגיע לזה או לא.

ניסן סלומינסקי: נניח שהוא לא הגיע, אם כי הכנסת כן עושה את זה, ויפה.

ניסן סלומינסקי: אבל נניח שהוא רואה שהוא עוד לא הגיע, אז הוא יודע שבמכרז הזה מתוך העשרה הוא יהיה חייב לקבל נניח שניים או שלושה - שוב, כמובן בהתאם לזה שיש אפשרות שהם יענו לתפקידים שמדובר – כדי להגיע למכסה שמדובר עליה.

ניסן סלומינסקי: זה סוג שונה לגמרי ממה שדיברנו קודם, אבל גם הוא נכנס בתוך הדבר הזה.

ניסן סלומינסקי: כן, בבקשה.

<יוסי אוחנה: צהריים טובים, עו"ד יוסי אוחנה, המרכז לשלטון המקומי.

<יוסי אוחנה: ראשית, אני מתנצל על הדחיפות.

<יוסי אוחנה: שנית, אני מודה לך שאפשרת לי להשמיע את הדברים כבר כעת.

<יוסי אוחנה: אנחנו ברמת העיקרון לא יכולים להתנגד להצעת החוק הזו.

<יוסי אוחנה: ברם הוועדה צריכה להביא בחשבון שיש מצב של מגוון רחב של הצעות חוק וחוקים שלמעשה מאיינים את ועדת המכרזים, לוקחים את הסוברניות מהם.

<יוסי אוחנה: אם אנחנו קובעים בתקנות ובחוק תנאים מסוימים על העדפות של העסקת אנשים – דוגמה אחרונה שאדוני נתן - ובחוקים אחרים מבקשים מאתנו להעסיק אנשים ממוצא אחר וכן הלאה, וכן הלאה, ועדת מכרזים, בסופו של דבר, לא תהיה סוברנית לקבל החלטה עצמאית משלה.

<יוסי אוחנה: היא תהיה כפופה רק לחוקים הללו.

<יוסי אוחנה: אני מתנצל, אני חייב להגיע לוועדה נוספת ולחזור לוועדה הזו.

איציק שמולי: אבל סליחה, רגע.

איציק שמולי: לא קראת את החוק כי החוק מתיר לוועדה לשקול להעמיד קריטריון כזה.

איציק שמולי: הוא לא מחייב אותה.

איציק שמולי: זאת אומרת, שאף אחד לא לוקח את הסוברניות מהוועדה.

<יוסי אוחנה: נכון, ובהתאם לכך הצעת החוק גם אומרת שאם יש לתפקיד מסוים שני אנשים בעלי כישורים דומים ואחד הוא בעל מוגבלות אז העדיפות היא לבעל המוגבלות.

איציק שמולי: זה לא מה שהצעת החוק אומרת.

איציק שמולי: אני מציע שתקרא את הצעת החוק ואיפה זה יושב בחוק הכללי.

<יוסי אוחנה: ראשית, אני מקבל את ההערה.

<יוסי אוחנה: זה נוסח של הצעת החוק שקיבלנו אמש.

<יוסי אוחנה: אני מצטער, אדוני.

<יוסי אוחנה: אני חייב לעזוב, לגשת לוועדה נוספת ולחזור לפה לדיון הבא להצהרות של הבכירים.

<יוסי אוחנה: תודה.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז.

ניסן סלומינסקי: נשמע לרגע את צד הממלכה.

<דן אורן: אני מבין שדנים שאלה שאלה, נכון?

ניסן סלומינסקי: כן.

<דן אורן: בשאלה המהותית ביותר של העדפה או תנאי סף אני חייב לציין בהמשך למה שאמרתי קודם שזה דיון שלא מוצה בתוך הממשלה.

<דן אורן: כלומר, הצעת החוק שהובאה בפני הממשלה היתה הצעת חוק של העדפה.

<דן אורן: אנחנו מכירים היטב את הליכי החקיקה ושהצעות החוק מתפתחות ומשתנות מן הקצה אל הקצה, ואם יש תמיכה ממשלתית היא מותנית בתיאום עם הממשלה.

<דן אורן: מבחינת אותו תיאום והסכמה כפי שאומר חברי, ומבחינה זו הדיון בתוך הממשלה לא מוצה כאשר יש בתוך הממשלה עמדות שמעדיפות הסדר של העדפה, ויש בהחלט עמדות, כולל של נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות - מבחינת השקיפות אני יכול להגיד שזו העמדה המקצועית שלי – שאומרים שזה חייב להיות תנאי סף.

