ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 82, 2016-02-29 14:00

דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה, ועדה משותפת עם ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, בנושא יישום החלטת הממשלה מספר 716 – הבאתם לישראל של אחרוני בני קהילות הממתינים באדיס אבבה ובוגנדר.

דוד אמסלם: קודם כל אני מברך על זה שגם השופט שמגר פה איתנו, מלווה אותנו בכל ישיבה באופן גורף וגם לא מאחר, למרות שהוא לא פקיד ומתנדב.

דוד אמסלם: כמובן חברי ורעי, יושב ראש ועדת הקליטה והתפוצות, אברהם נגוסה.

דוד אמסלם: אני ברשות

דוד אמסלם: כם רוצה לבוא ישר לעניין.

דוד אמסלם: לפני כשלושה שבועות, על פי מיטב זיכרוני, אנחנו עשינו ישיבה בנושא הזה וכדי לתת את הרקע, אז אני רוצה בעצם לתחם את הדיון למשהו מאד מאד ספציפי, ומי שלא היה, אז אני באמת אתן את הרקע.

דוד אמסלם: ב-15 בנובמבר 2015 הייתה החלטת ממשלה, שאני אקריא רק שני סעיפים ממנה לצורך הישיבה.

דוד אמסלם: סעיף 5 – לצורך יישום ההחלטה, כפי שאמרתי להביא את שארית יהדות אתיופיה לישראל, יוקם צוות בהשתתפות מנכ"ל משרד ראש הממשלה, מנהל רשות האוכלוסין וההגירה, מנכ"ל המשרד לעלייה וקליטה, נציגי משרד האוצר (אגף תקציבים) ונציגי הסוכנות היהודית, אשר יגיש לאישור הממשלה תוך 60 יום, את המלצותיו בעניין הבאת יתרת יוצאי זרע ישראל באתיופיה לישראל, לרבות אך לא רק קצב הכניסה ובחינת האפשרויות להבאת המועמדים לכניסה שלהם יש קרובי משפחה מדרגה שנייה בישראל.

דוד אמסלם: ההיבטים התקציביים מבחינת מעורבותם של המוסדות הלאומיים וגופים ייעודים נוספים בהבאה.

דוד אמסלם: סעיף 6: הבאת יתרת יוצאי זרע ישראל מאתיופיה בהתאם להחלטה זאת, תחול בתוך 120 ימים ממועד החלטת הממשלה ותימשך לתקופה של עד 5 שנים.

דוד אמסלם: אלה בעצם שני הסעיפים שאנחנו ביקשנו לבדוק בישיבה הקודמת איך הפקידות הממשלתית מתכוונת לכיוון זה שלהוציא את ההחלטה לפועל.

דוד אמסלם: על מנת לתרגם את זה ללוחות זמנים של שלנו מבחינת ה-120 יום, הכוונה היא שסעיף 5 אמור להיות עד ה-15 במרס 2016.

דוד אמסלם: זה אומר שבעוד שבועיים אנחנו אמורים לראות, על פי החלטת הממשלה, את היהודים הראשונים מגיעים לישראל.

דוד אמסלם: כמובן שה-60 זה היה כבר לפני כחודש, ושם בישיבה הקודמת שעשינו הסתבר לנו שלא נעשתה עבודה נכון לאותה נקודת זמן.

דוד אמסלם: לכן קבענו דיון נוסף שזה היום.

דוד אמסלם: אז ברשותכם, לפני אנחנו עוברים סחור סחור, הייתי רוצה לדעת מה עמדת משרד ראש הממשלה.

דוד אמסלם: הם פה?

דוד אמסלם: מה השם?

<אהוד פראוור: אהוד פראוור.

דוד אמסלם: אהוד פראוור, בוא תסכם לנו מה עשיתם בעצם עד היום כדי להביא את ההחלטה הזאת לביצוע.

<אהוד פראוור: הממשלה קבעה בנובמבר 2015 הקמת צוות.

<אהוד פראוור: על הצוות הוטל בנוסף לכל נושא אחר, לדון גם בהיבטים תקציביים.

<אהוד פראוור: כשהצוות סיים את ההערכה התקציבית דווקא, בתוך השבועיים או שלושה ביקשנו הארכה, הסתבר הסכום הנדרש לשנה הקרובה ובעיקר לשנים הבאות.

<אהוד פראוור: הכנסת חוקקה חוק, לפיו בניגוד למה שהיה עד כה, אין הממשלה יכולה להתחייב להוצאות בשלוש השנים העוקבות לשנת התקציב, מבלי להעמיד מקורות.

<אהוד פראוור: המשמעות היא שניתן להעמיד מקורות תקציביים בהיקף רחב רק בדיוני התקציב.

<אהוד פראוור: אני מדגיש שהבעיה איננה התקציב לשנה הקרובה, אלא המשמעויות התקציביות לשנים הבאות וזאת משמעות ההודעה שנמסרה מטעם מי, באמצעותי, ממנכ"ל משרד ראש הממשלה לחבר הכנסת נגוסה.

<אהוד פראוור: אני אוסיף ואומר שהתשובה מתואמת והיא נבדקה עם משרד האוצר על כל דרגיו, וזאת התשובה גם של היום.

דוד אמסלם: ברשותך, הייתי רוצה להיכנס יותר לעומק התשובה.

דוד אמסלם: הרי החלטת הממשלה התקבלה ב-15 בנובמבר 2015, כידוע לך התקבלה כפוף לזה שהאוצר ידע שזה לא בחינם.

דוד אמסלם: הרי גם אז הם זרקו נתונים - אנחנו אמרנו את שלנו.

דוד אמסלם: סתם, אני שואל כרגע שאלה פרלימינארית, לפני שאני נכנס למספרים עצמם.

דוד אמסלם: אז למה החלטת הממשלה התקבלה?

דוד אמסלם: אני שואל.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר ישנה החלטת ממשלה שאני מניח שמישהו בדק שהיא עומדת על פי חוק.

דוד אמסלם: אז אתה רוצה לומר לי שהחלטת הממשלה היא לא הייתה חוקית?

דוד אמסלם: אני שואל.

<אהוד פראוור: אני רוצה לומר שחוק הנומראטור אושר בכנסת כשבוע אחרי ההחלטה.

<אהוד פראוור: אני רוצה להגיד - - -

דוד אמסלם: נו?

דוד אמסלם: כשבוע אחרי החלטת הממשלה?

<אהוד פראוור: כן.

