הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 55, 2016-03-02 10:00

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב, אנחנו מוכרחים להתחיל.

יפעת שאשא ביטון: זה יהיה דיון קצר מהרגיל, כי ב-11:00 אנחנו צריכים לנעול אותו משום שנפתחת המליאה.

יפעת שאשא ביטון: אבל היה לנו מאוד חשוב לקיים את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, רוצה להבהיר רק כדברי פתיחה.

יפעת שאשא ביטון: קיבלנו אישור מהייעוץ המשפטי שהילדים המאומצים, שהיום הם כבר בגירים מאומצים, יוכלו לדבר במסגרת הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: המחיר של זה הוא שלא תהיה כאן תקשורת מצולמת, הדיון גם לא משודר באינטרנט.

יפעת שאשא ביטון: יכולה להיות כאן תקשורת דבורה, כתובה.

יפעת שאשא ביטון: בשביל לתת במה למאומצים היינו מוכנים לוותר על אלה, אז מאוד מאוד חשוב לציין את זה.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אקריא דברי פתיחה לפרוטוקול כדי שכולנו נהיה בתוך מסגרת הדיון והחוק: התכנסנו היום כדי לדון בסעיף 34 לחוק אימוץ ילדים, שקובע איסור גילוי ופרסום לגבי האימוץ.

יפעת שאשא ביטון: מטרתו של הסעיף היא להגן על פרטיותם של המאמץ, המאומץ וההורה הביולוגי, באופן שיבטיח כי דבר האימוץ לא יתפרסם בניגוד לרצונם.

יפעת שאשא ביטון: הגם שהסעיף מעורר מחלוקת ומצריך דיון האם הוא בכלל מתאים במתכונתו הנוכחית לתקופה שלנו, אני מבקשת מכל הנוכחים בדיון לכבד את הוראות סעיף 34 לחוק.

יפעת שאשא ביטון: כל עוד החוק לא שונה, אנו מתחייבים לפעול על-פי החוק שהכנסת חוקקה.

יפעת שאשא ביטון: כדי לעמוד באיסור הפרסום הקבוע בחוק ישיבה זו לא תצולם ולא תשודר.

יפעת שאשא ביטון: בנוסף, לפי סעיף 120 לתקנון, שמות הדוברים וכן פרטים מזהים נוספים שלהם או של אחרים שיוזכרו בדבריהם לא ייכללו בפרוטוקול העומד לעיון הציבור, ככל שהוראות סעיף 34 לחוק חלות לגביהם או ככל שהדבר נדרש כדי להגן על הקטין.

יפעת שאשא ביטון: אני אבקש מהדוברים לא למסור פרטים מזהים של צדדים שלישיים שסעיף 34 חל לגביהם, כגון ילדים מאומצים אחרים, הורים מאמצים והורים ביולוגיים, בכדי לכבד את הוראות הדין וכדי להגן על פרטיותם.

יפעת שאשא ביטון: אציין כי בכפוף לחיסיון האמור, הדברים הנאמרים בישיבה ייכללו בפרוטוקול, יפורסמו באתר האינטרנט, והם ניתנים לאיתור בקלות במנועי החיפוש.

יפעת שאשא ביטון: עם זאת, דובר רשאי לבקש בפתח דבריו כי דבריו יהיו חסויים בפרוטוקול כדי לעמוד בדרישות החוק או כדי למנוע נזק לעצמו או לאדם אחר.

יפעת שאשא ביטון: הוועדה אפשרה לנציגי כלי התקשורת להשתתף בישיבה, אך מבלי לצלם תמונות או לצלם בווידאו.

יפעת שאשא ביטון: אני מזכירה כי גם כלי התקשורת מחויבים לפעול לפי הוראות החוק גם לגבי הדיווח מישיבת הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: ואני, ברשותכם, פותחת את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: הדיון בעצם יעסוק באופן ממוקד בסעיף איסור גילוי, סעיף 34 לחוק אימוץ ילדים, התשמ"ה–1981.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפתח, ברשותכם, עם נציגת משרד המשפטים, ליאת, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: תשתדלו, היום ממש אעמוד בלוחות זמנים כדי שנאפשר לכמה שיותר דוברים לומר את דבריהם, בבקשה.

<ליאת יעקובוביץ: קודם כול רצינו להבהיר שיש פסיקה של בית-המשפט העליון שדעת הרוב זה באמת איסור פרסום, ולכן אין אפשרות במצב החוקי כיום לעשות פרשנות כלשהי לגבי הפרסום.

<ליאת יעקובוביץ: צריך לציין ברקע הדברים שיש לנו את ועדת גרוס, ועדה שדנה מזה כמה שנים בתיקונים עקיפים לכלל חוק האימוץ.

יעל גרמן: למה עד היום לא פורסמו התוצאות שלה?

יעל גרמן: המסקנות שלה?

יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה, חברת הכנסת יעל גרמן, בואו ניתן לה כדי שלא יהיה פינג-פונג, כי אנחנו ממש תחומים בזמן.

יעל גרמן: זאת שאלה מאוד חיונית, יפעת.

יפעת שאשא ביטון: אין שום בעיה, היא תסיים את דבריה ותשאלי, גם לי יש מה לשאול אותה.

יעל גרמן: הוועדה הוקמה לפני שנתיים.

<מילי מאסס: לא, ב-2003.

<עדי חן: 2005.

<מילי מאסס: ב-2003.

יפעת שאשא ביטון: חברים, אם יהיו פה הערות ביניים לא נוכל לקיים את הדיון בצורה מסודרת, וגם להספיק לסיים אותו בזמן.

יעל גרמן: אבל אני מבקשת תשובה לשאלה.

<ליאת יעקובוביץ: זה לקח זמן, היו עיכובים.

<ליאת יעקובוביץ: יחד עם זאת, בוועדת שרים אחרונה עלו הצעות חוק שקשורות לאימוץ ילדים מכמה חברי כנסת, ואמרנו גם שם שהדברים יהיו ברקע של תיקוני חקיקה.

יעל גרמן: זאת לא תשובה מדוע הוועדה לא פרסמה עד היום את מסקנותיה.

<ליאת יעקובוביץ: אבל אגיד עוד משפט.

<ליאת יעקובוביץ: שם לגבי הצעות החוק הללו אמרנו שתוך שלושה חודשים יהיה דיון המשך, ואנחנו מקווים שבאמת בפרק הזמן הזה הדברים יוגשו לשרים וייבחנו.

יעל גרמן: עדיין לא קיבלתי תשובה.

יפעת שאשא ביטון: רגע, תקשיבו, באמת, אני רוצה למצות את הדיון כדי שבסופו נוכל להבין פעם אחת, מה באמת אומר סעיף 34ׁׁ(א), כי כבר בראשית דבריה ממש רציתי לשאול.

יפעת שאשא ביטון: את אומרת שאין חובת גילוי פרסום.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, הם יכולים לשבת לדבר עם חברים, לדבר בכיתה שלהם, לחשוף את עצמם והכול, זה בסדר וזה חוקי וזה לא עברייני, לצורך העניין.

יפעת שאשא ביטון: או, לחילופין, הם יכולים לדבר על עצמם, אבל הם לא יכולים להזכיר בעצם את ההורים הביולוגיים שלהם ואת ההורים המאמצים שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אמת?

<ליאת יעקובוביץ: כשאנחנו מסתכלים על כל סעיף החקיקה אז צריך לציין כמה דברים.

<ליאת יעקובוביץ: קודם כול הפרשנות לסעיף צריכה להיעשות לאור תכליתו, ומכוח הדברים פה אנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: מה תכליתו?

<ליאת יעקובוביץ: כאן בסופו של דבר יש אינטרס הגנתי.

<ליאת יעקובוביץ: במיוחד הדברים חשובים כשיש לנו מאומצים קטינים.

<ליאת יעקובוביץ: למאומץ קטין אני רוצה לאפשר בסופו של דבר חיים - - - לא יוכלו לאתר אותו, לא יוכלו לבוא וליצור אתו קשר בתקופה הזאת, במיוחד כשאין אפשרות לפתוח את תיק האימוץ עד גיל 18.

יעל גרמן: אין הגבלות גיל בחוק.

<ליאת יעקובוביץ: אין הגבלות גיל.

<ליאת יעקובוביץ: אבל אנחנו יודעים שפתיחת תיק האימוץ מותנית עד גיל 18.

<ליאת יעקובוביץ: אני רוצה לאפשר לו את הבחירה.

יפעת שאשא ביטון: וגם אחר כך הם לא יכולים לקבל.

<ליאת יעקובוביץ: אני רוצה לדבר גם על אחר כך, אבל רק שנייה.

<ליאת יעקובוביץ: לגבי מאומץ קטין, אני רוצה לאפשר לו את הבחירה כשהוא הגיע לגיל – מתי הוא בוחר את הגיל – ברור שאלו גם נתונים שקשורים לבשלות ולבגרות.

<ליאת יעקובוביץ: הרבה מהקטינים בגיל 18 רק מתחילים להתעניין בזה, זה לא נעשה פתיחה בפועל בפרק הגיל הזה.

<ליאת יעקובוביץ: מכול מקום, אני רוצה לאפשר שהבחירה תהיה בידיו.

<שירן בן דוד עוזרי: איך החוק מאפשר בחירה?

<שירן בן דוד עוזרי: אולי תסבירי לי.

יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה.

<שירן בן דוד עוזרי: סליחה, רק שיסבירו איך הוא מאפשר לי בחירה.

<ליאת יעקובוביץ: אפשר לסיים לפחות את דברי?

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: תנו לה לסיים, ואאפשר אחר כך לשאול שאלות, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, ליאת.

<ליאת יעקובוביץ: אני אומרת, לגבי מאומצים בגירים צריך לדעת שיש לנו גם צדדים שלישיים, ואנחנו עומדים לצד חוק הגנת הפרטיות, והדברים צריכים להיעשות בזהירות, במשורה.

<ליאת יעקובוביץ: ומהבחינה הזאת אנחנו גם צריכים לקחת בחשבון שהיה ויש לי מאומץ שרוצה לפרסם פרטים על המשפחה הביולוגית, הוא רוצה לפרסם פרטים על האימא שילדה אותו, אבל אותה אם מסרה אותו בלי ליידע את סביבתה הקרובה, והוא יעשה מהלך כזה חד-צדדי מטעמו, יש לי כאן פגיעה בפרטיות של אותו צד שני.

<ליאת יעקובוביץ: מהבחינה הזאת פרסום הוא פרסום שיכול להיות פוגעני כלפיה.

<ליאת יעקובוביץ: אז השיקולים האלה הם שיקולים שצריכים להילקח בחשבון, ולכן האיסור על פרסום הוא איסור שעומד.