<דן אורן: צריך להבין.

<דן אורן: קודם כל, בהסדר למוביל לעניין של הזיקה בין המכרז לבין העסקה של קבוצות מופלות, ההסדר האמריקאי הוא תנאי סף.

<דן אורן: אז השאלה היא איך מתמודדים עם אותם מצבים שהביאו לכאן שלא תמיד לגבי אותו מכרז, לגבי אותו מעסיק, ניתן יהיה להעסיק אנשים עם מוגבלות.

<דן אורן: ואם עושים את זה, זה רק כדי לזכות במכרז וזה לא משהו אמיתי.

<דן אורן: קודם כל, צריך לפתוח מאמר מוסגר שהרבה פעמים מתוך לא לשמה בא לשמה.

<דן אורן: כלומר, אם אותו מעסיק כדי לזכות במכרז יעשה את זה, יכול להיות שהאנשים האלה או חלקם יישארו אצלו אחרי.

<דן אורן: בוודאי כך או אחרת ישנם מצבים, כולם יסכימו, שבהם לא ניתן להעסיק אנשים עם מוגבלויות, לא ניתן למצוא אנשים עם מוגבלויות שהם מתאימים לאותם תפקידים, וזה נכון לגבי כמה סקטורים, בעצם כל הסקטורים באוכלוסייה.

<דן אורן: לכן, אם עושים תנאי סף צריך שתהיה אפשרות גם מראש וגם באופן פרטני לפטור בהתקשרויות מסוימות כאשר אז היתרון הוא גמישות ונוקשות ביחד.

<דן אורן: כי החיסרון – זה חשוב שהוועדה תדע – אנחנו יודעים מהניסיון של העדפת תוצרת הארץ, וזה אמרו לי אנשי משרד האוצר, שהרבה פעמים זה לא עובד.

<דן אורן: כי אם זה רק הסדר של העדפה אז אותו מתקשר לא חייב להעסיק אנשים עם מוגבלות.

<דן אורן: הרבה פעמים זה יותר קל להתקשר עם מישהו שהוא לא מעסיק אנשים עם מוגבלות, ויש לו יתרונות אחרים, כך הצעת החוק הזאת תישאר אות מתה.

<דן אורן: שוב, אני מדגיש שבהסדר המוביל בעולם, כפוף לכל מיני פטורים, זה תנאי סף.

איציק שמולי: אני אמרתי את עמדתי, אבל אני לחלוטין פתוח.

איציק שמולי: אני רק רוצה שתצליחו לשכנע אותנו בסופו של דבר.

איציק שמולי: אם החוק - המסגרת הכללית שלו זה מתן אפשרות לממשלה להשתמש בזה, אבל הממשלה יודעת שהיא יכולה להשתמש בזה רק במכרזים שהיא אומרת: מבחינתי, זה תנאי סף.

איציק שמולי: אז לפי ההיגיון שלי זה אומר שהממשלה תשתמש בכלי הזה פחות, היא לא תשתמש בכלי הזה יותר.

ניסן סלומינסקי: לא רק זה.

ניסן סלומינסקי: אם זה תנאי סף זה יכול ליצור מבוכה גדולה מאוד אם מדובר על מכרזים שהסוג שאמרתי.

ניסן סלומינסקי: נעמי ממשרד הכלכלה, בבקשה.

<נעמי היימין רייש: אני מהסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים במשרד הכלכלה.

<נעמי היימין רייש: הצורך בלתת את הדעת לקבוצות, למגזרים שונים של עסקים, הוא גם כשאנחנו מדברים על העדפה.

<נעמי היימין רייש: לעסק קטן יש מגבלה יותר משמעותית בלהעסיק אנשים בעלי מוגבלויות מאשר לעסק גדול.

ניסן סלומינסקי: זה חל רק מעל 20 עובדים, נדמה לי?

<קריאות: 25.

ניסן סלומינסקי: 25, כן.

<נעמי היימין רייש: כאשר מתמודדים במכרז עסק גדול מול עסק קטן, האחד עומד בתנאים של העסקת בעלי מוגבלויות - - -

<רונן גיל: אני מאוד מבקש, אנשים עם מוגבלויות.

<רונן גיל: לא בעלי מוגבלויות.

ניסן סלומינסקי: כשרונן נמצא פה אני מבקש להקפיד.