<אהוד פראוור: אני רוצה להגיד, וזה מה שאני הבנתי ואני מוכן ל - - -

דוד אמסלם: זאת אומרת חוק הנומראטור - - -

<אהוד פראוור: וחוק הנומראטור בכל מקרה ברגע זה חל.

<אהוד פראוור: אני חושבת שהחלטת הממשלה הובנה כהחלטה של צוות שצריך לבדוק את העניין ולהציע תכנית ושאפשר יהיה לתקצב תכנית רק כשיהיה ברור מה עושים ותוך כמה שנים.

<אהוד פראוור: ברגע שהדברים האלה הסתדרו, והם הסתדרו יום יומיים אחרי שהתקיים פה הדיון, אנחנו העברנו את העלויות כפי שאנחנו מבינים אותן, והתשובה שהתקבלה שבהתאם לחוק הקיים זה בלתי אפשרי.

דוד אמסלם: דרך אגב, אם חוק הנומראטור התקבל שבוע, ורק לפני כן, אני רוצה רגע לעבור לפרוצדורות כרגע.

דוד אמסלם: אם חוק הנומראטור התקבל שבוע אחרי ההחלטה, אני מניח שיש החלטות ממשלה שהתקבלו גם לפני כן.

דוד אמסלם: מה דינן לדעתך?

דוד אמסלם: הרי אני מניח שהחוק מתקבל מכאן ולהבא, או לא הולך להיות רטרואקטיבי.

<אהוד פראוור: החוק הוא חוק מפורש - - -

דוד אמסלם: שמה אומר?

<אהוד פראוור: והחוק אומר ששר האוצר יניח יחד עם התקציב, תקציב קדימה לשלוש שנים וככל שמתגלים צרכים לאורך השנה, שמשמעותם על השנים הבאות, צריך לפנות מקורות שנים קדימה.

<אהוד פראוור: התהליך של פינוי מקורות שנים קדימה בהיקף הזה, כבר היקף גדול, צריך להיעשות בדיוני התקציב.

דוד אמסלם: אבל דרך אגב, אני מסביר.

דוד אמסלם: הסיפור הזה של ההחלטה הזאת התקבלה לפני ההצבעה על התקציב של שנת 2015-2016.

דוד אמסלם: אני מספר לך.

דוד אמסלם: היא התקבלה רק שלושה ימים לפני.

דוד אמסלם: עכשיו, היא התקבלה לפני חוק הנומראטור, והיא דרך אגב התקבלה עם עוד הרבה החלטות של הממשלה, שאתם מיישמים אותן, שאנחנו, המדינה מיישמת אותן, למרות שצריך לחפש להן מקורות תקציביים.

דוד אמסלם: עכשיו, חוק הנומראטור – לפי מה שאתה אומר – בא שבוע אחרי זה.

דוד אמסלם: אני מניח שחוק בא להסדיר מכן ולהבא.

דוד אמסלם: היות והייתה החלטת ממשלה שבוע לפני ומיד אחרי החלטת הממשלה – ארבעה ימים אחרי זה – התקבל חוק התקציב בכנסת ישראל והיות והממשלה גם בדקה את הנתונים אז, בגלל שהיא גם העלתה את הטענות לפני.

דוד אמסלם: הרי ברור לך לחלוטין שאנחנו לא פועלים באיזה שהוא חלל ובוואקום.

דוד אמסלם: הרי היה ברור לכולם, נזרקו כל מיני נתונים באוויר שעוד מעט נשאל אותך כמה זה עולה.

דוד אמסלם: זאת אומרת שתסביר לנו גם מה הכוונה תקציב משמעותי וממה הוא מורכב, אבל כבר התקבלה ההחלטה על הבסיס הזה.

דוד אמסלם: אז אם ככה, אני לא הצלחתי להבין את הפואנטה המרכזית, שעכשיו אתה מצטט לי חוק שבעצם חוקקו אותו אחרי.

<אהוד פראוור: תראה, באופן הפשוט ביותר, אני לא בתוך ההערכות, בתוך המבנה של התקציב הרב שנתי.

<אהוד פראוור: התקציבים האלה לא נמצאים - - -

דוד אמסלם: מה זה רב שנתי?

דוד אמסלם: התקציב הוא לשנתיים.

<אהוד פראוור: התקציב הוא לשלוש.

דוד אמסלם: איזה תקציב?

דוד אמסלם: אני לא יודע.

דוד אמסלם: אני הצבעתי על תקציב לשנתיים.

דוד אמסלם: אולי אתה יודע על עוד שנה שאני לא יודע.

<אהוד פראוור: יחד עם התקציב השנתי שר האוצר הגיש תקציב יחד והחוק גם קבע מה דין הדבר הזה לשלוש שנים קדימה.

<אהוד פראוור: התכנית התקציבי לשלוש שנים קדימה, דרך חוק הנומראטור, הקשיחה את יכולת הממשלה ליצור הוצאות בלי מקורות.

<אהוד פראוור: עכשיו, ברגע שאנחנו באנו ואמרנו שמדובר בסכום כזה וכזה, ואנחנו מבקשים במסגרת הדו"ח שצריך להגיש שיימצא לזה פתרון תקציבי, נמסר, וזה החוק, שהממשלה צריכה לפנות מקורות קדימה.

<אהוד פראוור: היא לא יכולה לעשות את זה בצורה שהיא עשתה קודם.

<אהוד פראוור: אני לא יודע לענות לך למה זה לא הובא בחשבון קודם.

<אהוד פראוור: אני חושב שמשרד האוצר יודע מה - - -

דוד אמסלם: עוד מעט נשאל את משרד האוצר.

<אהוד פראוור: בסדר.

<אהוד פראוור: אני לא יודע.

<אהוד פראוור: מה שברור, שבמציאות הקיימת בחוק התקציב כרגע ובתכנית השלוש שנתית - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, אני לא הצלחתי להבין ברשותך, מר פראוור, ואולי אני אשאל את משרד המשפטים.

דוד אמסלם: אני יודע שאני הצעתי על תקציב דו שנתי והיות מדובר על חוק התקציב, אני לא יודע אם יש לאוצר כל מיני רעיונות ואיזה שהן תחזיות לגבי ה-10 שנים הקרובות.

דוד אמסלם: אני הצבעתי, אני ואברהם נגוסה הצבענו על תקציב דו שנתי.

דוד אמסלם: אז אני לא יודע על איזה שלוש שנים אתה מדבר.

<אהוד פראוור: החוק קובע שהממשלה תכין תכנית תלת שנתית על פי הצעת שר האוצר.

דוד אמסלם: היא הכינה דרך אגב תכנית תלת שנתית?

<אהוד פראוור: כן.