יפעת שאשא ביטון: אבל מותר לילד לפרסם את היותו מאומץ בלי לפרסם פרטים, לצורך העניין, על ההורים הביולוגיים או על ההורים המאמצים שלו בפומבי.

יפעת שאשא ביטון: אני מניחה שבסביבה הקרובה יודעים אם הוא מאומץ או לא.

<ליאת יעקובוביץ: אז זה מה שאנחנו מתכוונים במונח "גילוי".

<ליאת יעקובוביץ: ברור לנו – ואחר כך משרד הרווחה עוד ישלים אותי מבחינה מעשית ויישומית גם של הדברים הללו – ברור לנו שמבחינת גילוי היה ואותו ילד מספר לסביבתו הקרובה, מספר לחברים, אין בזה היבט בעייתי מהבחינה הזאת.

<ליאת יעקובוביץ: כנ"ל גם לגבי מאומץ בגיר.

<ליאת יעקובוביץ: אבל בכל מקרה ברור לנו היום שעם התפתחות טכנולוגית וכל מיני דברים ברקע צריך לעשות בחינה של הדברים גם בהיבט הזה, וועדת גרוס התייחסה ונדרשה גם לעניין הפרסום.

<ליאת יעקובוביץ: אבל גם בעקבות דברים שאנחנו שומעים היום בוועדה וגם בעקבות, כמו שאמרתי, התפתחויות שנעשות עם הזמן עקב טכנולוגיות חדשות שנכנסות, הדברים ייבחנו ויישקלו גם במסגרת תיקון החוק שיוגש לשרים בעקבות המלצות ועדת גרוס.

יעל גרמן: אני מבקשת לשאול.

<ליאת יעקובוביץ: עוד דבר שרציתי לציין בהקשר הזה, שגם כשאנחנו פותחים את תיק האימוץ מדובר בהליך רגיש מהבחינה הזאת שהמדינה מאפשרת לאותו קטין שמאומץ – הוא כבר לא קטין, הוא כבר הפך לבגיר – היא מאפשרת לו להסתייע בשירותי הרווחה בשביל לעשות את זה בתור תהליך מושכל.

<ליאת יעקובוביץ: בפעמים רבות הדברים נעשים בשלבים שונים, פונים למשפחה ומבררים.

<ליאת יעקובוביץ: שוב פעם, אני מרגישה שאני נכנסת קצת להיבטים מסוימים של משרד הרווחה, הם יידרשו לזה, אבל הדבר הגדול - - -

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע להתמקד בסוגיה הקודמת עליה דיברת, שהיא יותר רלוונטית אליכם כמשרד המשפטים – ואז אעביר את רשות הדיבור לחברת הכנסת יעל גרמן – בסוגיית הגילוי והפרסום.

יפעת שאשא ביטון: נניח שאני חברת ועדה שיושבת בפורום אחר, לא בדיון כזה, שכן מותר להקליט ולצלם ויש כאן תקשורת, ואני רוצה לספר באיזשהו הקשר מסוים שאני מאומצת.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מספרת על הסביבה שאני נמצאת בה, אני לא מספרת על ההורים הביולוגיים שלי, יכול להיות שאני גם לא יודעת מיהם לצורך העניין, אני לוקחת אותך למקרה הקיצון הזה, האם חלה עלי חובה – הרי אני לא באמת פוגעת בצד שלישי, אני בסך הכול מדברת עלי בהוויה שלי, בזהות שלי כמאומצת – מותר לי או אסור לי?

<ליאת יעקובוביץ: מהבחינה הזאת, אם ברור לנו שהדברים צריכים להיות מאוזנים, ככל שאת אומרת שהחשיפה והגילוי לא פוגעים בצדדים שלישיים, ואת רק באה ואומרת לעצמך: זה קרוב למקום של גילוי, ההבחנה בין - - -

<יצחק קדמן: לא, זה לא נכון.

<יצחק קדמן: אסור לפרסם היום.

<יצחק קדמן: התשובה לשאלה שלך היא לא.

<יצחק קדמן: אם זה נורמלי?

<יצחק קדמן: זה לא נורמלי, וצריך לשנות את זה.

<ר': זה לא נכון.

<שירן בן דוד עוזרי: ואסור גם לגלות.

<שירן בן דוד עוזרי: גם אסור לגלות.

<שירן בן דוד עוזרי: זה עד כדי כך חמור, אסור גם לגלות.

<שירן בן דוד עוזרי: החוק קובע איסור גילוי.

<שירן בן דוד עוזרי: זה החוק היום.

<שירן בן דוד עוזרי: אם דרוש תיקון אז תתקנו אותו.

<קריאות: - - -

<ג': זה מה שכתוב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתקן.

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני מחדדת את הדברים ברחל בתך הקטנה, כדי שהדברים יהיו מאוד מאוד ברורים ולא עמומים כפי שהיו כשנכנסנו לחדר.

יפעת שאשא ביטון: שאלה נוספת, ואז אני מפנה אלייך את רשות הדיבור.

יפעת שאשא ביטון: היום יש הרבה מאוד ילדים מאומצים שההורים שלהם בכלל לא מהארץ, הם מאומצים מחו"ל, לצורך העניין.

יפעת שאשא ביטון: לא בטוח שהם גם יודעים מי, מה, את יודעת, את מכירה את המסגרת ואת הקונסטלציה, זאת אומרת, המציאות הולכת ומשתנה – השאלה אם זה לא מספיק לבדו כדי לשנות או לסייג לפחות גם את סוגיית הגילוי והפרסום?

<ליאת יעקובוביץ: אמרנו, לפי לשון הסעיף זה חל.

<ליאת יעקובוביץ: יחד עם זאת, גם אני פתחתי במקום הזה שאנחנו במקום של תמורות.

יפעת שאשא ביטון: של לבחון את זה.

<ליאת יעקובוביץ: אנחנו בוחנים ושוקלים תיקונים בחקיקה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

יעל גרמן: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש.

יעל גרמן: ראשית, עורכת-דין ליאת, מה המשפחה?

<ליאת יעקובוביץ: יעקובוביץ.

יעל גרמן: אני מתנצלת אם הטון שלי לא יהיה נחמד, כי אני מאוד כועסת על המצב, אבל בוודאי לא עלייך.

יעל גרמן: אני לא חושבת שאת אחראית אישית, אם כי את יכולה בהחלט לקדם ולהיות חלק מהרצון שלנו לשינוי.

יעל גרמן: אבל, כן, כשראית את הסעיף הזה והוא הובא לידיעתי רק לפני כמה שבועות פשוט לא האמנתי, ואם אני לא טועה, דיברתי אתך?

<ליאת יעקובוביץ: לא.

יעל גרמן: מייד התקשרתי לייעוץ המשפטי, ואמרתי: הרי זה לא יכול להיות.

יעל גרמן: אז קודם כול אני רוצה לומר שלוש הערות.

יעל גרמן: הערה אחת, זה לא מתקבל על הדעת, זה לא נכון, זה לא ציבורי שוועדה שישבה לפני כל כך הרבה שנים, וכאן תיקנו אותי שהיא משנת 2000, הציבור לא יודע מה מסקנותיה.

יעל גרמן: וכאן אני מבקשת ממך, גברתי היושבת-ראש - -

יפעת שאשא ביטון: זה הובן, לצערי.

יעל גרמן: - - לדרוש במיידית את הגילוי של כל מסקנות ועדת גרוס, כדי שאכן נדע מה קורה שם.

יעל גרמן: זאת ההערה הראשונה.

יעל גרמן: ההערה השנייה, ובדיוק נכנס יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, באמת, אני שמחה שיש בכלל דיון, אבל אני אישית חושבת שכל הדיון ושינוי החוק צריכים להיות בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יעל גרמן: זאת ההערה שלי.

יעל גרמן: אני חושבת שזה המקום לדון, זה לא רק עד גיל 18, וזה לא מעל גיל 18, מדובר פה גם על מאמצים, גם על מאומצים, גם על הורים, ולכן המקום הנכון והטבעי זה בוועדה של חבר הכנסת אלאלוף שכרגע נכנס.

יעל גרמן: ושלישית, אני רוצה לקרוא את לשון החוק: "הוראות סעיף זה" – אני מדברת על הוראות סעיף 34(א) שכולנו מכירים – "למעט איסור הפרסום".

יעל גרמן: זאת אומרת, איסור הפרסום חל, כי "הוראות סעיף זה" "לא יחולו על מאמץ ומאומץ לעניין האימוץ שהם צדדים לו, ועל גילו שנעשה" בהסכמה.

יעל גרמן: אבל הדבר הזה שהוראות סעיף זה לא יחולו על מאמץ ומאומץ לעניין האימוץ ועל גילוי שנעשה בהסכמתם, מה שנקרא התאיין באל"ף, הוא לא קיים מפני שזה למעט איסור הפרסום.

יעל גרמן: אז, בבקשה – וזה מה שניסיתי להבין כשהתקשרתי לייעוץ המשפטי – אז, בבקשה, תסבירו, כי יכול להיות שסעיף 34(ב) כן מתיר.

<יצחק קדמן: לא מתיר.

<ליאת יעקובוביץ: כשכותבים בחקיקה "למעט איסור פרסום" - - -

<קריאות: - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, בואו נבין.

<אורנה הירשפלד: מאפשר גילוי, לא מאפשר פרסום.

<יצחק קדמן: לא מאפשר פרסום.

<יצחק קדמן: אם מופיעה כתבה בעיתון, אסור לעשות פרסום.

<קריאות: - - -

<עדי חן: גם בפייסבוק זה פרסום.

יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה, כתבה בעיתון – אנחנו רוצים להבין את זה לפי לשון החוק ויש פה משפטנית, אני רוצה להבין באמת מה המשמעות כלשונה.

<שירן בן דוד עוזרי: פרסום בפייסבוק אסור.

<ליאת יעקובוביץ: נוסח הסעיף כתוב ככה, זה באמת אומר לי שלגביהם עדיין אסור לפרסם לפי החוק היום.

יעל גרמן: אבסורד.

יפעת שאשא ביטון: לא של מאומצים ולא את האחרות.

יעל גרמן: אבסורד.

<שירן בן דוד עוזרי: וילד שמספר לכל השכבה שלו במסגרת איזה כנס את סיפור האימוץ שלו, הוא מגלה או מפרסם?

<שירן בן דוד עוזרי: גילוי ברבים נכנס לגדר פרסום.

<שירן בן דוד עוזרי: גילוי לה באוזן זה לא נחשב לפרסום.

<שירן בן דוד עוזרי: זה גילוי.

<שירן בן דוד עוזרי: תודה באמת שאתם מרשים לי לספר לחברה שלי באוזן שאני מאומצת.

<שירן בן דוד עוזרי: אני רוצה לעמוד בעזריאלי ולצעוק את זה באופן חוקי, זכותי?