נורית קורן: אנשים עם מוגבלות.

נורית קורן: צריך ללמוד לאט לאט, גם אנחנו עושים את זה.

<נעמי היימין רייש: אני לא מודעת לסמנטיקה, מתנצלת.

איציק שמולי: יקירה, אבל את יודעת שמראש הסיכוי של בעל עסק קטן לזכות במכרז מול בעל עסק גדול הוא ממילא לא קיים.

איציק שמולי: בוא נבדוק סטטיסטית.

ניסן סלומינסקי: לא, לא – חס ושלום.

ניסן סלומינסקי: אל תגיד את זה, לא בחדר הזה.

ניסן סלומינסקי: אני לא מדבר על כביש 6.

ניסן סלומינסקי: נתתי דוגמה של כביש 6.

ניסן סלומינסקי: אנחנו במפורש, ועשינו בקדנציה הקודמת והעברנו הצעת חוק גדולה מאוד ועוצמתית מאוד שלמעשה באה לפרק ולא לאפשר לגופים הגדולים שהם כמעט תמיד זוכים – לפרק את זה ולאפשר דווקא לגופים הקטנים, אולי אפילו קטנים יותר, להתארגן לפעמים ביחד ולגשת למכרזים.

ניסן סלומינסקי: אבל זה בגדול – מה שעשינו עם חוק הריכוזיות.

ניסן סלומינסקי: אבל מה שהיא אומרת – אנחנו בהחלט רוצים לעזור לעסקים הקטנים שהם הרבה פעמים עסקים משפחתיים, אבל עסקים שהם מהווים את הרוב הגדול במדינת ישראל.

ניסן סלומינסקי: יש לי גם את הכמויות, אבל לא חשוב.

ניסן סלומינסקי: זה גם מבחינת העסקה של האנשים וגם מבחינת המספרים.

ניסן סלומינסקי: בוודאי שאנחנו רוצים לעזור להם לזכות במכרזים.

ניסן סלומינסקי: לא יעלה על הדעת שלא.

ניסן סלומינסקי: היא מעלה נקודה נכונה.

ניסן סלומינסקי: מאחר ועסק גדול, נניח מעל 25, מחויב, והוא מעסיק נניח אנשים עם מוגבלויות, עסק קטן לא מחויב והוא גם לפעמים לא יכול.

ניסן סלומינסקי: ואז אם אנחנו שמים את זה כתנאי סף, למעשה הרגנו את כל העסקים הקטנים במדינה.

<נעמי היימין רייש: אבל גם כשאתה עושה העדפה.

ניסן סלומינסקי: רק שניה.

ניסן סלומינסקי: לעומת זאת, יכול שבהעדפה זה יצריך אולי את העסק הקטן לעשות מאמץ אולי טיפה יותר גדול, אבל לפחות לא הרגנו אותה, מה שנקרא.

ניסן סלומינסקי: אבל אין הכי נמי, צריכים לשקול ויכול להיות.

ניסן סלומינסקי: לכן אני אומר, זה נורא מסובך.

<נעמי היימין רייש: יחד עם כל שאר המאמצים שהוא צריך לעשות כדי לזכות במכרז, אז לפעמים זה כן שקול להרגנו אותו.

ניסן סלומינסקי: את צודקת, אני מעלה נקודה מאוד נכונה.

ניסן סלומינסקי: רק שניה.

ניסן סלומינסקי: בצלאל, את החוק שלך נתחיל טיפה יותר מאחור.

בצלאל סמוטריץ': אתה לא מרשה לי להיות קודם?

בצלאל סמוטריץ': אני מקשיב.

ניסן סלומינסקי: לא, ההיפך.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה שתשתתף בדיון הזה כי אומרים שיכול להיות שנעשה את החוק שלך ביותר זריזות.

ניסן סלומינסקי: פה אנחנו דנים עם אנשים עם מוגבלויות.

בצלאל סמוטריץ': אני חתום גם על החוק הזה שאתה מקדם.

בצלאל סמוטריץ': הוא חשוב וטוב.

ניסן סלומינסקי: לא שאלתי, רק הודעתי לך שנתחיל טיפה יותר מאוחר.

<נעמי היימין רייש: יש הוראת תכ"ם שמדברת על הנגשת מכרזים ממשלתיים לעסקים קטנים.