<אהוד פראוור: שתונח על שולחן הכנסת בכל שנה, יחד עם הצעת חוק התקציב ותכלול את כל הדברים האלה.

<אהוד פראוור: אני לא רוצה לפרט.

<אהוד פראוור: היא תכלול את סכום ההוצאה, תחזיות - - -, כל מה שצריך.

<אהוד פראוור: ומאותו רגע, לפי החקיקה הקיימת, ברגע שאתה רוצה לחרוג ממגבלת הגירעון שנקבעה לכל אחת מהשנים העתידיות - - -

דוד אמסלם: אנחנו עוד לא שמה.

<אהוד פראוור: אתה לפנות מקור.

דוד אמסלם: אנחנו עדיין לא שם.

דוד אמסלם: אני יודע דבר כזה, אנחנו הצבענו על תקציב דו שנתי ואנחנו מדברים כרגע אל תקציב 2016.

דוד אמסלם: אני יודע שבעוד כמה חודשים נצטרך להצביע על עוד תקציב.

<אהוד פראוור: אתם הצבעתם גם על תיקון מספר 49 הקרוי תקציב תלת שנתי.

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: דרך אגב, יש הבדל בין תכנית לבין מה שנקרא חוק התקציב.

דוד אמסלם: אנחנו פועלים על בסיס חוק התקציב, ונושא התכנית זה איזה שהם רעיונות של הממשלה שאין להם-.

דוד אמסלם: דרך אגב, מה בעצם המעמד הסטטוטורי או החוקי של אותה תכנית?

דוד אמסלם: אם הממשלה עכשיו הביאה נניח למשרד הביטחון, מאיפה היא הביאה את הכסף?

דוד אמסלם: הרי עכשיו הזרימו כסף בוועדת הכספים למשרד הביטחון.

דוד אמסלם: בוא תספר לי מאיפה הביאו את הכסף.

<אהוד פראוור: אני אסביר לך.

<אהוד פראוור: מה שחל על התקציב של השנה אפשרי.

<אהוד פראוור: ברגע שישנה שנה מאוזנת, אפשר לעשות דברים.

<אהוד פראוור: את זה אגב תשאל את האוצר, זה חוק שמשרד האוצר - - -

דוד אמסלם: עוד מעט.

דוד אמסלם: אני כרגע מתעכב איתך עכשיו על הנושא של הפרשנות של החוק שאתה מדבר עליו.

<אהוד פראוור: זה אותו חוק.

<אהוד פראוור: כל מה שאני רוצה לומר שאתה יכול לקבוע, ככל שיש מקורות בתקציב, הוצאות לשנה הזו, כי יש תקציב ואתה רואה מה יש בו.

<אהוד פראוור: התחייבויות לשנים הבאות מחייבות פשוט פינוי מקורות מהשנים הבאות על מנת לאפשר את ההוצאה, כפוף למגבלת ההוצאה שנקבעה בחוק הזה לחוק - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, משרד המשפטים פה?

דוד אמסלם: לא מופיע כאן.

דוד אמסלם: משרד האוצר כאן?

<לאה קריכלי: בדרך.

<לאה קריכלי: בעלייה ממשרד האוצר.

דוד אמסלם: בעלייה, הבנתי.

דוד אמסלם: מי אתה?

<אופיר להב: אני אופיר להב, מנהל אגף בכיר לתכנון מדיניות, תקציבים ומחקר במשרד העלייה והקליטה.

דוד אמסלם: במשרד הקליטה?

<אופיר להב: כן.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: אברהם, אתה רוצה?

אברהם נגוסה: כן.

אברהם נגוסה: לפני שעוברים למשרד הקליטה.

אברהם נגוסה: אודי, אתה יודע שאתה טועה ומטעה, כי החוק שאתה מדבר עליו, כתוב בחוק שהוא יחול מתקציב 2017-2018.

אברהם נגוסה: יחול משנת 2017, לא - - -

<אהוד פראוור: אדוני, אני ישבתי עם כל היועצים המשפטיים אצלנו.

אברהם נגוסה: החוק - - -

<אהוד פראוור: קודם כל אני מציע ככה, במקרה הכי טוב אני טועה.

אברהם נגוסה: רגע, בוא קודם כל תן לי לסיים את השאלה.

אברהם נגוסה: קודם כל, למה שאתם הצגתם בסכום התקציב, זו שיטת הפחדה שאתם משתמשים בה כל הזמן ואין לזה שום בסיס.

אברהם נגוסה: זה אחד.

אברהם נגוסה: שתיים, החוק שאתה מעבר עליו, לא קשור לשנת 2016.

אברהם נגוסה: זה יתחיל בתקציב בשנת 2017.

אברהם נגוסה: כתוב.

אברהם נגוסה: אם לא קראת, תקרא.

אברהם נגוסה: זה מה שכתוב.

אברהם נגוסה: אז אתם עכשיו מצאתם תירוץ כדי לסגור את האפשרות שאכן יעלו לישראל.

אברהם נגוסה: זה התירוץ שהבאתם, הגדלתם את הסכום ללא בסיס, הבאתם את החוק שלא קשור לשנת 2016.

אברהם נגוסה: זו עובדה.

<אהוד פראוור: טוב, אוקיי.

<אהוד פראוור: אדוני יישאר בהכרזתו.

<אהוד פראוור: אני לא יודע לענות לא על החלק הראשון ולא על החלק השני.

דוד אמסלם: אוקיי, אבל אני שואל שאלה ואני אחזור חזרה לשאלה הקודמת.

<אהוד פראוור: לגבי - - - החוק אוחד - - - 2017.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: היות ומשרד המשפטים לא פה, כהרגלם של הפקידים, אתה יודע, אני אעשה גם דיון על זה - - -

<אהוד פראוור: יש עוד עלבונות לפקידים?

<אהוד פראוור: רק שאני אדע פשוט את הרצף להיום.

דוד אמסלם: אתה מרגיש שאתה נעלב?

<אהוד פראוור: אני שמעתי שאני טועה ומטעה ו - - -

דוד אמסלם: לא אני אמרתי, הרי הזמנו לפה-.

דוד אמסלם: אתה יודע מה?

דוד אמסלם: ניתן ליואל להגיד את המשפט ואחרי זה נמשיך.

יואל רזבוזוב: משפט אחד חברים.

יואל רזבוזוב: אני ראיתי וקראתי כמו כולכם את החלטת הממשלה ואני חושב שהממשלה החליטה החלטה בשביל לרצות.