<ליאת יעקובוביץ: אבל הדגשתי קודם, אנחנו באמת באים ומודעים לעובדה שנגיד פייסבוק זה דבר שלא היה כשחוקקו את כל הסיפור הזה, ודברים חדשניים יותר.

<יצחק קדמן: זה לא משנה.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני מקווה שכשיבואו ויחוקקו מחדש לא יחילו את ההגבלות גם על הפייסבוק, אלא באמת ינסו - - -

יעל גרמן: אני מבקשת לסיים את דברי.

<ליאת יעקובוביץ: את מסכימה אתי – אני רוצה רק להשלים.

יעל גרמן: אני מסיימת, יש לי עוד הערה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יעל גרמן: אתם מדברים פה על הפייסבוק ואני מדברת על משהו אחר לחלוטין.

יעל גרמן: אני מדברת על גישה שהשתנתה.

יעל גרמן: בעבר אימוץ, גם מצד המאמץ וגם מצד המאומץ, היה דבר חשאי, אולי אפילו התביישו בזה, גם המאומצים וגם המאמצים.

יעל גרמן: היום לא מתביישים.

יעל גרמן: גם המאמצים יכולים להיות גאים על כך שהם אמצו, וגם המאומצים גאים שבחרו בהם.

יעל גרמן: והגישה הזאת השתנתה.

יעל גרמן: ודאי שהפייסבוק נותן עוד ממד לכל האבסורד של חוסר הפרסום, אבל אני לא מדברת על הממד הזה.

יעל גרמן: אני מדברת על הממד האישי של מאמצים ומאומצים שרשאים וזכאים לספר בגאווה רבה על מה שהם עשו, ולא יכול להיות שהחוק יאסור עליהם.

יעל גרמן: ולכן, הגיע הזמן לשנות את החוק.

יעל גרמן: בזה סיימנו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת יעל גרמן.

יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה לומר משהו, וזה אפילו עלה בשיח שלי עם המאומצים בדרך לכאן.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא לא אבסולוטי.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אין שאלה שיש מקרים שבהם, וגם הם בעצמם אומרים, הם מכירים בזה שיש מקרים חריגים שבהם באמת צריך להפעיל איזשהו חסיון.

<קריאה: - - -

יפעת שאשא ביטון: שנייה.

יפעת שאשא ביטון: צריך להפעיל איזשהו חסיון ואיזשהו שיקול דעת.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא שהמאמצים והמאומץ זאת הוויית החיים שלהם, הם חיים אתה בשלום, זאת הזהות שלהם.

יעל גרמן: הם גאים.

יפעת שאשא ביטון: צריך לאפשר להם לחיות את חייהם בשלמות כפי שהם בוחרים לעשות את זה, אבל צריך גם לזכור שיש אחרים שצריך להגן עליהם.

יפעת שאשא ביטון: ולכן, צריך גם במסגרת החוק לראות איך אנחנו מצד אחד מאפשרים להם לצאת לחיים שלהם, ומצד שני מגוננים על האחרים.

יעל גרמן: מי שרוצה יפרסם, מי שלא רוצה לא.

<ליאת יעקובוביץ: אבל מה את עושה עם אותם צדי ג'?

<ליאת יעקובוביץ: יש לך הורים ביולוגיים.

יעל גרמן: לא מדובר כרגע על צד ג', מדובר על צד א'.

<שירן בן דוד עוזרי: אנחנו לא מעוניינים לחשוף אותם, זה לא מעניין אותנו.

יפעת שאשא ביטון: הם לא חושפים את צד ג'.

<ר': אנחנו מעוניינים להסיר את הבושה מסיפור האימוץ שלנו.

<ליאת יעקובוביץ: לא, אנחנו לא מדברים - - -

<שירן בן דוד עוזרי: אבל זה מה שהחוק עושה היום.

יעל גרמן: היא לא יכולה לספר עליהם, את זה אני מקבלת.

<ר': אנחנו גאים בזה, אנחנו שמחים בזה, אני מעוניינת להסיר את בושה.

<ר': לא רוצה להתבייש בתקשורת.

<שירן בן דוד עוזרי: זה מה שאתם עושים היום.

<ר': ולא רוצה להסתכן בשישה חודשי מאסר.

<ג': כפו עלינו ארון.

<ר': אני רוצה לעמוד - - -

<שירן בן דוד עוזרי: בכל במה.

<ליאת יעקובוביץ: אני אומרת רק שצריך לעשות, שוב פעם, במגוון האיזונים שנדרשים לכולם, ויש לנו גם צדי ג', מזה אי-אפשר להתעלם.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני כן רוצה לחדד את המשפט האחרון.

יפעת שאשא ביטון: נוצר מצב שהם לא מתביישים באימוץ וחיים אתו בשלום, ואנחנו כאילו כחברה מטילים עליהם איזשהו וטו.

<שירן בן דוד עוזרי: בדיוק.

<שירן בן דוד עוזרי: כופים עלינו.

<קריאות: - - -

<ר': כופים עלינו להתבייש.

<ג': כפו עלינו ארון.

יפעת שאשא ביטון: וזה הסיפור הכואב של העניין.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אלי אלאלוף; ואחר כך הגב', ד"ר מילי מאסס.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

אלי אלאלוף: אז קודם כול אני אתחיל בגילוי נאות אישי, אני אבא מאמץ לילד מאומץ.

<ג': עבריין.

<ר': הנה, עבריין.

<שירן בן דוד עוזרי: הרבה מאוד שנים, כמו ש'.

אלי אלאלוף: אני מבקש, מאוד התרגשתי לקראת הדיון הזה, כי זה עניין אישי.

אלי אלאלוף: לא ידעתי שאני 25 שנים הייתי עבריין.

אלי אלאלוף: שתיים, אני חושב שקודם כול זה עניין של איך מסתכלים על האימוץ ועל הילד המאומץ.

אלי אלאלוף: בעיני, הילד שלי הוא הילד שלי לכל דבר ועניין.

אלי אלאלוף: אין לי שום סיבה שהחברה תגן כביכול עליו או עלי ללא הסכמתי.

אלי אלאלוף: זה אחד הדברים הכי אבסורדיים שמתחיל מהיום הראשון שאימצתי את ילדי ברומניה.

אלי אלאלוף: בית-המשפט ברומניה שלקח בחשבון כמה הוא צריך להיות רק שלי וכמוני וטוב לו וכו' וכו', אישר שמקום לידתו הוא מקום מגורי.

אלי אלאלוף: במסמך שקיבלתי מבית-המשפט ברומניה כתוב שהילד הזה נולד בבאר-שבע.

אלי אלאלוף: אתם רואים מה זה?

אלי אלאלוף: מה זה אומר?

אלי אלאלוף: שבית-המשפט הרומני שהוא אחראי עד אז על הילד הזה רצה אינטגרציה מוחלטת.

אלי אלאלוף: והנה, כשאני מגיע 24 שעות לאחר מכן לשגרירות מחתימים אותי שהמסמך הוא לא נכון.

אלי אלאלוף: במקום – אכפת לי, העיקר שיש לי ילד, ואני בטוח שאעשה לו טוב, וחתמתי.

אלי אלאלוף: וכשהגעתי לפה אז אותה מדינה שכביכול רצתה להגן על הילד ועלי חייבה אותי גם לכתוב מסמך מוזר, וגם עשתה לי צרות לעשות אותו שלי מוחלט באמצעות הגיור, באמצעות האדמיניסטרציה, וכל הטרטורים שכל אחד מאתנו שעשה את זה יודע.

אלי אלאלוף: ואז שינו לו את תעודת הזהות או את תעודת הלידה שלו והחזירו אותו לרומניה בתעודת הלידה שלו.

אלי אלאלוף: והנה האבסורד - 25 שנה לאחר מכן – לא, הוא היה לפני כן, הוא היה מגיל 18 ויום, כי משרד הרווחה לא מצא את התיק ואחרי תחקירים וחקירות וכל מה שידעתי להשקיע הוא ידע איפה הוא נולד, הוא ידע כל הזמן, פגש את משפחתו וכו'.

אלי אלאלוף: מגיע בגיל 25, כי עכשיו הוא סטודנט שם, והחליט לעשות דרכון רומני, ואז הם החזירו אותו להחלטה האנושית ביותר שהייתה של בית-המשפט, ועכשיו יש לו דרכון רומני בו הוא יליד באר-שבע, ויש לו דרכון ישראלי בו הוא יליד רומניה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא אמיתי.

אלי אלאלוף: תגידו לי מי מגן עליו יותר.

<ג': מאוד הגיוני.

אלי אלאלוף: מי מגן עליו יותר?

<ר': הרומנים.

<שירן בן דוד עוזרי: הרומנים.

<ג': ברור שהרומנים.

אלי אלאלוף: הגישה הפטרנליסטית המוטעית – עוד יגידו שאני אומר מילים קשות – המטומטמת של מערכת המשפט - -

יפעת שאשא ביטון: ששש.

יפעת שאשא ביטון: יש לך ילד.

אלי אלאלוף: - - שלנו ושל האדמיניסטרציה ב-81' – ואני לא חוזר בי.

אלי אלאלוף: אל תתקנו אותי בזה – אני פתאום מגלה - איפה היו שירותי הרווחה כשהגעתי עם הילד?

אלי אלאלוף: אני עוד לא פגשתי אותם.

אלי אלאלוף: 25 שנה אני בארץ, מה-24 באפריל 91', חזרתי עם הבן שלי לארץ, אף אחד לא התעניין בי.

אלי אלאלוף: רק עשו חוק ולא ליוו אותו.

אלי אלאלוף: ואם הייתי חס וחלילה מתעלל בו, מישהו היה יודע?

<שירן בן דוד עוזרי: לא.

<ג': לא.

אלי אלאלוף: אז כל מה שעשיתי – ואני אומר את זה כהנחיה שקיבלתי מפדיאטר שוויצרי, כי הייתי אז בשליחות עם הילד - תגיד לו רק את האמת, אבל לא את כולה בבת-אחת.

אלי אלאלוף: אז זאת ההנחיה של היועץ הרפואי, בן-אדם שפגשתי.

אלי אלאלוף: ואני פתאום מגלה בזכותך שאני עבריין.

אלי אלאלוף: תראו מה זה.

אלי אלאלוף: אני אומר לכם, כאקט שבונה את הילד שלי ובונה אותי כאבא שלו אני לא הסתרתי דקה אחת לא לעצמי ולא לסביבתי ולא למשפחתי המאוד מרוקנית את האמת על הילד ועל אשתי.

אלי אלאלוף: אני חושב שלא את החוק צריך לשנות, צריך לשנות את הקונספט בכלל מה זה ילד מאומץ, מה זה אימוץ.

<שירן בן דוד עוזרי: נכון.

<שירן בן דוד עוזרי: ואי-אפשר.