<נעמי היימין רייש: במסגרת הזו בסוכנות אנחנו עושים סקירה של כל המכרזים הממשלתיים שיוצאים, ואנחנו רואים שם מצבים שבהם כן קיימים חסמים כאלו ואחרים, בין אם זה בתנאי סף, בין אם זה בניקוד האיכותי.

<נעמי היימין רייש: זאת אומרת, כבר היום קיימים חסמים שמקשים על עסקים להתמודד במכרזים.

<נעמי היימין רייש: כשאנחנו מוסיפים עוד תנאי של העדפה זה מצטרף לדברים אחרים שבהם לעסק הגדול יש יתרונות.

<נעמי היימין רייש: לכן, בפועל זה לא כל כך פשוט שההעדפה - אפשר להתגבר עליה תמיד.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: מי כבודו?

<דורון קמפלר: דורון קמפלר, ראש אגף עבודה בהתאחדות התעשיינים בשם נשיאות הארגונים העסקיים.

<דורון קמפלר: מילה אחת רק כדי להוסיף עוד פריט מידע לדיון.

<דורון קמפלר: אנחנו מחויבים היום.

<דורון קמפלר: כל העסקים שנמצאים תחת החוק מחויבים להעסקת אנשים עם מוגבלויות.

<דורון קמפלר: זה גם בחוק וגם בהסכם קיבוצי שקיים.

<דורון קמפלר: אלא מאי?

<דורון קמפלר: שם מצוין במפורש שזה best effort.

<דורון קמפלר: זאת אומרת, קשה מאוד יהיה לבוא ולהגיד עכשיו למישהו שעשה את ה-best effort , וזה כל מה שניתן לעשות, וזו לשון החוק: אבל אם אין לך 20 אז אתה לא בעסק.

<נעמה מנחמי: אבל אז עמדת מבחינתך בחובת הייצוג ההולם.

<דורון קמפלר: העמדה בחוק היא ה-best effort.

<נעמה מנחמי: נכון.

<דן אורן: סליחה שאני מתפרץ, אבל זה מאוד רלוונטי.

<דן אורן: זה מחדד את הצורך בגורם של אכיפה שיכול לעמוד על כך שמעסיק מסוים עשה את ה-best efforts האלה.

<דן אורן: זה נכון, אי-אפשר יהיה - - -

ניסן סלומינסקי: אז זה לא יוכל להיות קריטריון שיפעל נגדו.

<דן אורן: לא, הפוך.

<דן אורן: הוא יכול לתת את האישור של ה-go / no go.

<דן אורן: כשמדובר במעסיק הוא צריך לתת כמה סוגים של אישורים.

<דן אורן: הוא צריך לתת אישור שאו שהוא מעסיק או שהוא נוקט את כל האמצעים כדי להעסיק.

ניסן סלומינסקי: עוד פעם, אבל אני מדבר על מה שנעמי העלתה והיא העלתה נכון.

ניסן סלומינסקי: יש עסק שמעסיק - - -

<דן אורן: לא, אבל מה שהאדון מעלה זה משהו אחר.

<דן אורן: הוא אומר שצריך לתת מקום ולהכיר במעסיק שעושה את כל המאמצים, את כל ה-best efforts האלה, וזה מתאפשר אך ורק אם יש גורם שהוא אוכף את זה.

איציק שמולי: למה צריך - - - ?

<דן אורן: למה?

<דן אורן: בגלל שאותו משרד ממשלתי לא יבדוק את זה, אותה רשות מקומית לא יבדוק את זה.

<דן אורן: הוא צריך לקבל אישור של ה-go / no go.

איציק שמולי: למה בחוק של הייצוג ההולם אנחנו מודדים על תוצאה ולא על efforts?

<דן אורן: לא.

<דן אורן: אנחנו מודדים על efforts.

<דן אורן: זה מה שכתוב פה, מה שכתוב בסעיף 9.

<דן אורן: זה פעולות.

<דן אורן: כך כתוב בהסכם הקיבוצי וגם בצו ההרחבה.

<ירון גולן: אדוני, אני רק אחדד שמה שדן אומר הוא לא מוסכם בתוך הממשלה.

<ירון גולן: הוא לא מוסכם.

<ירון גולן: חשוב לי להדגיש.

<ירון גולן: הוא נתן הקדמה מאוד גדולה, אבל מה שהוא אמר עכשיו לא מוסכם.

<ירון גולן: זאת אומרת, אנחנו לא רואים, לא מסכימים לזה.