יואל רזבוזוב: לרצות את חבר הכנסת נגוסה, בשביל לרצות את הקהילה, את בני העדה, וגם אני חושב ואפילו אני יכול להגיד אנסו את הנציגים של הממשלה לעשות את ההחלטה הזאת.

יואל רזבוזוב: אין תקציב.

יואל רזבוזוב: חקרתי, אין תקציב, לא יהיה תקציב.

יואל רזבוזוב: צריך לפנות משאבים.

יואל רזבוזוב: אנחנו מבינים כמה זה יעלה.

יואל רזבוזוב: אני נטרלתי את זה לא פעם אחת בוועדה וזה המצב של היום ואם אנחנו באמת רוצים שההחלטה תתבצע, צריך למצוא מקורות תקציביים, כי בלי תקציב זה לא יהיה.

יואל רזבוזוב: זה גם לא יהיה אחראי מבחינתנו לתת לדבר כזה לקרות וזהו.

יואל רזבוזוב: ועכשיו אם זה במשפטי כך או כך, אני אומר לך בוודאות ואני יכול פה באמת לשים על השולחן הכל, עשו את זה אך ורק בשביל לרצות, ועשו את זה במכתב ועשו את זה מהר ועכשיו כמובן אנחנו נעשה עוד הרבה דיונים כאלה.

דוד אמסלם: תודה יואל.

דוד אמסלם: אני ברשותך, אהוד, חוזר אליך, בגלל שכרגע אני רוצה לחדד את העניין.

דוד אמסלם: הרי כמו שאמרתי, חוק הנומראטור עבר בכנסת לאחר אישור התקציב ולאחר קבלת ההחלטה.

דוד אמסלם: אז למה לדעתך הוא אמור לחול אחורה, רטרואקטיבית גם על הנושא הזה?

<אהוד פראוור: החוק חל באופן מעשי על כל הוצאה שלא נמצאת בתכנית השלוש שנתית של האוצר קדימה ומבקשים ל - - -

דוד אמסלם: מאיפה בא הגידול במשרד הביטחון?

<אהוד פראוור: אמרתי שהגידול הוא לתוך תקציב שנתי.

דוד אמסלם: אבל הגידול לא היה במסגרת של התקציב.

<אהוד פראוור: יש לענות עוד פעם.

<אהוד פראוור: יש לממשלה, יש ניהול שוטף של משרד האוצר, התקציב הוא שנתי.

<אהוד פראוור: אם תשאל אותי אם בתוך 2016 אפשר לפנות מקורות ולהזיז אותם, התשובה היא כן.

<אהוד פראוור: הבעיה שצריך להבין, שהמהלך שאנחנו מדברים עליו הוא מהלך שמשתרע חמש-שש שנים קדימה.

<אהוד פראוור: ברגע הזה צריך לפנות מקורות בשנים - - -

דוד אמסלם: איזה מקורות?

דוד אמסלם: אבל עדיין לא דנו עליהם.

<אהוד פראוור: רגע, שנייה.

<אהוד פראוור: התפקיד שלי - - -

דוד אמסלם: לא, לא אתה לא איתי.

<אהוד פראוור: סליחה, התפקיד שלי כפקיד, הוא לבוא לממונים עלי ולתת איזו שהיא הערכה, יותר מאיזו שהיא הערכה, של התקציב הנדרש.

<אהוד פראוור: ברגע שאנחנו צריכים להגיש דו"ח לממשלה, הוא צריך להיות כמובן עם הערכת התקציב ואם המקורות.

<אהוד פראוור: חוק הנומראטור מונע כרגע, שלא במסגרת התקציב - ואני מציע שתדבר עם אגף תקציבים על חלק מהשאלות ששאלת גם כן - מלהביא לממשלה החלטה ש - - -

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: מאיפה אתה יודע מה תקציב 2017 היה?

<אהוד פראוור: אנחנו יודעים היום מה ההוצאות.

<אהוד פראוור: מה שהממשלה עושה - - -

דוד אמסלם: לא, אני אסביר לאן אני מתכוון.

דוד אמסלם: תראה, אני איש תקציבים, אני כלכלן במקצועי, בניתי עשרות תקציבים.

דוד אמסלם: עכשיו אני רוצה להבין את העניין.

דוד אמסלם: אני.

דוד אמסלם: הרי אנחנו הצבענו על תקציב שנים 2015-2016, בעצם הצבענו על שנת 2016.

<אהוד פראוור: נכון.

דוד אמסלם: עכשיו, אם תבוא ותאמר לי תראה, יש לנו בעיה בשנת 2016, אין לנו מקורות תקציביים לשנת 2016, אז הייתי דן איתך איזה יחידות צריך לסגור בכל מיני מקומות כדי להביא את הכסף.

<אהוד פראוור: ברור.

דוד אמסלם: אבל היות ואנחנו מדברים על תכנית רב שנתית של 2017, 2018, עד 2020, היות ובעצם לא דנו על אותן שנים, מי תוקע לידך ששנה הבאה, כשנדון על שנת 2017, יכול להיות שבעצם נביא את כל התקציב לשנה הבאה, להביא את כולם ואפילו לא נצטרך עוד 5 שנים.

דוד אמסלם: למה אתה חושב שאולי אין לזה כיסוי תקציבי לשנת 2017?

<אהוד פראוור: החוק קובע שתקנות הוראות מינהל, או התחייבות אחרות של הממשלה, בביצוען כרוכה הגדלה של ההוצאה הממשלתית, באחת או יותר השנים הנכללות בתכנית זה השלוש שנים שלאחר שנת התקציב, שתגרום לחריגה מסכום ההוצאה הממשלתית המותרת באותה שנה קדימה, זה לא 2016, זה 2017, 2018, 2019, לא ייקבעו, אלא אם כן תינקט פעולה מאזנת.

<אהוד פראוור: כלומר, צריך - - -

אברהם נגוסה: אבל אומרים לך, זה בשנת 2017, לא עכשיו.

<אהוד פראוור: חבר הכנסת נגוסה - - -

אברהם נגוסה: אתה מוכיח אותנו כאילו אנחנו לא מבינים.

<אהוד פראוור: אני חושב, באמת, אני מכבד אותך - - -

אברהם נגוסה: זה לא בשנת 2016, זה בשנת 2017.

אברהם נגוסה: זה בהתחלה של 2017-2018.

<אהוד פראוור: חבר הכנסת נגוסה, אני מכבד אותך מספיק ואני מעריך את מה שאתה אומר, פרט לזה שהחוק, כפי שנקבע, איננו כזה.

<אהוד פראוור: החוק - - -

דוד אמסלם: אני לא מבין אותך.