<שירן בן דוד עוזרי: אם לא מדברים אי-אפשר.

אלי אלאלוף: לכן, אני מצטרף ליוזמה של חברת הכנסת שאשא ביטון ידידתי.

אלי אלאלוף: אנחנו לא נתקן, לא בא לי שנתקן רק סעיף כזה, בא לי לתקן את הקונספט של האימוץ בישראל.

אלי אלאלוף: אין לנו שום סיבה לבקש רחמנות, שמירה.

אלי אלאלוף: מי יודע יותר טוב ממני איך הבן שלי – לפני דקה הוא התקשר, ואתמול בלילה לא ישנתי לפני שהוא התקשר.

אלי אלאלוף: יגידו לי עכשיו: אל תספר עליו, שהוא לא יספר למישהו אחר בפומבי בכיתה שלו?

אלי אלאלוף: הוא סיפר בכיתה שלו בכיתה ב', כי בכיתה ב' יש תעודת זהות.

אלי אלאלוף: ומההתחלה הוא אמר לי: אבא מה אני אכתוב?

אלי אלאלוף: רומניה?

אלי אלאלוף: יחשבו שאני רוסי.

אלי אלאלוף: ואז אמרתי לו: אבל, תשמע, י', מה נעשה, תכתוב את האמת שלך.

אלי אלאלוף: אני זוכר, את הערב ששנינו בכינו בסוף כשהראיתי לו את תעודת הזהות שלי שכתוב מרוקו.

אלי אלאלוף: אמרתי לו: תשמע, כתוב, אז מה, אני סופר ישראלי.

אלי אלאלוף: לכן אני חושב שתודה לחברות שהעירו את תשומת לבנו.

אלי אלאלוף: הסעיף הזה הוא בושה שהוא בספר החוקים שלנו.

אלי אלאלוף: וגישה – רק התייחסות לסעיף הזה היא לא התמודדות אמיתית עם הבעיה.

אלי אלאלוף: לכן, אני מציע, בשיתוף פעולה אם את רוצה, להשלים את ההצעה של ידידתי יעל גרמן, הייתי רוצה לעשות דיון משותף של הוועדה שלך, של הוועדה שלנו, דיון רציני שכל מי שמעוניין יביע את דעתו, אולי גם נקשיב לוותיקים.

אלי אלאלוף: אין לי זיכרון טוב מהתהליך של ניסיון לאימוץ בארץ.

אלי אלאלוף: כי בין היתר הייתי בין 45, אני זקן, אתה רוצה אימוץ אז זה כביכול הצרות של האחרים.

אלי אלאלוף: לא מגיע לך תינוק.

אלי אלאלוף: אתם לא זוכרים את הנהלים האלה.

יפעת שאשא ביטון: כן.

אלי אלאלוף: מי שכמוני זוכר.

אלי אלאלוף: וההשפלות במרתף של "קרן היסוד" בשביל לקבל הדרכה איך אני צריך ללמוד להיות אבא.

אלי אלאלוף: אני לא משווה את עצמי לאחרים.

אלי אלאלוף: שנה שלמה הגענו פעם בשבוע, ביום שני בשעה שתיים לשמוע שיח בלתי נסבל, משפיל, פוגע, כי היה לי הרצון יחד עם אשתי לאמץ ילד.

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך למה גם.

אלי אלאלוף: אז, חבר'ה, השירות לאימוץ, לא יודע, לא מאמין שהוא השתפר, כי גם בתפקידי הקודם עסקתי בזה.

אלי אלאלוף: את הבית במקום מסוים במרכז הארץ הייתה לי הזכות להקים.

אלי אלאלוף: היום האימוץ הוא עלות מטורפת למי שמעז להתמודד עם זה.

אלי אלאלוף: אז גם כן הקמתי קרן לעזור לאנשים לאמץ מחוץ-לארץ.

אלי אלאלוף: היום סיפור העמותות שעוזרות לאמץ, אני לא בתחקיר, אבל בטוח מי שאין לו 30,000, 40,000 דולר, שלא יתקרב אליהם.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

אלי אלאלוף: אז הנושא של האימוץ, אם פתחת אותי, באמת תודה לך, לי באופן אישי לא היה לי נוח, יגידו שיש לי ניגוד אינטרסים, אבל היועץ המשפטי נתן לי - -

יפעת שאשא ביטון: הנה, הרמתי לך להנחתה.

אלי אלאלוף: - - את האישור בזכות החסינות שאמורה להגן עלי על עבירות, אם חס וחלילה אני אעשה.

אלי אלאלוף: אבל פה לעשות אותי עבריין, כי בצורה הכי תמימה, הכי מסודרת, הכי אנושית אני מקווה, אני משפחה עם הבן שלי ואשתי, אני חושב שזה דורש דיון הרבה הרבה יותר עמוק מהסעיף בלבד.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת אלי אלאלוף, באמת על העדות המרגשת.

יפעת שאשא ביטון: אתה כבר מכיר אותי, מה שחשוב לי זה שהדברים יתוקנו, ממש לא משנה לי באיזו מסגרת ובאיזו ועדה, תזכה לשיתוף פעולה מלא.

אלי אלאלוף: ביחד, ביחד.

יפעת שאשא ביטון: אבל שנינו גם יודעים שלפתוח את כל חוק האימוץ זה תהליך מורכב שדורש זמן, ואשמח אם אנחנו, לפחות לאור מה שאני שומעת עד עכשיו, ננסה אולי לפעול בשני ערוצים מקבילים שאם נצליח לתקן לפחות את העיוות הקטן, אבל מאוד מאוד גדול הזה של סעיף 34, ולצד זה לטפל בכל החקיקה, אז אולי אנחנו גם - - -

<ש': אגב, רק לשקף לכם משהו, שגם לדיון הזה יש ארומה מאוד מאוד פטרונית.

<ש': אנחנו יושבים פה, חמישה אנשים מאומצים - -

יפעת שאשא ביטון: תכף נשמע אתכם.

<ש': - - שומעים את כל המומחים מדברים עלינו.

<ש': אני חושב שנכון יותר שקודם תשמעו את האובייקט ואז תעשו את הדיון המאוד מרתק, באמת, מרתק ומרגש שבטח מתנהל פה, נדמה לי.

יפעת שאשא ביטון: תראה, אבל, אתה יודע, אני קצת משוחדת כי אני כאילו כבר באתי מהדיון, אז אני - - -

<ש': אני חושב שכדאי – יש פה אנשים שהם העניין.

<ג': הם לא שמעו אותנו.

<ש': אנחנו שומעים אתכם מדברים עלינו ומדברים עלינו, ומסבירים לנו איך נכון לנו לחיות.

יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת לחלוטין.

<ש': תשמעו איך אנחנו חיים, ואז נדבר על איך נכון לנו לחיות.

יפעת שאשא ביטון: אז, הנה, תפתח אתה.

<ש': לא.

<ש': לי, ברוך השם, יש מספיק במות, אני רוצה שהחברים שלי ידברו.

<שירן בן דוד עוזרי: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות שכבר נאמרו כאן כדי לשים דברים בצורה ברורה על השולחן.

<שירן בן דוד עוזרי: התחלתם מלהבין את החוק, מלקרוא את החוק.

<שירן בן דוד עוזרי: אני רוצה להסביר לכם את המציאות, איך מאומצים חיים עם החוק הזה.

<שירן בן דוד עוזרי: אני וחברי מנהלים עשרות שנים, ואני לא מגזימה, מאבק להגיע לכנסת הזאת, להגיע אל האנשים הנכבדים האלה שישמעו אותנו, ולא שמעו אותנו.

<שירן בן דוד עוזרי: למה?

<שירן בן דוד עוזרי: כי לא היה ערוץ שידור שהיה מספיק אמיץ כדי לבוא ולהשמיע את המחאה שלנו ולשדר כתבות.

<שירן בן דוד עוזרי: אנחנו נמצאים כאן היום בזכות הפייסבוק.

<שירן בן דוד עוזרי: אם לא היה את עידן הפייסבוק והיינו יכולים להגיע לכולכם באמצעות הפייסבוק, לא הייתם יודעים שזה קיים.

<שירן בן דוד עוזרי: כי עשר שנים אף אחד לא ידע, וכולנו ניסינו בכל הכוח, ומפגשי מאומצים מתקיימים, וקבוצת מאומצים בפייסבוק קיימת שנים.

<שירן בן דוד עוזרי: אני רוצה להגיד גם שאני מאוד מאוד מתרגשת, זאת פעם ראשונה שיש לנו גב – חבר הכנסת אלאלוף, מאוד ריגשת אותי, התמיכה של יעל גרמן – פעם ראשונה שיש לנו גב, ואנחנו צריכים אותו, כי סעיף 34 סותם לנו את הפיות.

<שירן בן דוד עוזרי: וכן, דבר ראשון צריך לשנות את החוק הזה באופן שנוכל לדבר.

<שירן בן דוד עוזרי: באופן חד-משמעי, השימוש בחוק הזה נעשה כיום כלפינו כדי לסתום לנו את הפיות על מאבק חברתי.

<שירן בן דוד עוזרי: אני מעולם לא חיפשתי לחשוף את הזהות הביולוגית שלי, אני יודעת מיהי, גם לא של הביולוג.

<שירן בן דוד עוזרי: אני לא צריכה תקשורת ואני לא צריכה פרסום בשביל זה.

<שירן בן דוד עוזרי: עשיתי את הדברים כפי שהם צריכים להיעשות, בפרטיות ובדיסקרטיות.

<שירן בן דוד עוזרי: זה לא מעניין אותי לדבר עליהם, זה לא מעניין אותי לספר.

<שירן בן דוד עוזרי: זה לא מעניין אף אחד מאתנו לספר עליהם.

<שירן בן דוד עוזרי: מעניין אותנו לספר על עצמנו.

<שירן בן דוד עוזרי: אנחנו נמצאים כאן בשם הזכויות של המאומצים ובשם המאומץ הבא.

<שירן בן דוד עוזרי: הם לא מעניינים.

<שירן בן דוד עוזרי: הם לא מעניינים, אל תכניסו אותם לדיון הזה.

<שירן בן דוד עוזרי: יש חוקים, יש את חוק צנעת הפרט, יש להם דרך לתבוע אם נגרם להם עוול.

<שירן בן דוד עוזרי: לא צריך בשביל זה – אם יש הורים ביולוגיים בעייתיים, תוציאו להם צו הרחקה.

<שירן בן דוד עוזרי: זאת לא הדרך לשים את כולנו בארון, זאת לא הדרך לשדר לילדים המאומצים: אתם צריכים להישאר בארון, אימא'לה הביולוגית שלכם תבוא בלילה לחטוף אתכם אז בואו נחביא אתכם.

<שירן בן דוד עוזרי: זה מה שאתם עושים בחוק הזה.