<ירון גולן: אני רוצה להדגיש את זה.

ניסן סלומינסקי: נניח ואנשים מגיעים ומתמודדים למכרז ואנחנו רוצים לדעת מה הם עשו עד היום בנושא, אז כאילו כל אחד צריך להציג אם הוא ענה, קודם כל, על דרישות החוק בהעסקת אנשים עם מוגבלויות ולפי זה.

ניסן סלומינסקי: אני לא מדבר כרגע על ההתחייבות לעתיד, אני מדבר על העבר.

ניסן סלומינסקי: אתה בא ואומר שצריך מישהו שיבדוק ובאמת יגיד לנו מה קרה שם על אמת.

ניסן סלומינסקי: זה מה שאתה אומר?

<דן אורן: כן.

ניסן סלומינסקי: אני לוקח מקרה של חברה אחת אז אפשר לבדוק.

ניסן סלומינסקי: אבל באותו חודש יש איזה 300 מכרזים וזה לא פשוט, אז צריכים לעשות.

ניסן סלומינסקי: אוקי, הבנו.

<דפנה מאור: שמי דפנה מאור ואני ממשרד הכלכלה, מנהלת המטה לשילוב אנשים עם מוגבלות.

<דפנה מאור: אני רוצה לומר שני דברים: האחד מתייחס ל-best efforts שדובר בו קודם.

<דפנה מאור: הוא לא חלק מצו ההרחבה, ראוי להדגיש.

<דפנה מאור: כרגע צו ההרחבה לא מדבר על best efforts.

<דפנה מאור: זה איזשהו הסכם שנעשה אכן בין ההסתדרות לנשיאות הארגונים הכלכליים, אבל לא מעבר לזה.

<דפנה מאור: לכן, צריך לקחת גם את זה בחשבון.

<דפנה מאור: כשאנחנו מדברים על עסקים שמעסיקים אנשים עם מוגבלות חסר פה נושא מאוד מהותי.

<דפנה מאור: יש גופים שהם מתמחים בהעסקת אנשים עם מוגבלות.

<דפנה מאור: אם אנחנו לא נאפשר להם - אתמול פגשנו כמה גופים כאלה, שרון ואני - אם האנשים הללו לא יוכלו, ואני לא מדברת על מע"שים, אני מדברת על מי שמעסיק ביחסי עבודה לגמרי הוגנים, הם מתקשים מאוד לגשת למכרזים בגלל הרבה מאוד בעיות שקשורות בערבויות, בניסיון, בשנות ותק.

<דפנה מאור: זאת אומרת, אם אנחנו כבר עושים מהלך כל כך יפה ונכון צריך גם לתת מענה לסוגיות הללו בהקשר הזה.

<שרון רוטשילד: שמי שרון רוטשילד, ואני ממשרד הבריאות.

<שרון רוטשילד: אני אחראית על תחום התעסוקה בבריאות הנפש, ואני רוצה להצטרף לדפנה ולהגיד שמבחינתנו זו הצעת חוק מאוד משמעותית כי זה כן יכולה להיות איזושהי פלטפורמה ואיזושהי הזדמנות לאט לאט לפרק את הסביבות הסגרגטיביות ובאמת לאפשר לארגונים שמתמחים בנושא של העסקת אנשים עם מוגבלות להשתלב בשוק העבודה הנורמטיבי שכיום זה באמת חסום בפניהם כי הם לא עומדים בתנאי סף של מכרזים.

<שרון רוטשילד: ככה ככל שיהיו סביבות שיאפשרו באמת העסקה מרוכזת זה באמת יאפשר לנו לאט לאט לצאת מהמע"שים ומכל מיני סביבות מוגנות ובאמת לפתח פלטפורמות חדשות של תעסוקה נורמטיבית.

<ערן טמיר: שלום, לי קוראים ערן טמיר ואני מנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, משרד המשפטים.

<ערן טמיר: בנושא הזה יש גם מחלוקות בתוך הממשלה, אבל יש גם דברים שצריך להבהיר אותם, וחשוב לי שזה יהיה ברור.

<ערן טמיר: לדעתנו, צריך להתייחס לזה בשתי רמות שונות, ותיכף אסביר למה אני מתכוון.

<ערן טמיר: כשאנחנו מדברים גם על ההסכם הקיבוצי וגם על צו ההרחבה, שניהם מתייחסים לחובה שמופיעה בסעיף 9 לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, ותסלחו לי על השפה המשפטית הגסה.