דוד אמסלם: תשמע, אהוד, אני לא מצליח להבין.

<אהוד פראוור: אני מציע שיבוא יועץ משפטי של האוצר, יועץ המשפטי של משרד המשפטים ותבדקו ותראו.

דוד אמסלם: טוב.

<אהוד פראוור: אם הפרשנות שלי - - -

דוד אמסלם: משרד המשפטים נמצא פה.

דוד אמסלם: האוצר כאן.

דוד אמסלם: בואי תסבירי לנו את מה שאתם מבינים בחוק הזה.

<רבקה לויפר: אני אסביר.

<רבקה לויפר: גם במובן מסוים אתה צודק.

דוד אמסלם: בוודאי שאני צודק.

<רבקה לויפר: לא, אתה צודק, אבל אני רק אסביר מה בא הנומראטור לעשות בשונה משנים קודמות.

<רבקה לויפר: ואגב, מדובר בשנה הראשונה שהחוק הזה פועל, כך שגם אנחנו בלמידה שלו.

<רבקה לויפר: זאת אומרת הוא פועל גם - - -

דוד אמסלם: וגם דרך אגב, הוא חוקק אחרי חוק התקציב.

<רבקה לויפר: נכון.

דוד אמסלם: ככה שהוא לא הולך אחורה בכלל, הוא הולך קדימה.

<רבקה לויפר: זה פועל גם עלינו, זה העניין.

<רבקה לויפר: בעבר, כאשר הממשלה רצתה לקבל החלטה עם התחייבות תקציבית קדימה, היא פשוט עשתה את זה.

<רבקה לויפר: אם זה אחראי או לא, ההיסטוריה תשפוט, אבל זה מה שהיה.

<רבקה לויפר: היום החוק לא מאפשר - - -

דוד אמסלם: זאת אומרת שאת מתכוונת לתכנית רב שנתית

<רבקה לויפר: הממשלה החליטה שהיא מייצרת תכנית רב שנתית - - -

דוד אמסלם: הרי אם זה תכנית שנתית אז זה מוצג כבר בתקציב עצמו, אז אין בעיה.

<רבקה לויפר: או שזה לא מוצג, ואז מציינים את - - -

דוד אמסלם: שנייה, אמרתי.

דוד אמסלם: יש שתי אופציות.

דוד אמסלם: אם זה שנה אחת, אז לממשלה יש שתי דרכים להתמודד עם זה.

דוד אמסלם: אלף, אם זה היה במסגרת-, יש תקנה כזאת, אז אין בעיה.

דוד אמסלם: אם אין תקנה כזאת ויש מקורות, צריך לפנות מקורות – אז הממשלה באה ומצביעה מאיפה היא מביאה את המקורות.

דוד אמסלם: כמובן זה יכול להיות על חשבון הגירעון או שהיא יכולה להביא את זה ממקור אחר לגמרי, צמצום פה, צמצום שם.

דוד אמסלם: אם תכנית רב שנתית, הרי כל תכנית תשתיתית היא רב שנתית, אז איך אני עכשיו יודע מה יהיה בשנת 2019, אם הכנתי 4-, מה אני יודע מה תקציב 2019 שיהיה?

<רבקה לויפר: זה העניין, שזה עובד ככה:

<רבקה לויפר: אם הממשלה רוצה לקבל תכנית שמחייבת את השנים הקרובות, היא צריכה לומר מאיפה היא מממנת אותה, או לכלול את זה כחלק מהתכנית הכלכלית לשנה הקרובה, שהתכנית הכלכלית הזאת - - -

דוד אמסלם: שזה בתקציב הנוכחי, אוקיי.

דוד אמסלם: לא, דברי איתי על השנים הבאות.

<רבקה לויפר: אני מדברת על שנת 2017.

<רבקה לויפר: אם הממשלה רוצה להחליט החלטה שמחייבת את תקציב 2017-2018, את שלוש השנים הבאות, היא צריכה אחד מהשניים: או להחליט על סדרי העדיפות שלה במסגרת בניית התקציב הקרוב.

דוד אמסלם: שהיא תדון עליו.

<רבקה לויפר: נכון.

דוד אמסלם: ברור, הרי בשנת 2017 זה יצוף אצלכם הצורך, ואז אתם תצטרכו לבוא לראש הממשלה או לשר האוצר ולהגיד לו תקשיב, זה עולה כסף, החלטת הממשלה הזאת, מאיפה אנחנו מצמצמים?

דוד אמסלם: דרך אגב, יכול להיות שלא תצטרכו.

דוד אמסלם: יכול להיות שיהיה גידול בהכנסות בצורה דרמטית ואין לנו אפילו עודפים, כמו שיש השנה.

<רבקה לויפר: זה נכון, ולכן אחד מהשניים.

<רבקה לויפר: או לקבל את ההחלטה בעת החלטת התקציב והתכנית הכלכלית לשנה הבאה, וכרגע אנחנו לא שם, זו לא נקודת ה - - -

דוד אמסלם: כן, אבל יש דברים שאי אפשר לקבל אותם פר שנה.

דוד אמסלם: זה תכנית רב שנתית.

דוד אמסלם: למשל, אתם רוצים לבנות את קו תל אביב ירושלים.

דוד אמסלם: לא בונים אותו בשנה.

<רבקה לויפר: נכון.

דוד אמסלם: אז הוא מתפרש לשלוש-ארבע שנים והתכנית היא רב שנתית.

דוד אמסלם: דרך אגב, רוב התשתיות הן רב שנתיות.

<רבקה לויפר: נכון מאד ומה בא הנומראטור להגיד?

<רבקה לויפר: הוא חייב השנה בזמן בניית התקציב, בזמן ההחלטה על התקציב, גם בממשלה וגם בכנסת, הוצגו ההוצאות וההכנסות שמתחייבות בלי שעושים כלום.

<רבקה לויפר: זאת אומרת, אנחנו קוראים לזה טייס אוטומטי, או מחשבים שאת ההכנסות ממיסים, מחשבים את ההוצאות, עוד לפני סדרי העדיפות, מה שקיים היום ומתחייב לשנים הבאות.

<רבקה לויפר: ככה אנחנו רואים אגב שההוצאות כבר עולות על מה שמותר לנו לפי החוק, ואז החוק בא ואומר לממשלה: מהיום, אם את רוצה לקבל החלטה שתחייב את השנים הבאות, כלומר, שהולכת להיות בעיה, של ממשלה אחרת אולי אפילו, הממשלה לא יכולה להחליט דבר כזה בלי להגיד מה מקור המימון.