<שירן בן דוד עוזרי: מעבר לזה שבפועל החוק הזה משמש לסתימת הפיות שלנו, הביולוגיות הן באופן כמעט יומיומי, המשפחות הביולוגיות מחפשות ילדים שנמסרו לאימוץ בפייסבוק.

<שירן בן דוד עוזרי: אני אישית לא מכירה מקרה אחד שבאמת טופל על-ידי הרשויות.

<שירן בן דוד עוזרי: אז החוק הזה לא משמש למטרה שהוא נוצר, למטרה שמשרד המשפטים אומר שהיא בשבילו, אלא בדיוק משמש הפוך.

<שירן בן דוד עוזרי: הוא משמש למנוע ביקורת כלפי השירות למען הילד, הוא משמש למנוע מאבק חברתי לשינוי חוק האימוץ, והוא משמש למנוע התקהלות של מאומצים.

<שירן בן דוד עוזרי: לפני כשבועיים "חדשות 2" צילמו כתבה עלינו שאנחנו נפגשים אצל ננוצ'קה.

<שירן בן דוד עוזרי: אבוי, הדבר הזה הורד מפרסום.

<שירן בן דוד עוזרי: זה שקראנו לקהילת האימוץ: בואו להתקהל, בואו להיפגש, זה מפגש ראשון בסדרה, יש קבוצה בפייסבוק, קבוצה סגורה אפילו, זה כל מה שדיברנו בכתבה.

<שירן בן דוד עוזרי: ואני היחידה שסיפרתי שם את סיפור האימוץ שלי, לי יש היתר מבית-משפט.

יפעת שאשא ביטון: יש היתר מבית-משפט, שזה אבסורד – חשוב שידעו פה – שבית-המשפט נותן לה אישור לדבר.

<שירן בן דוד עוזרי: צריך לדעת שכדי לקבל היתר בבית-משפט, מאומץ צריך לשלם 500 שקל.

<שירן בן דוד עוזרי: למה?

<שירן בן דוד עוזרי: למה כדי לעמוד להגיד: אני מאומצת, אני צריכה לשלם אגרה?

<שירן בן דוד עוזרי: למה אני צריכה לעבור תחקיר ביטחוני?

<שירן בן דוד עוזרי: מה?

<שירן בן דוד עוזרי: אם מסרו אותי לאימוץ זה אומר שאני עבריינית מועדת?

<שירן בן דוד עוזרי: זה אומר שאני הולכת לפגוע במישהו ולהרוס לו את החיים ואת הפרטיות שלו?

<שירן בן דוד עוזרי: למה?

<שירן בן דוד עוזרי: למה אנחנו בגדר חשודים במיידי?

<שירן בן דוד עוזרי: לגבי ועדת גרוס, היא נקברת המון זמן, ונשמח שהיא תצא לאור.

<שירן בן דוד עוזרי: אבל חשוב לי להגיד קבל עם ועדה שלמאומצים לא הייתה נציגות שם.

<שירן בן דוד עוזרי: פניתי וביקשתי שתהיה נציגות למאומצים, לא למשפחות המאומצות, למאומצים.

<שירן בן דוד עוזרי: וכשסוף כל סוף המלצותיה של ועדת גרוס יראו אור – לדעתי כבר שלוש שנים הן שוכבות במחשכים – אני מאוד מקווה שייתנו במה למאומצים להביע את עמדתם לגבי ההמלצות, כי אנחנו לא ילדים.

<שירן בן דוד עוזרי: אנחנו חיינו את החיים, ההורים המאמצים היו מקסימים, הגנו, נתנו לנו הכול.

<שירן בן דוד עוזרי: אנחנו חיינו את האימוץ, אנחנו הלקוח של השירות למען הילד, אותנו קודם כול ולפני הכול צריך לשמוע.

<שירן בן דוד עוזרי: ופסק-הדין של העליון שהתייחסת אליו מדבר על מקרה ספציפי.

<שירן בן דוד עוזרי: הוא לא מדבר ממקום גבוה לנתח את החוקיות של סעיף 34 לחוק האימוץ ועד כמה הוא פוגע בחופש הביטוי, זה נאמר שם בהערות אגב, דווקא של דורנר שהייתה בעדנו.

<שירן בן דוד עוזרי: לסעיף (ב), שמאפשר למאומץ ולהורה מאומץ ולהורה ביולוגי לגלות לאחר שהוא כזה, לא לפרסם ולא לגלות ברבים, חשוב מאוד להדגיש, בסדר.

<שירן בן דוד עוזרי: תודה שאתם נותנים לי, אבל מה אם בעלי רוצה לספר לחבר שלו על המאבק היפה שלי ולהשוויץ שהייתי היום בכנסת?

<שירן בן דוד עוזרי: הוא עבריין.

<שירן בן דוד עוזרי: לבעלי אסור לספר שאני מאומצת.

<שירן בן דוד עוזרי: אם הילד שלי רוצה לספר את הסיפור של אימא שלו הוא עבריין, אסור לו לספר שאני מאומצת.

<שירן בן דוד עוזרי: אתן לחברי להמשיך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהם חשובים, במיוחד החידוד שבסוף.

יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו כל פעם מרוכזים בעצם באמת בגרעין הראשוני, לצורך העניין, ומתעלמים מזה שיש עוד אנשים שעוטפים אותנו וגם להם סותמים את הפיות.

<ל': סותמים לנו את הפיות, אבל אנחנו בעצם מסומנים מגיל מאוד קטן.

<ל': כשאני הגעתי בכיתה א' לבית-הספר הסתכלו על אימא שלי, ואמרו לה: אבל למה תעודת הזהות של הבת שלך שונה?

<ל': אז אנחנו אולי לא מדברים, אבל יודעים מי אנחנו.

<ג': אבל סימנו אותנו.

<ל': מסמנים אותנו.

<ר': האבסורד, גברתי, מגיע - - -

יפעת שאשא ביטון: סליחה, מי אדוני?

<ר': שמי ר', אני גם ילד מאומץ, אני רק רוצה לתת דוגמה אחת לאבסורד שנוגע לחיי אדם.

יפעת שאשא ביטון: ממש במשפט, כי יש לפה את מי שיושב ומחכה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<ר': בקצרה.

<ר': אני מוכר פה לחלק מהאנשים משורה של תפקידים ציבוריים, אני בן מאומץ.

יפעת שאשא ביטון: במשפט, כי אין לנו זמן.

<ר': לי יש בעיה רפואית מסוימת שאני צריך בשבילה מידע על ההורים הביולוגיים.

<ר': פניתי לשירות לאימוץ, ביקשתי לקבל את הנתונים, ואמרו לי רשמית: אנחנו לא יכולים לתת לך את הנתונים.

<ר': מישהי מתחת לדבורה, לא יודע את שם משפחתה - - -

יפעת שאשא ביטון: גם כשאתה בגיר אתה לא מקבל את הנתונים?

<ג': אין לנו מידע רפואי גנטי.

<שירן בן דוד עוזרי: גם כשאתה בגיר.

<ר': גם כשאני בגיר.

<ר': היא אמרה לי שהיא לא יכולה לתת כי יש בתוך התיק פשלה שהם לא רוצים לחשוף.

אלי אלאלוף: לך מצאו תיק.

<ר': כלומר, עדיף שמישהו ימותו אולי מסרטן, אבל לא יחשפו את הפשלה.

<ר': אני חושב שכמו שחבר הכנסת אלאלוף אמר: אין לנו במה להתבייש, גדלנו כאנשים נורמטיביים.

<ר': יש לי משפחה עם חמישה ילדים, אם יש בעיה רפואית, אין שום סיבה שלא אוכל לקבל את המידע.

<ר': וכל החוק הזה שהוא משנת 64' או עם תיקון מ-81' הוא פארסה.

<עדי חן: 60'.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: מישהו מכם עוד רוצה להתייחס?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<גל': אני פה בשני כובעים: אחד, זה עם מאבק המאומצים; והשני, אני חבר הוועד המנהל של "משפחתא" שמייצגת את קהילת האימוץ בישראל.

<גל': רציתי להתייחס לכמה דברים שנאמרו כאן.

<גל': הדבר הראשון שנאמר על-ידי נציגת משרד המשפטים, שהאינטרס של החוק של סעיף 34 מלכתחילה היה אינטרס הגנתי על קטינים.

<גל': ואחר כך חבר הכנסת אלאלוף דיבר מדם לבו וריגש אותי כמעט עד דמעות, והוא נגע בדיוק בנקודה.

<גל': האקט המשפטי של אימוץ יוצר קשר בין הורה לילד לחלוטין, עם כל הסמכויות הזכויות והחובות.

<גל': וכל מה שאנחנו אומרים זה – המדינה בעצם אומרת להורים האלה: אתם הורים לכל דבר - -

<ג': חוץ מ-.

<קריאה: אבל.

<גל': - - חוץ מזה.

<גל': פה אנחנו לא סומכים עליכם שתדעו להגן על הילדים שלכם.

<גל': יש מספיק חוקים במדינה שמגנים על קטינים, לפעמים אפילו מפני הוריהם, דברים שנוגעים לפרסום קטינים בתקשורת.

<גל': שוב, אחזור על מה שאמרת בהתחלה.

<גל': אנחנו מכירים בעובדה, והשירות למען הילד מכיר אותנו, שיש תסריטים שבהם החיסיון הוא קריטי לעמידות האימוץ.

<גל': התסריטים האלה הם המיעוט שבמיעוט, כי הזכרת בהתחלה את כל נושא אימוץ חו"ל ששם הסודיות הזאת לא רלוונטית בכלל.

<גל': הסודיות אולי רלוונטית עד שהמאומץ הופך להיות בגיר.

<גל': ואם לחזור לפסק-הדין מ-96' בעניין "מעריב לנוער" – אני לא יודע אם זה היה פסק-הדין שדיברתם עליו – השופטת דורנר אמרה שם: "ככלל אין החברה רשאית להגן על אדם בוגר נגד רצונו?", וזה מה שאתם עושים לי.

<גל': אתם מגנים עלי נגד רצוני.

<גל': ויש איזשהו רושם, שאני לא יודע מאיפה הוא נולד, איזשהו חשש שברגע שאנחנו נפתח את הפה יצאו העטלפים הסודיים על ההורים הביולוגיים שלנו.

<גל': אתם באמת חושבים שהאימוץ זה העניין המרכזי בחיים שלי?

<גל': זה עניין פרטי שלי, אני אבחר למי לספר אותו, למי לא לספר אותו, איפה לפרסם אותו ואיפה לא לפרסם אותו.

<גל': ומי שיראה את עצמו נפגע ממשהו שאני אמרתי, גם אם אלה הורי שהיום בני 85, יש חוק הגנת הפרטיות שעומד לרשותו כדי להעמיד אותי על מקומי.

<גל': יש מספיק חוקים להגן על בוגרים, לא צריך עוד.