<ערן טמיר: הסעיף הזה בהחלט קובע את מה שהוגדר פה כ-best effort, או הרעיון של: אם אין לך את הייצוג ההולם אז אתה צריך לפעול כדי לקדם את הייצוג ההולם.

<ערן טמיר: זה לא שהוא אומר שאתה חייב לעמוד בקווטה המספרית הזו, אחרת אתה מפר את החוק.

<ערן טמיר: מבחינה משפטית אני מאוד בספק אם אפשר להתווכח על זה, אבל זאת בכל מקרה עמדתנו.

<ערן טמיר: לכן, אני מבקש לדון פה בשתי רמות שונות: רמה אחת שזה כן צריך להיות כתנאי סף.

<ערן טמיר: דרך אגב, זה גם מופיע ככה כהמלצה בוועדת לרון כמו שאני ראיתי שמצוטט בדברי ההסבר של הצעות החוק.

<ערן טמיר: כתנאי סף – עמידה בחוק, שזה לא אומר שאתה חייב שיהיה לך את המספר, אלא זה אומר שאתה צריך לפעול כדי שיהיה לך את המספר.

<ערן טמיר: אתה צריך לבדוק את עצמך, אתה צריך לבנות תוכנית, אתה צריך לפנות באופן יזום.

<ערן טמיר: אבל אתה לא חייב לעמוד במספר.

<ערן טמיר: זה צריך להיות תנאי סף כי זה החוק.

<ערן טמיר: לא הגיוני שעמידה בחוק לא תהיה תנאי סף.

<ערן טמיר: עמידה בחוק לא יכולה להיות משהו שרק נותן ניקוד.

<ערן טמיר: מי שלא עושה את זה מפר את החוק – אז זה שלב א'.

<ערן טמיר: אם רוצים לשפר, וזה מאוד מומלץ מבחינתנו, לשפר ולתת ניקוד למי שעומד בזה - - -

ניסן סלומינסקי: אתה רוצה להגיד לי שהיום כל עסק או משהו שלא עונה נניח על הדבר הזה לא יכול ללכת לשום מכרז של המדינה?

<דן אורן: לא.

<דן אורן: הוא מפר את הנורמה שהוא מדבר של - - -

ניסן סלומינסקי: ואז הוא לא יכול לגעת בשום מכרז של המדינה?

<דן אורן: לא, לא.

<ערן טמיר: הוא יכול גם לרמות, הוא יכול גם להעלים מס הכנסה.

ניסן סלומינסקי: לא לרמות, לא להעלים.

ניסן סלומינסקי: הוא לא מעלים.

ניסן סלומינסקי: נניח ועסק יש בו 200 עובדים והוא רוצה לגשת לכביש 6 שהמדינה עושה.

ניסן סלומינסקי: לפי כמות העובדים שלו הוא נניח צריך להעסיק שישה אנשים עם מוגבלויות ונניח שיש לו רק ארבעה.

ניסן סלומינסקי: הוא אוטומטית פסול מלגשת למכרז?

<ערן טמיר: לא.

<ערן טמיר: אם הוא מקיים את ההוראה של ה-best efforts שגם מפורטת - - -

ניסן סלומינסקי: מה פירוש?

<דן אורן: לא, לא.

<דן אורן: ערן, סליחה.

<דן אורן: אני חושב שהשאלה היא אחרת.

ניסן סלומינסקי: תן לו לענות, שניה.

<דן אורן: האם בלי שיש חקיקה מיוחדת יש זיקה בין המכרז לבין הוראות חוק כלשהן?

<דן אורן: התשובה היא שרק אם מי שעושה את המכרז מבחינה משפטית רואה איזושהי הפרת חוק מאוד ברורה, בהיבט הזה - - - אבל ערן אומר משהו אחר.

<דן אורן: הוא אומר אם - - -

ניסן סלומינסקי: דן, תן לי לשמוע ממנו.

<דן אורן: אני חושב ששמענו את זה מפי אחרים.

<דן אורן: הטיעון הוא - - -

ניסן סלומינסקי: דן, שניה.

ניסן סלומינסקי: אתה דיברת, אני רוצה לשמוע אותו.

<ערן טמיר: אני נותן כבוד.

<ערן טמיר: אם דן רוצה לסיים את המשפט - - -

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: תאמין לי, אני מכיר את דן והוא נצרך פה מאוד.