<רבקה לויפר: ולכן נדרשת החלטה שהיא - - -

דוד אמסלם: איך היא תדע מה מקורה המימון?

דוד אמסלם: אם ההחלטה יכולה להיות העברה בין סעיפים, כשנדון על תקציב 2017, זה מקור מימון?

<רבקה לויפר: זה מקור מימון.

דוד אמסלם: אז תגידי.

דוד אמסלם: אז למה הוא לא אומר את זה?

<רבקה לויפר: רגע, רגע - - -

<אהוד פראוור: נעשה את זה - - -

דוד אמסלם: לא, אז תגידי את זה.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים עכשיו על שנת 2016.

דוד אמסלם: תגיד, כשנגיע לשנת 2017 נעשה את ההסטה.

<רבקה לויפר: זה בדיוק מה שהחוק לא מאפשר.

<רבקה לויפר: אם אתה רוצה לעשות הסטה, אתה צריך לעשות אותה עכשיו.

<רבקה לויפר: את אומרת אתה לא יכול להחליט, ומה שבעבר נעשה, ממשלות החליטו על פרויקט שכעבור שנתיים ממשלה אחרת הייתה צריכה להתמודד איתו.

<רבקה לויפר: לכן נקבעו סדרי עדיפות שרוצים להציג - - -

דוד אמסלם: אוקיי, אז אני אשאל שאלה אחרת.

<רבקה לויפר: החוק מונע את זה היום.

דוד אמסלם: הבנתי.

<רבקה לויפר: שוב, זה משפיע גם עלינו.

<רבקה לויפר: גם אנחנו כאוצר, היום לומדים להתנהל בעולם החדש הזה, שבו החלטות צריכות להתקבל תמיד לעתיד, בעיקר לעתיד, עם מקור תקציבי.

<רבקה לויפר: מקור יכול להיות העלאת מיסים, הוא גם יכול להיות קיצוץ אחר.

דוד אמסלם: אז בואי נאמר שסתם יגידו לכם שהמקור הוא העלאת מיסים ובואו נתקדם, ב-2017 נחליט שאין העלאת מיסים.

<רבקה לויפר: העלאת המיסים צריכה להיות בהחלטה, בחקיקה, במשהו מעשי - - -

דוד אמסלם: בהסטה מסעיף כזה לסעיף אחר ולתקן את זה בשנת 2017, שנדון על הפרטים.

<רבקה לויפר: אין לדון על הפרטים.

<רבקה לויפר: אם הממשלה - - -

דוד אמסלם: מה זאת אומרת אין לדון?

דוד אמסלם: הממשלה יכולה.

דוד אמסלם: היום אני יכול להחליט ש - - -

<רבקה לויפר: אם היא מתחייבת שזה מה שהולך לקרות, זה אפשרי.

<רבקה לויפר: השאלה אם זה משהו שהוא באמת בר קיימא או לא.

דוד אמסלם: לכן אני שואל.

דוד אמסלם: יכול להיות שמישהו פה חוקק חוק שהוא בכלל לא הגיוני ולא מתקדמים איתו.

דוד אמסלם: אין לאן ללכת איתו, למרות שהרעיון לכאורה, אל תכניס את הממשלה הבאה להיריון, אבל אולי הוא לא ישים?

<רבקה לויפר: לא, אני חושבת שהחוק הוא ישים.

<רבקה לויפר: אני חושבת שגם ככה מתנהלים במדינות ב-OECD.

דוד אמסלם: מה מתוקצב משרד הקליטה מבחינת עלייה, מה התקציב שלו לגבי הנושא של העלייה הכלכלית?

<רבקה לויפר: סך תקציב משרד הקליטה?

דוד אמסלם: רק לעולים.

דוד אמסלם: לקליטת העולים.

<רבקה לויפר: יש כאן את נציגי משרד הקליטה, אני מציעה שם ירדו לפרטים.

<רבקה לויפר: סך תקציב משרד הקליטה, הוא לא לעולים.

<רבקה לויפר: זאת אומרת למה אתה מתכוון.

דוד אמסלם: אני מושך, תראי, גם סוגית העולים היא סוגיה שאי אפשר לצפות אותה.

דוד אמסלם: אנחנו יכולים לבנות מה שנקרא תקציב ל-20,000 עולים בהנחת עבודה שנלך אחורה ונראה מה קרה, ופתאום באו לנו בברכה 100,000.

דוד אמסלם: אז מה נגיד להם, חברה', תחזרו אחורה, חוק הנומראטור, לא, לא, אל תבואו?

<קריאה: שאלה מצוינת.

דוד אמסלם: איך?

דוד אמסלם: פתאום משרד ראש הממשלה ימצא מקורות, כי הם כבר פה.

אברהם נגוסה: השאלה מאיפה?

מיכאל אורן: אם מחר יהדות צרפת תעלה ארצה, 400,000 איש, איך נתמודד עם זה תקציבית?

דוד אמסלם: או שנגיד לה שיש חוק נומראטור?

<רבקה לויפר: לא.

אברהם נגוסה: לא, הם לא יגידו שם.

אברהם נגוסה: יהיה שטיח אדום.

<רבקה לויפר: אז חוק הנומראטור זה חוק שבו הכנסת בעצם למעשה מגבילה את הממשלה.

<רבקה לויפר: בנוגע לעולים חדשים יש חוק, חוק סל קליטה, שקובע שעולים חדשים יקבלו את סל הקליטה.

<רבקה לויפר: זאת אומרת חוק הנומראטור לא מגביל חקיקות אחרות קיימות, הוא מגביל את עבודת הממשלה.

<רבקה לויפר: זה הרעיון שלו.

<רבקה לויפר: כלומר, כל עוד מדובר בהחלטה שהיא לא מתוקף חוק אחר, אז הנומראטור נכנס לפעולה.

<רבקה לויפר: בעצם זו עבודה שהכנסת מגבילה את הממשלה.

דוד אמסלם: אז את אומרת שיש חוק השבות, שעליו יושב סל הקליטה.

דוד אמסלם: זה מה שאת אומרת.

<רבקה לויפר: נכון, סל הקליטה הוא חוק בפני עצמו.

דוד אמסלם: בסדר, אבל הוא כמובן יושב לא בפני עצמו.

דוד אמסלם: יש חוק השבות שאומר שיהודים מגיעים לישראל וכל יהודי שמגיע, אז מגיע לו סל קליטה.

דוד אמסלם: עכשיו הרי יש גם את חוק הכניסה, שאני מניח שגם לחוק הכניסה יש איזה שהוא סל קליטה.