<גל': פרטיות זאת זכות, סודיות – אני יודע, פעם אחרונה שהייתי ג' איפשהו זה היה כשהייתי קצין בימ"מ.

<גל': ג' היה השם שלי עם פס שחור על העיניים.

<גל': אני בחרתי בזה, קיבלתי על עצמי חובת סודיות.

<גל': אני לא צריך חובת סודיות.

<ר': אני מוכרחה להגיד איזה משפט.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<ר': אני יודעת שהזמן קצר - - -

אלי אלאלוף: מי הגברת, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: היא גם מאומצת.

יפעת שאשא ביטון: כולם שם מאומצים.

<ר': אנחנו פה מאומצים - - -

אלי אלאלוף: ואת גם עובדת סוציאלית שמתמחה באימוץ.

<שירן בן דוד עוזרי: וגם עובדת סוציאלית.

<ר': אני עובדת סוציאלית וגם סבתא לעשרה נכדים.

<מילי מאסס: הזהות שלהם היא לא של מאומצים.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה, אבל לצורך הדיון.

יפעת שאשא ביטון: הם לא אומרים גם את השמות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<ר': שמי ר', ב'.

<ר': אני יודעת שהזמן שלנו קצר, אני לא אפתח פה את כל העניין.

<ר': אני מבקשת בכל לשון של בקשה, בכל דיון בנושא חוק האימוץ תזמינו אותנו, אנחנו צלע במשולש, אנחנו רוצים להשמיע, אנחנו רוצים ללכת להשפיע - - -

<גל': אנחנו המשולש.

<שירן בן דוד עוזרי: בלעדינו לא היה משולש.

<ר': בדיוק.

<ר': ויותר מזה, אנחנו רוצים לעזור למאומצים שבדרך.

<ר': זה חלק מהתפקיד שלנו.

<שירן בן דוד עוזרי: זאת המטרה היחידה.

<ר': אנא תזמינו אותנו, אנחנו רוצים לעזור לשנות.

יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת לגמרי.

<ג': אין היום - - - מוגן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אוחנה; אחר כך ד"ר מילי, ואחזיר אליכם.

<ג': רק הערה קטנה.

<ג': אנחנו כבר לא ילדים מאומצים.

<ג': אנחנו רק מאומצים.

<ג': בכל דיון שקיים בעיתונות, בכל סוג שיחה או דיון אנחנו נקראים ילדים מאומצים.

<ג': יש ילדים מאומצים.

<ג': אנחנו כבר לא.

<ג': יש לנו גם סבים וסבתות.

<גל': אנחנו אפילו לא מאומצים, אנחנו אמצנו.

<ר': אנחנו סבים מאומצים.

<עדי חן: זה כמו להכריז על ילד ממשפחה חד-מינית, או, זה ילד ממשפחה – אנחנו כבר עברנו את זה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אוחנה, בבקשה.

אמיר אוחנה: תודה, גברתי יושבת-הראש.

אמיר אוחנה: יש איזה קסם מיוחד בדיונים מהסוג הזה שהם סגורים, לא משודרים, וזה בא לידי ביטוי בין השאר בכך שבאים לפה אנשים שזה באמת חשוב להם, לא בשביל יחסי ציבור, לא בשביל תקשורת.

אמיר אוחנה: באים אנשים שזה באמת נוגע בהם.

אמיר אוחנה: ראיתם את זה מודגם היטב בדבריו המאלפים, המהפנטים של ידידי חבר הכנסת אלאלוף, שכל כך יצאו מהלב, שלא יכלו שלא להיכנס אל הלב.

אמיר אוחנה: החוק הזה בעייתי מכל כך הרבה בחינות, אנסה בכל זאת לגעת בכמה נקודות.

אמיר אוחנה: נקודה ראשונה, למה סעיף פלילי?

אמיר אוחנה: למה המדינה צריכה להשתמש בעוצמותיה החזקות ביותר, המשטרה, הפרקליטות, בתי-המשפט, כדי להפוך אותנו לעבריינים?

אמיר אוחנה: אגב, אני אומר אותנו, גם אני למעשה הורה מאמץ, אני למעשה בהליך של אימוץ.

אמיר אוחנה: אולי יצא לכם להיתקל בד' וא', ילדים שהבאתי עם בן-זוגי בפונדקאות.

אמיר אוחנה: ד' באופן ביולוגי הוא שלי, וא' באופן ביולוגי של אלון, כך שאני מאמץ את א' ואלון בן-זוגי מאמץ את ד'.

<מילי מאסס: עבריין בפוטנציה.

אמיר אוחנה: כן, עבריין בפוטנציה.

אמיר אוחנה: למה סעיף פלילי?

אמיר אוחנה: המדינה צריכה לעשות שימוש כל כך נדיר בכלי החזק הזה של המשפט הפלילי, באמת במקום שבו זה נחוץ, כשמישהו הולך לפגוע במישהו.

אמיר אוחנה: איפה פה גדודי הקורבנות?

אמיר אוחנה: איפה הקורבנות שעליהם אנחנו צריכים להגן, שהמדינה צריכה להתגייס להגן עליהם, איפה הם?

אמיר אוחנה: אנחנו נותנים כל כך הרבה שיקול דעת להורים על החלטות הרבה יותר גורליות על החיים של הילדים שלהם, החלטות רפואיות, עניינים של חיים ומוות.

אמיר אוחנה: פה לא.

אמיר אוחנה: פה אנחנו עוצרים.

אמיר אוחנה: אתם כופים עלינו את הבושה.

אמיר אוחנה: המדינה רוצה לכפות עלינו את הבושה.

אמיר אוחנה: ואין בושה.

אמיר אוחנה: באף אחד מהצדדים של המשולש אין בושה.

אמיר אוחנה: יש נסיבות טובות יותר, טובות פחות.

אמיר אוחנה: יש נסיבות.

אמיר אוחנה: מדינה המתקראת ליבלית, בוודאי המחוקקים המתקראים ליברלים לא יכולים להשתמש בכלי הכול כך חזק הזה כדי להגביל את החירות באופן כל כך פטרוני, באופן כל כך מתנשא.

אמיר אוחנה: אני חושב שהסעיף הזה גם לא מתיישב עם הדבר הבסיסי של חוק יסוד כבוד האדם וחירותו, הוא לא חוקתי מכיוון שהוא לא עומד בעקרון המידתיות.

אמיר אוחנה: אין כאן לא תכלית ראויה ולא מידה שצריכה להיות על-פי חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.

אמיר אוחנה: המידה המינימלית ההכרחית הנדרשת להשגת התכלית הראויה שלדעתי אין, לא מידתיות ולא תכלית ראויה.

אמיר אוחנה: אני חושב שהנושא הזה עם כל הרגישות שלו, טוב שעשית, גברתי, את הדיון הזה, טוב יהיה אם חבר הכנסת אלאלוף ואת ואנחנו נפעל - -

יפעת שאשא ביטון: לשינוי חקיקה.

אמיר אוחנה: - - לקידום הרעיון הזה.

אמיר אוחנה: אני מברך את כל מה שאמרתם, מצטרף לכל מילה שאמרתם.

אמיר אוחנה: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חבר הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: ד"ר מילי מאסס.

יפעת שאשא ביטון: אבל, בבקשה, ממש בשתי דקות, ברשותך, כי עוד מעט יחתכו לנו את הזמן.

<מילי מאסס: אני יודעת, בסדר.

<מילי מאסס: כמה מילים.

אלי אלאלוף: סליחה, מה תפקידך?

אלי אלאלוף: אם מותר.

<מילי מאסס: אני מהאוניברסיטה העברית.

<מילי מאסס: לגבי ההערה של האדון הזה שאמר שהוא לא יכול לקבל את האינפורמציה על ההורים שלו, אני רוצה להעיר את תשומת הלב שבחוק האימוץ מ-1960, שזה היה חוק האימוץ הראשון, בסעיף 27(ג): פנקס האימוצים לא יהיה פתוח לעיון, ואולם רשאי לעיין בו מאומץ לאחר 18 שנה.

<מילי מאסס: ב-81' הייתה נסיגה מהסעיף הזה, והיום זה לשיקול פקיד האימוץ, איזה אינפורמציה המאומץ מקבל.

יפעת שאשא ביטון: זה אומר שהחמירו את זה עם השנים?

<מילי מאסס: ב-81' החמירו.

<ג': כן.

<ר': הפכו את זה.

<מילי מאסס: בכול העולם המגמה הולכת לקראת יותר פתיחות, אצלנו בדיוק להיפך.

<ג': נכון.

<מילי מאסס: זה דבר אחד.

<מילי מאסס: דבר שני, לגבי הפטרנליזם ולגבי האלמנט הפלילי, אני חושבת שההבדל בין סודיות להגנה על פרטיות – ולכן זה הבלבול פה בסעיף הזה, כי כביכול זה נועד להגן על פרטיות, אבל למעשה זאת סודיות – וההבדל הוא שפרטיות עומדת לרשות האדם שעליו רוצים להגן, וסודיות נאכפת, והיא נאכפת על-ידי המדינה.

<מילי מאסס: ולכן יש כאן את האלמנט הפלילי, מפני שהמדינה אוכפת את הסודיות הזאת.

<מילי מאסס: ולפי דעתי, ויגידו המאומצים, אני תמיד רואה בזה, שהמאומצים מנוכסים על-ידי המדינה.

<שירן בן דוד עוזרי: נכון.

<מילי מאסס: הם שייכים למדינה.

<ר': אמת ויציב.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, גברתי, על הדברים החשובים.

יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה, ממש במשפט; ואחר כך יצחק קדמן.

יפעת שאשא ביטון: אבל ממש במשפט.

<יצחק קדמן: אני רוצה להציע הצעה פרקטית.

יפעת שאשא ביטון: אחזיר אליך.

<אורנה הירשפלד: למשרד הרווחה קשה להגיב במשפט.

יפעת שאשא ביטון: אתן לכם לסכם כדי שתהיה - - -

<עדי חן: גם ללשכת עורכי-הדין יש מה לומר.

<אורנה הירשפלד: למשרד הרווחה יש איזשהו קושי להגיב במשפט אחד, לכן אנסה להיות מאוד קצרה.

יפעת שאשא ביטון: אין לך ברירה כי יש לנו שלוש דקות, ויש צלצול שמפנה אותנו למליאה.

<אורנה הירשפלד: אני מנהלת את השירות למען הילד, שירותי האימוץ.

<אורנה הירשפלד: חבר הכנסת אלאלוף, גם אותי ריגשת בדברייך, ואמרת דברים שהם מאוד חשובים בעיני.

<אורנה הירשפלד: אני מקווה ואני אשמח להיות מוזמנת אליך, שתיווכח שבכל זאת קרו איזשהם שינויים.