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה לשמוע עכשיו את דעתך.

ניסן סלומינסקי: מה שאתה מסביר מבחינה משפטית, אם לחברה מסוימת יש במקום רק ארבעה או חמישה אנשים עם מוגבלויות במקום שישה, ויש מכרז על כביש 6.

ניסן סלומינסקי: החברה הזו פסולה מלגשת?

<ערן טמיר: התשובה היא לא בהכרח.

ניסן סלומינסקי: אז מה כן?

<ערן טמיר: כדי שאתה תעמוד בדרישה של סעיף 9 בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות שזאת דרישת חובה, אתה צריך לעשות שני דברים לפחות: דבר אחד, לבדוק את עצמך ולמדוד.

<ערן טמיר: אם לא מדדת אז בוודאי שאתה מפר את החוק.

ניסן סלומינסקי: עזוב, אני רק נותן לך דוגמא.

<ערן טמיר: אז אני אומר לך.

<ערן טמיר: אם אותה חברה בדקה קודם כל ומצאה שיש לה ארבעה או חמישה – דרך אגב, לפי מחקרים שעשינו כנראה שהיא עומדת בשישה ואפילו יותר, אבל נעזוב את זה עכשיו – אם היא קודם כל בדקה ומצאה שיש לה ארבעה-חמישה, מה שהיא צריכה לעשות זה להעלות לדירקטוריון את המצב ולהגיד: אנחנו צריכים לבנות תוכנית פעולה לקידום העסקה של אנשים עם מוגבלות לפחות לעוד שני אנשים.

<ערן טמיר: אם הם הכינו תוכנית כזו, מבחינת החוק זה בסדר.

<ערן טמיר: זה מספק.

<ערן טמיר: אם הם לא בדקו בכלל את המספר ואם בדקו את המספר וראו שהם לא עומדים ואמרו: עזוב אותי, אני לא מתעסק בזה - כן, הם מפרים את החוק.

ניסן סלומינסקי: ואז הם לא יכולים לגשת למכרז?

<ערן טמיר: אני אומר כן.

<ערן טמיר: הם גם לא יכולים לגשת למכרז.

<ערן טמיר: אני מציע שהם לא יוכלו לגשת למכרז.

<ערן טמיר: אבל אתה צריך להבין - - -

<חנן ארליך: חנן ארליך, משרד המשפטים.

<חנן ארליך: יש חובה חוקית על גוף, כמו שיש הרבה חובות חוקיות אחרות על כלל הגופים, שהוא צריך לעמוד בהן מכוח הדין.

<חנן ארליך: צריך להבדיל בין זה לבין המכרז.

<חנן ארליך: אם זה כלול במכרז, למשל, כתוב שם אפילו אמירה: המציע עומד בכל דרישות הדין החלות עליו, אפילו אמירה כזו והיא כתנאי, אז ברגע הזה אם הוא לא עמד בדין אז הוא לא יוכל לגשת למכרז אם בדקו את זה שזו שאלה אחרת.

<ערן טמיר: ופה אנחנו רוצים לבדוק.

<חנן ארליך: אבל אם אין אמירה כזו - - -

ניסן סלומינסקי: כשהמדינה מוציאה מכרזים היא מכניסה את זה דבר קבוע או לא?

<חנן ארליך: אני לא יודע על כל המכרזים.

<חנן ארליך: בהרבה מקרים בוודאי כן.

<ערן טמיר: בהרבה מקרים גם לא.

<חנן ארליך: אם זה לא כתוב במכרז כזה או אחר אז יכול להיות שהוא מפר את החוק, אבל זה לא מפריע לו לזכות במכרז כדין.

<חנן ארליך: זה לא הפרה של - - -

ניסן סלומינסקי: עשו לי טובה, אנשי הממשלה.

ניסן סלומינסקי: אם הממשלה רוצה שהדבר הזה יתממש אז בכל מכרז שהיא מוציאה הדבר הזה יהיה כתוב build in, אם היא רוצה.

ניסן סלומינסקי: השאלה היא אם באמת יש כזו הנחיה בכל מכרז ממשלתי להכניס את זה שכל מי שלא עומד בתנאי?

<דן אורן: היום זה לא קיים.

<דן אורן: אני חושב שכדאי להבהיר משהו.

ניסן סלומינסקי: הבנתי.