<רבקה לויפר: לא, חוק סל קליטה הוא לא קשור לחוק הכניסה.

דוד אמסלם: אז איך חוק הכניסה מסדיר את הנושא שאתה רוצה, איך בעצם קלטו את יהדות אתיופיה פה?

דוד אמסלם: יש פה בארץ כמעט 100,000.

דוד אמסלם: איך סידרתם את העניין?

<רבקה לויפר: על פי חוק הכניסה.

דוד אמסלם: ואיך נתתם להם סל קליטה אם אין חוק כזה?

<רבקה לויפר: לא מתוקף חוק סל קליטה.

דוד אמסלם: אז מתוקף איזה חוק?

<רבקה לויפר: מתוקף החלטת ממשלה.

דוד אמסלם: זאת אומרת שאתם בעצם אומרים, גם פה יש החלטת ממשלה כזאת.

<רבקה לויפר: נכון, אבל החלטת הממשלה הזאת-.

<רבקה לויפר: החלטת ממשלה שעומדת בחוק צריכה להיות החלטה עם מקורות בצידה, או לבוא בזמן שבו מחליטים על תקציב לשנה הקרובה, ואז ממילא גם המקורות מוחלטים.

<רבקה לויפר: זאת אומרת אז ממילא נקבעים הסכומים ויעד הגירעון.

<רבקה לויפר: כלומר, הנומראטור, שוב, הוא ממש מגביל את עבודת הממשלה כאשר שוב, כמו שאמרתי, אנחנו גם לומדים לעבוד עם זה.

<רבקה לויפר: זה חדש.

<רבקה לויפר: זה למעשה - - -

דוד אמסלם: איך את נותנת פתרון לחוק הנומראטור?

דוד אמסלם: נניח שחוק הנומראטור חל פה, לדעתי הוא לא חל בעניין הזה, בגלל שהוא חוקק אחרי והממשלה דרך אגב, יש לה תכניות רב שנתיות.

דוד אמסלם: לדוגמא, כמו שאמרתי, אני לא יודע איך אתם תתקצבו שנה הבאה על בסיס חוק הנומראטור, את ההחלטה למשל לעשות, כמו שאמרתי, את קו ירושלים – תל אביב ברכבת הכבדה.

דוד אמסלם: יכול להיות שנבוא עכשיו, זה לא חוקי, חוק הנומראטור חל אחורה כמו שאומר אדון פראוור, ובואו נראה מה עושים.

דוד אמסלם: זה לא חוקי.

<רבקה לויפר: אז מה שעושים באמת, זה אלף בודקים את הפרישה של תקציב רב שנתי, בודקים את הפרישה שלו.

<רבקה לויפר: לוקחים אותו בחשבון, לא רק מסתכלים על השנה הקרובה, לוקחים בחשבון את הפרישה של השנים קדימה ובאמת לפי זה קובעים את המספרים.

<רבקה לויפר: כך נקבע התקציב.

דוד אמסלם: לא, אני הבנתי שחוק הנומראטור בעצם בא להסדיר החלטות שהן רב שנתיות, החלטות שהממשלה מקבלת עכשיו.

דוד אמסלם: אני בהיגיון שלי אומר שהחלטות של חוק הנומראטור הן מהחוק וקדימה, לא אחורה.

דוד אמסלם: עכשיו שאלתי – אם החוק הולך אחורה, האם עשיתם רבזיה לכל ההחלטות של הממשלה אחורה?

דוד אמסלם: אז בואו תראו לנו אותן.

<רבקה לויפר: החוק לא הולך אחורה.

דוד אמסלם: אז למה רק בזה הוא הולך אחורה?

<רבקה לויפר: הוא לא הולך אחורה רק בזה.

דוד אמסלם: בגלל שהחוק הזה חוקק אחרי חוק התקציב.

דוד אמסלם: החלטת הממשלה הזאת הייתה לפני דיוני התקציב.

<רבקה לויפר: לא, אני כבר מכירה מספר חודשים הצעות שהוגשו לממשלה ולא תוקצבו, שאנחנו באופן - - -

אברהם נגוסה: זאת לא הצעה, זאת החלטה.

<רבקה לויפר: החלטת הממשלה שעברה, לא קבעה תקציב.

<רבקה לויפר: זאת אומרת ההחלטה דיברה על צוות עבודה מקצועי, היא דיברה על עקרונות, היא לא דיברה על תקציב.

<רבקה לויפר: הצוות הגיע לתקציב, אפשר לחלוק עליו, אפשר לדבר על תקציב אחר.

<רבקה לויפר: שוב, אני כאן באמת לא באה לייצג איזו שהיא עמדה עקרונית בנושא.

<רבקה לויפר: אני רק אומרת, אפשר, מהרגע שהצוות דיבר על תקציב כזה, תקציב שכלל את כל המשרדים הנוגעים בדבר - - -

דוד אמסלם: כן, עוד מעט ניכנס לתקציב הזה.

דוד אמסלם: תסבירו לנו גם איך הגעתם למספרים.

<רבקה לויפר: אפשר, אבל אני רק אומרת, ושוב אני אומרת, זו עבודה באמת עם כל משרד ותחומו, והיא גם מסובבת על דברים שזה מאד דומה למה שבוצע בעבר, אבל מהרגע שכך הוא המצב, זה מחייב אחד מהשניים: או מקור, או לדון בזה בעת החלטה על התקציב.

דוד אמסלם: האם יש החלטות ממשלה מהעבר שהן לא היו בסכום חד-חד ערכי אלא כנושא, שהייתם צריכים לתקצב אותו רק שנתי ועדיין יש את השנים הבאות שאתם צריכים לתקצב את הנושא הזה?

<רבקה לויפר: אני - - -

דוד אמסלם: אני שואל, את אומרת לכאורה שיש פה החלטה עקרונית שלא נכנסה לסכומים ורק אחרי זה בעצם נכנס חוק הנומראטור, ולכן בעצם את אומרת עכשיו הוא הבשיל, הסכומים הבשילו ועכשיו אנחנו צריכים לדבר, נכנס לנו - - -

<רבקה לויפר: ההחלטה לא הצביעה על סכום, ולכן - - -

דוד אמסלם: אבל חלק גדול מאד מהחלטות הממשלה לא מצביעות על סכום.

<רבקה לויפר: אז נכון, כל החלטה שלא הצביעה על סכום, והיום רוצים לקבל החלטה חדשה שכוללת סכום, חלק עליה נומראטור.

דוד אמסלם: לא חדשה.