יפעת שאשא ביטון: את זה אתם תוכלו לעשות אחר כך במסדרון.

יפעת שאשא ביטון: לגופו של דיון.

<אורנה הירשפלד: עכשיו לגופו של עניין, ואדבר על התפיסה.

<אורנה הירשפלד: אני סבורה, כמו המאומצים וכמוך שבאמת מדובר בשינוי תפיסה ושאנחנו נמצאים שם.

<אורנה הירשפלד: וכמו שהגבתי לכל העניין הזה בכל מקום אפשרי, אני חושבת אכן שצריך לשבת ולעשות שינוי - - -

<שירן בן דוד עוזרי: אם אנחנו כבר יושבים - - -

<קריאה: שנים אנחנו יושבים.

<ג': לא מכלילים אותנו בדיונים.

<אורנה הירשפלד: אני שותפה לתפיסה שכפי שהחוק מנוסח יש פה משהו בעייתי בשלושה מובנים: בעניין של השיח הציבורי והעמדת האימוץ כמשהו חשוב בתוך השיח הציבורי, החוק עושה בזה עוול; החוק עושה עוול לאפשרות של המאומץ לספר את סיפורו.

<אורנה הירשפלד: ואני חושבת שזה לא ראוי שהמאומץ לא יכול להגיד: אני מאומץ.

<אורנה הירשפלד: אני לא מדברת על הסיפור, אבל כבר עכשיו אני - - -

<שירן בן דוד עוזרי: למה הם משתמשים בחוק?

<שירן בן דוד עוזרי: למה הם משתמשים?

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל בשביל זה אנחנו כאן.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהדברים חשובים, ואני שמחה שאנחנו תמימי דעים לגבי זה ששינוי צריך להיעשות.

<ל': אז למה בינתיים את מסכלת לנו כתבות?

<ל': למה את מסכלת אותן?

יפעת שאשא ביטון: שנייה, חברים, יש פה חוק וגם אני מחויבת לו.

<אורנה הירשפלד: אשמח לענות לך על זה.

<אורנה הירשפלד: אענה לך אחר כך.

<אורנה הירשפלד: ומכיוון שיש לי שתי דקות ננסה לראות את פנינו לעתיד ולא זה, אבל אענה לך אחר כך.

<אורנה הירשפלד: אז אמרתי, מבחינת השיח הציבורי, מבחינת זכויות מאומץ, אני חושבת שצריך לעשות שינוי, אין פה שאלה, זה חוק מ-81', והדברים השתנו והתפיסה השתנתה.

<אורנה הירשפלד: ואני בטוחה, חבר הכנסת אלאלוף, שתפגוש אותי, תיווכח שזה המצב.

<אורנה הירשפלד: אבל אני חייבת להגיד שהשינוי צריך להיות בזהירות ובשום שכל, כי בעניין הזה אני חולקת על המאומצים, ומחלוקת היא דבר אפשרי וטוב, והמחוקק יכריע במחלוקת הזאת.

<אורנה הירשפלד: אני חושבת שצריך להיזהר לא לשפוך את התינוק יחד עם המים ולא לפגוע בצדדים שלישיים.

<אורנה הירשפלד: זה נכון שיש חוקים כאלו ואחרים, אבל המצב היום, למשל, שאם ביולוגית מאתרת דרך אמצעי התקשורת מאומץ ומסתבר שזה איננו בנה, והיא נכנסת לחייו, הוא מצב דומה ובלתי נסבל למצב של השתקה.

<אורנה הירשפלד: ולכן, צריך לעשות את השינוי מאוד מאוד בזהירות ובשיח שמתייחס לכל הגורמים.

<אורנה הירשפלד: אני רוצה בדקה, אני מוכרחה - - -

יפעת שאשא ביטון: אין לנו דקה.

יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום.

<אורנה הירשפלד: משפט אחד ואגיד לכם, כרגע המצב בעיני מאוד חמור מהיבט נוסף שבכלל לא עלה כאן, וזה מההיבט שהיום הכול מותר.

<אורנה הירשפלד: איך אמרה שירן, בעזרת הפייסבוק.

<אורנה הירשפלד: היא צודקת.

<אורנה הירשפלד: ובעזרת הפייסבוק היום יש חשיפה מאוד קשה של קטינים ומאומצים ואין לדבר גבול.

<שירן בן דוד עוזרי: תטפלו בזה, לא בנו.

<אורנה הירשפלד: כמה שאנחנו פונים על זה למשטרה וככה, תאמיני לי, ואני מוכנה לדבר אתכם אחר כך על הדבר הזה.

<ג': זה עומד לרשותנו.

<אורנה הירשפלד: אני רוצה לשים גם את זה באור הזרקורים ובאור מי שקובע את מה יהיה בחוק.

<אורנה הירשפלד: ואני גם שמה את זה לשולחן המאומצים.

<אורנה הירשפלד: הקטינים הם גם מאומצים.

<אורנה הירשפלד: התברר שיש קבוצה של מאומצים חזקה, ראויה, הראייה שהם יושבים כאן, זה אומר שהם כוח.

<אורנה הירשפלד: ואני מזמינה אתכם לעזור למאומצים הקטינים, שהם היום בעיני לב הלבה של הבעייתיות.

<אורנה הירשפלד: את הבעיות בסעיף 34 אי-אפשר לטאטא ולהתייחס רק למאומצים הבוגרים.

<קריאות: - - -

<ל': אני יכולה בבקשה לענות לך על זה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שהחוק מתייחס להיבטים השונים, אבל בסופו של דבר אנחנו צריכים לפתוח את זה.

יפעת שאשא ביטון: ואני שמחה באיזשהו אופן, באמת, יש לי תחושה של הקלה שאנחנו תמימי דעים לגבי זה שהחוק צריך להשתנות, ושאנחנו לא נמצאים במקום שבו היינו כאשר החוק הזה חוקק.

יפעת שאשא ביטון: וממה ששמענו כאן בעדויות אנחנו גם לא הלכנו קדימה, אנחנו קצת הלכנו אחורה ככל שהתקדמנו בזמן, ואין שאלה שמישהו פה צריך לעשות את השינוי.

יפעת שאשא ביטון: קדמן, באמת הכי קצר שאפשר.

<יצחק קדמן: קצר מאוד.

<יצחק קדמן: אני רוצה להיות מאוד - - -

יפעת שאשא ביטון: כי אני רוצה לתת למאומצים לסיים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<יצחק קדמן: אני רוצה להיות מאוד מעשי.

<יצחק קדמן: החוק הזה צריך להשתנות, א'.

<יצחק קדמן: ב', אפשר לשנות אותו בקלות רבה יחסית, אם במחיקת המילים: למעט פרסום, שמופיעות בסעיף ב', או בתוספת לסעיף א', כדי שיהיה ברור שאם המאמץ והמאומץ נתנו את הסכמתם, הם יכולים לעשות את זה כשהם יוצאים מגדר החוק.

יעל גרמן: אפשר לעשות.

<יצחק קדמן: אם מישהו ירצה לעשות את זה נגד רצונו של המאמץ והמאומץ, זה עדיין חייב להישאר כדי להגן על מי שכן רוצה לשמור על פרטיותו.

<יצחק קדמן: הכנו שני נוסחים לתיקון החוק לדעתי, אני מוכן להעביר לך ולחברי כנסת אחרים תוך יומיים.

יפעת שאשא ביטון: הסתכלנו על זה לפני הוועדה, כן.

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

<יצחק קדמן: ואפשר תוך כמה ימים לשנות את החוק במובן הזה, שאגב, גם יעשה עוד דבר אחד.

<יצחק קדמן: היום במידה רבה מאוד החוק הזה הוא אות מתה בספר החוקים, אני יכול להראות לכם שורה של כתבות, אף אחד לא תבע אף אחד.

<יצחק קדמן: זה לא טוב שיש חוק שבקריצת עין לא מקיימים אותו.

יפעת שאשא ביטון: קדמן, תכף עוצרים אותנו, אז אני רוצה שהמאומצים ידברו.

יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה שהם יהיו הסיפא של הדברים.

<יצחק קדמן: אני חוזר ואומר, יש לנו הצעה לתיקון החוק.

יפעת שאשא ביטון: כן, בסדר, דיברנו על זה לפני הוועדה.

<יצחק קדמן: אני אעביר את זה אליכם, אפשר לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני גם אסכם עם זה.

<עדי חן: עמדת לשכת עורכי-הדין לא נחשבת?

יפעת שאשא ביטון: עמדת לשכת עורכי-הדין נחשבת.

יפעת שאשא ביטון: אם יש לך להוסיף על הדברים, נחשבת, אבל אנחנו גם צריכים להתכנס לחוק כשאנחנו מסיימים בזמן המליאה.

<עדי חן: אני נציגת הפורום הארצי של דיני משפחה בראשות דליהו שישב בוועדה - - -

יפעת שאשא ביטון: המלצה, בבקשה.

<עדי חן: עד היום מסקנות הוועדה לא פורסמו.

<עדי חן: אנחנו דורשים שמסקנות הוועדה קודם יפורסמו ואחר כך נדון בהם.

<יצחק קדמן: לא צריך לחכות.

<יצחק קדמן: לא צריך, אפשר לשנות את החוק הזה בשבוע הבא.

<קריאות: - - -

<עדי חן: לאור התפתחויות - - -

<שירן בן דוד עוזרי: אנחנו לא מוכנים לחכות, אנחנו מושתקים.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, סליחה.

<שירן בן דוד עוזרי: אנחנו מושתקים, לא רוצים.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכמת בסוף.

יפעת שאשא ביטון: תנו לי, אני מסכמת.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

<עדי חן: אנחנו רוצים להאיץ את הנושא.

יפעת שאשא ביטון: לשכת עורכי-הדין, משפט.

<שירן בן דוד עוזרי: לשכת עורכי-הדין תכבד את העורכת-דין.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת, במשפט, באמת, כי אנחנו ממש קצרים בזמן.

יפעת שאשא ביטון: אני בלחץ כי תכף יהיה צלצול ויוציאו אותנו מפה.

<עדי חן: בכל הנוגע לבגירים אין שום הגיון להפעיל את הסעיף הזה.

<יצחק קדמן: גם לגבי קטינים, אם הם נותנים את הסכמתם אפשר לפרסם.

<ל': אפשר לסכם במילה לכל המאומצים?

<שירן בן דוד עוזרי: זה לגבי קטינים.

<שירן בן דוד עוזרי: בגירים רוצים להיות חופשיים.

<שירן בן דוד עוזרי: גם לא הורים.

<קריאות: - - -

אורי מקלב: סיכום של 30 שניות.

<ל': אני יכולה בבקשה?

יפעת שאשא ביטון: 30 שניות.

יפעת שאשא ביטון: עד שתסכמי.