ניסן סלומינסקי: דן, יש לי חצי דקה אז רק שניה, אז מי שעוד לא דיבר.

ניסן סלומינסקי: רבותי, רק רצינו לראות את הבעייתיות של הדבר.

<ערן טמיר: אני רק רוצה להסביר.

<ערן טמיר: לכן, גם המלצות של ועדות ציבוריות קודם וגם המטרה כאן, אני חושב שכתנאי סף זה לעמידה בחוק.

<ערן טמיר: מעבר לעמידה בחוק, מי שמצליח ויש לו עמידה, ובמקרה שלך יש לו שישה אנשים או 20 אנשים, יוכל לקבל גם ניקוד עודף.

ניסן סלומינסקי: הבנתי.

ניסן סלומינסקי: עמיעד, בבקשה קצר.

ניסן סלומינסקי: אני מוכרח לסיים, יש לנו דקה.

<עמיעד טאוב: עמיעד טאוב מארגון "אופק".

<עמיעד טאוב: אם המטרה היא בסופו של דבר שינוי יחס ותודעה שיבואו לידי ביטוי גם בפועל, אני חושב שמאוד משמעותי שהבחינה תהיה אחורה.

<עמיעד טאוב: כלומר, חברה שרוצה להיכנס למכרזים או להשתתף בהם תצטרך להיבחן אחורה – שנתיים, שלוש, לא יודע כמה חודשים – אבל שהמבחן יהיה כזה.

<עמיעד טאוב: אני חושב שלאור המשמעות הכלכלית שיש לזה אז חברות ירצו להתנהל אחרת בחשיבה קדימה מבחינת החזית הכלכלית שלהם אפילו, ואז באמת יכול להיווצר שינוי כזה.

<עמיעד טאוב: שנית, יכול להיות שהמענה לעסקים הקטנים, מה שעלה פה, זה הנושא הדיפרנציאלי במכרזים.

<עמיעד טאוב: כלומר, יכול להיות מכרזים שהם עד 200,000 או עד חצי מיליון שזה סדר גודל של עסקים קטנים או עד מיליון, בהם יכול להיות אחוז נמוך יותר או חשיבה אחרת שהיא דיפרנציאלית, וזה ייתן מענה.

<עמיעד טאוב: שלישית, אני חושב שמאוד משמעותי שזה יהיה בחקיקה ולא בתקנות.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אנחנו נאלצים לסיים כי יש לנו עוד הצעת חוק שאנחנו צריכים לדון בה.

ניסן סלומינסקי: נורית ושמולי, אני עשיתי כל מאמץ וקיוויתי שאני אוכל לאשר את זה היום כדי שבמושב הזה זה יעבור.

ניסן סלומינסקי: התחלנו רק על נקודה ראשונה ואנחנו עוד נמצאים רחוק.

ניסן סלומינסקי: מה שאני מבקש מכם ומהממשלה, אם אפשר בפגרה לעשות את כל עבודת ההכנה, את כל הדיונים, כדי שבאחת הישיבות הראשונות של המושב הבא אנחנו נעלה את זה.

ניסן סלומינסקי: אבל נעלה את זה לא כדי לפתוח את כל הדיון, אלא כבר תביאו דברים, לפחות ההסכמות שלכם, ואז יהיה לנו הרבה יותר קל לדון ולהגיד: מקבלים את זה, לא מקבלים וכו'.

<דן אורן: ואחרי שגם ישבנו עם היועצת המשפטית כי אז נוכל להביא ולהתאים נוסח.

ניסן סלומינסקי: איתה, אבל גם בעלי הצעת החוק.

<דן אורן: כן, אנחנו רגילים לעשות את זה בהצעות חוק שונות.

ניסן סלומינסקי: אבל אני מגביל בזמן כדי שנוכל לעשות את זה.

<דן אורן: בסדר גמור.

איציק שמולי: רק שההגבלה בזמן תהיה ברורה.

ניסן סלומינסקי: כן, אמרתי.

איציק שמולי: שיבינו את זה - הממשלה.

ניסן סלומינסקי: אמרתי, בזמן הפגרה.

ניסן סלומינסקי: דן, האחריות היא עליך שעם הפתיחה של המושב הבא, באחת הישיבות הקרובות נוכל להעלות את זה ולעשות את זה.

<דן אורן: אעשה כל מאמץ, בסדר.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אני נועל את הישיבה בנושא הזה ואנחנו מיד פותחים אותה להצעת החוק הבאה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.