יפעת שאשא ביטון: תני לחבר הכנסת מקלב משפט, בבקשה.

אורי מקלב: אני דווקא רוצה להתחיל, בגלל שיש רק 30 שניות, להתחיל בדברי כהערה לנציגת הרווחה, אני מתנצל שאני לא זוכר את שמך, לא מכיר את שמך.

אורי מקלב: בכול אופן, אני חושב שכמה שנחשוף מעל גיל 18 והאימוץ יהיה הרבה יותר לגיטימי ככה פחות תהיה גם פגיעה בקטינים.

אורי מקלב: כמה שאנחנו נראה, את בזה מגנה, זה יהיה אפילו גאווה.

יפעת שאשא ביטון: כמסר חברתי.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

אמיר אוחנה: נכון.

אמיר אוחנה: יפה.

אורי מקלב: לכן, הסיבה הזאת רק מתמעטת.

אורי מקלב: ואי-אפשר להשתחרר מההרגשה שחלק מהחקיקה הייתה לא לטובת המאמצים ולא לטובת ההורים, רק לטובת המערכות.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

אורי מקלב: ואתם באתם להגן על מערכות מתפיסות ישנות.

יפעת שאשא ביטון: אתם רואים, אמרתי לכם שחשוב לתת לו לדבר.

אורי מקלב: ואת החלק הזה אנחנו רוצים לנטרל.

אורי מקלב: אנחנו גם לוקחים בחשבון את שאר הדברים.

אורי מקלב: חשבון ההורים המאמצים, המאומצים, את כל זה אנחנו גם ניקח בחשבון.

אורי מקלב: את המערכת ננטרל מהחוקים, את מה שהמערכת רצתה להגן על עצמה, זה פאסה הדבר הזה.

אורי מקלב: 30 שניות.

יעל גרמן: יפה מאוד.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.

יפעת שאשא ביטון: ואני שמחה שנתתי לך לדבר, כי הדברים חשובים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, תסכמו.

<ל': כמה מילים.

<ל': אז אני ל' ב', הבת של ר', זיכרונה לברכה, ו-ח' ס', הם ההורים המאמצים שלי אם תרצו, בסדר?

<ל': אני לא מוכנה להסתתר יותר, אני אשת תקשורת כבר 12 שנה.

<ל': סיקרתי כל נושא אפשרי, גם את חלקכם פה, אתם מכירים אותי.

<ל': הדבר היחיד שאני לא יכולה לספר עליו זה על עצמי.

<ל': בשביל לשבת בתוכנית שלי בטלוויזיה, אני אולי יכולה לשבת בהצללה כמו איזה אנס או נאנסת.

<ג': סוג של עבריין.

<ל': אני עבריינית, כן.

<ל': כמו ח"כ אלאלוף אני גם עבריינית.

אורי מקלב: כמו מפקד הימ"מ או מפקדת הימ"מ.

<ל': לגמרי, לגמרי.

<ר': אפילו ללא חסינות.

<גל': העלית אותי בדרגה.

<ל': חבר הכנסת אוחנה, אתה בטח תבין אותי, לקהילת הלה"טבים יש מלא models שאפשר, הילדים יכולים היום להסתכל עליהם וללמוד מהם או להתחבר אליהם.

<ל': לילד מאומץ היום אין אף מודל שהוא יכול לבוא ולפתוח בפניו ולתת לו את הדרך.

<ל': וזה משהו שאנחנו היינו רוצים מאוד לשנות, זה חלק מהחוק, זה משהו שמאוד חסר.

<ל': אני יודעת, כי לי בתור ילדה מאומצת זה מאוד היה חסר.

<ל': אנחנו לא מוכנים שיסתמו לנו יותר את הפיות, גם לא את, הגב' אורנה הירשפלד.

<ל': ליאת דיברה פה על סוג של חוק שמגן, מגן על מי?

יפעת שאשא ביטון: חברים, זה החוק.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד פה אישית לא מבקש מכם לשתוק, וחשוב שנגיד את זה.

<ל': על מי הוא מגן?

<ל': שנים טוענים שהשירות למען הילד מגן עלינו.

<ל': על מי הוא מגן?

<ל': על מי?

<ל': אני רוצה לדעת על מי הוא מגן.

<ר': על פשלות של עובדי השירות.

יפעת שאשא ביטון: אמר חבר הכנסת מקלב יפה, והיינו יכולים להשאיר את זה בסיכום שלו, החוק לא מגן עליכם, הוא לא מגן על המאמצים והוא לא מגן על הביולוגים.

<שירן בן דוד עוזרי: הוא מגן על המערכת.

<ר': הוא מגן על עובדי השירות

<ג': מגן על השירות.

יפעת שאשא ביטון: הוא מגן על המערכת.

יפעת שאשא ביטון: אז אני חושבת שהוא אמר את זה בצורה הכי ברורה וישירה על השולחן.

<גל': אז הסיכום שלי הוא כזה, היות שעושה רושם שיש אחדות דעים סביב השולחן, אין סיבה שזה לא יקרה מהר.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכמת, ברשותך, כדי שזה גם יקרה, נכון?

יעל גרמן: זה יקרה.

<ש': אם אפשר מילה, גברתי, אם אפשר מילה אחת?

<ש': ממש מילה, מצטער, לסיום.

<ש': אני מצטער, הייתי צריך לצאת, כי אנחנו עושים כתבה ויש לנו בעיות טכניות, אבל אגיד משפט אחד, שאני חושב שזה בהיבט המשפטי.

<ש': אני לא חושב שיש בית-משפט סביר בישראל או בעולם שיקבע שפרטיותו של מאן דהו גוברת במבחן המציאות על היכולת והאפשרות והזכות של אדם להתפתח כאדם.

<ש': חלק מתהליך ההשלמה שלנו כאנשים, ההתפתחות שלנו כאנשים בוגרים שחיים חיים שלמים ומלאים היא היכולת לדבר על מה שקורה לנו, לחיות את החוויה הזאת ולדבר עליה עם העולם.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה לגמרי.

<ש': אין בית-משפט שיגיד: הפרטיות של האדם – אגב, זה לרוב האדם הפוגע, הנוטש, עליו אנחנו מגנים בחוק הזה.

<ש': ואנחנו, הקורבנות של החוק הזה, נאלצים לסתום את הפה.

<ש': ואני לא מכיר, אגב, אף חוק נוסף בישראל שאוסר בעצם על הקורבנות שלו לדבר עליו.

<ש': אנחנו הנפגעים מהחוק.

<ש': אנחנו הנפגעים.

<שירן בן דוד עוזרי: הטרדה מינית.

<גל': נפגעות תקיפה מינית.

<גל': אנחנו יחד אתם.

<שירן בן דוד עוזרי: נפגעות תקיפה מינית.

<שירן בן דוד עוזרי: אנחנו בנפגעות - - -

<ש': אה, סליחה, מצטער.

<ש': זה מגוחך וזה אבסורדי וזה חייב להשתנות, מוכרח.

<ש': זה מגוחך.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אסכם, אמרתי את ה גם לפני שנכנסת, אני די עם הקלה שאנחנו תמימי דעים סביב השולחן שהחוק הזה צריך להשתנות.

יפעת שאשא ביטון: צריך להשתנות.

<גל': כמה שיותר מהר.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא מתאים למציאות שאנחנו נמצאים בה היום, הוא לא באמת מקדש את המטרה שלשמה כביכול הוא נוצר.

יפעת שאשא ביטון: הייתה פה גם עדות שאנחנו לא מתקדמים קדימה, אנחנו הולכים אחורה, אנחנו הופכים להיות יותר סגורים מאשר יותר פתוחים, כשהמגמה בעולם היא בדיוק בכיוון ההפוך.

יפעת שאשא ביטון: ולכן, הסיכום שלי הוא כזה: אני דורשת ממשרד המשפטים להגיש לוועדה תוך שבוע את המלצות ועדת גרוס.

<ליאת יעקובוביץ: הם קודם כול צריכות להיות מוגשות לשרים עצמם, וככה הולך לוועדות - - -

<שירן בן דוד עוזרי: שלוש שנים.

יפעת שאשא ביטון: מפה אני מוציאה דרישה להגיש את מסקנות הוועדה תוך שבוע.

אורי מקלב: זה של הוועדה.

<ליאת יעקובוביץ: הוועדה מונתה על-ידי שרי הרווחה ושרי המשפטים, חברת הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: אני מגישה את זה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אני אעבוד מול המשרדים.

יפעת שאשא ביטון: כוועדה אני דורשת את זה.

<ליאת יעקובוביץ: קודם כול השרים עצמם - -

יפעת שאשא ביטון: תני להם שישברו את הראש מולנו, בסדר?

<ליאת יעקובוביץ: - - צריכים לבחון את הדברים ולהידרש אליהם.

<שירן בן דוד עוזרי: שלוש שנים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נוציא את זה לשרים, ואני מצפה שהשרים ייבחנו.

<עדי חן: היה להם מספיק זמן לבחון.

<קריאות: - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקדם חקיקה שתאפשר בעצם לילדים לדבר באופן חופשי ובשלמות על המאומצים, בסדר?

<ג': אנחנו כבר לא ילדים.

<ל': למה ילדים?

<ל': למה ילדים?

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו בוועדה לזכויות הילד, אז זה בסופו של דבר - - -

<ג': למען, למען הילדים המאומצים.

<קריאה: זה כבר תיקון, בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: איך שאתם רוצים תגדירו את זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשנה את סעיף 34(א) באופן שיאפשר לכם לדבר באופן שלם - -

<יצחק קדמן: ולמאמצים.

יפעת שאשא ביטון: - - וגלוי על הזהות שלכם, כל עוד אנחנו לא פוגעים באחרים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדע לסדר את זה בחקיקה באופן שיאפשר לכם את הדיבור החופשי.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו ניתן את ההתייחסות גם למקרים החריגים כפי שהם עלו.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת גם שיהיה תיקון בכל הנושא של פתיחת התיק וגילוי המידע הרפואי.

יפעת שאשא ביטון: זה נשמע אבסורד שהם לא יכולים לקבל את המידע הרפואי באופן כזה שיגן או יאפשר להם לנהל את המצב הרפואי שלהם.

<גל': גם לזה נגיע.

יפעת שאשא ביטון: וכאמירת סיכום, אנחנו רוצים להתקדם לעבר הפתיחות ולאפשר לחברה לדבר על זה בגלוי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא כופים עליכם את הבושה, אנחנו רוצים שהילדים המאומצים יהיו שלמים גם בזהות המאומצת שלהם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם.

יפעת שאשא ביטון: אני מתנצלת שהדיון היה קצר, אבל זה כדי לאפשר לנו באמת לקיים אותו למרות דוחק הזמנים.

<ר': היה ממצה.

<ר': תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

יפעת שאשא ביטון: הישיבה נעולה.