דוד אמסלם: נניח שהייתה החלטה לפני שלוש שנים או שנתיים, שממשלת ישראל קיבלה - - -

<אהוד פראוור: אם הייתה החלטה לפני שלוש שנים והיא תוקצבה לפני שנה, אז היא כבר נכנסה פנימה.

דוד אמסלם: לא, היא רב שנתית.

<אהוד פראוור: לא, לא, אז היא נכנסה אצלם בחשבונות כבר בשלוש שנים הבאות.

<רבקה לויפר: אבל אם היא לא תוקצבה, אם היא - --

<אהוד פראוור: אם היא לא תוקצבה, אם לא נקבעה לה מסגרת תקציב ותקציב שנתי, אז היא לא בביצוע.

דוד אמסלם: אבל היא מתוקצבת דרך אגב רק בחוק התקציב.

דוד אמסלם: מה היא מתוקצבת, אצלם בנייר?

דוד אמסלם: לא הבנתי מה המשמעות.

<רבקה לויפר: לא, חוק התקציב מכיל בתוכו את כל ההחלטות.

<רבקה לויפר: כשמגישים תקציב לכנסת, החוברות הכחולות האלה שאנחנו מגישים, הם נכללים קודם כל - - -

דוד אמסלם: את אומרת בעצם ההחלטה הזאת לא נכנסה בחוק התקציב האחרון?

<רבקה לויפר: ההחלטה הזאת לא הייתה חלק מחוק התקציב.

דוד אמסלם: זה מה שאת אומרת.

<רבקה לויפר: התקציב שאושר בכנסת - - -

דוד אמסלם: כן.

<רבקה לויפר: לא כלל את הסכומים האלה.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: למרות שהייתה התחייבות של שר האוצר, אני אומר לכם שכסף זה לא הבעיה, להביא את היהודים האלה לארץ.

דוד אמסלם: דרך אגב, אז אני אלך לשיטתך - - -

<רבקה לויפר: לא, אנחנו לא אומרים שזה הפתרון.

<רבקה לויפר: אנחנו אומרים שכרגע - - -

דוד אמסלם: הבנתי מה שאת אומרת, הזהות.

דוד אמסלם: אז אם ככה, הממשלה קיבלה פה החלטה שמה המשמעות שלה, בוא תספר לי.

דוד אמסלם: אני מניח התכנסה ממשלת ישראל ברשות ראש הממשלה, היא דנה על הנושא הזה, אני מניח, כמה דקות במינימום.

דוד אמסלם: אז מה המשמעות של ההחלטה?

אברהם נגוסה: היא התקבלה פה אחד ללא התנגדות של האוצר.

אברהם נגוסה: זה חשוב.

אברהם נגוסה: ללא התנגדות האוצר.

דוד אמסלם: מה המשמעות של ההחלטה.

דוד אמסלם: תסביר לי רק מה המשמעות של ההחלטה.

<אהוד פראוור: אני יכול להגיד שההחלטה היא החלטה שהקימה צוות שאמר איך זה ייעשה.

<אהוד פראוור: אני רוצה להגיד ששאלת התקציב מבחינתי היא שאלה בעיקר לא פתורה.

<אהוד פראוור: זאת אומרת בתוך העבודה, אני דווקא כמוביל העבודה, ברגע שהבאתי סכומים והבנתי שזה כפוף לנומראטור, שאלתי מה עושים, אמרו לי סליחה, נומראטור - אפשר לקבל החלטות בסדר הגודל הזה רק - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, ואם יגידו לך - אני רוצה להבין את הסיפור של הנומראטור – נניח עכשיו אנחנו יושבים עם שר האוצר והוא אומר רבותי, יש לי כסף, אין בעיה.

<אהוד פראוור: אם שר האוצר, תראה - - -

דוד אמסלם: יש בעיית נומראטור?

דוד אמסלם: אם יש תקציב - - -

דוד אמסלם: כן, יש תקציב.

דוד אמסלם: עכשיו הוא אומר לך אין בעיה, מצאתי, כמה אתה צריך?

דוד אמסלם: 100 מיליון, קח, יש לי.

<אהוד פראוור: לא, אם שר האוצר יגיד תקשיב והוא יגיד לי תקשיב, אני לא יודע אם הוא יהיה כזה מנומס אלי, אבל בוא נניח.

<אהוד פראוור: אולי הוא יגיד לי, הוא יגיד לממשלה, אני מוצא את המקורות לשנים הבאות, כלומר לא רק עכשיו אלא גם בשנים 2017, 2018, 2019, הרי המגבלה היא תקציב.

דוד אמסלם: אז אני אגיד לך מה מפריע לי בסדר על הפעולות, אהוד.

דוד אמסלם: אני ציפיתי שדרך החשיבה, בלי קשר לחוק הנומראטור, תהיה כדלהלן: שהתקבלה החלטת ממשלה שאנחנו הקראנו אותה, ודרך אגב כולל לוחות זמנים.

דוד אמסלם: הכל פה מסודר, אתה יודע.

דוד אמסלם: הכל.

דוד אמסלם: חוץ מלהביא אותם.

דוד אמסלם: חוץ מהכסף, הכל מסודר.

דוד אמסלם: עכשיו, באו הקימו צוות בין משרדי.

דוד אמסלם: חשוב.

דוד אמסלם: אני מניח שמה שאני הייתי מצפה לקבל בהחלטה, לבוא ולהגיד לכם רבותי, תסדרו את כל העבודה, תשבו, תחליטו, בסוף תבואו אלי עם הפלגנמבר – כמה עולה.

דוד אמסלם: ואז אני קורא לשר האוצר כראש ממשלה, ואומר לו אחי, זה התכנית שהחלטנו, זה מה שעולה, נא לדאוג לכסף.

דוד אמסלם: ואם אתה לא יודע, אז אני אדאג במקומך.

דוד אמסלם: ככה אני מבין את שיטת הניהול.

דוד אמסלם: ככה אני עובד.

דוד אמסלם: אז בוא.

דוד אמסלם: עכשיו עשית עבודה.

דוד אמסלם: עזוב חוק נומראטור, נגיד אין חוק נומראטור.

דוד אמסלם: אתה בא, מסתכל, רואה וואלה, עולה 20 מיליארד דולר.

דוד אמסלם: אתה אומר חברה', הכל טוב ויפה, מאיפה אני מביא את הכסף?

דוד אמסלם: הרי אף אחד לא ציפה שמישהו ימכור את הבית של חמותו ויביא את זה לפה.

דוד אמסלם: אז לא הבנתי מה הסיפור של הנומראטור פה נכנס.

דוד אמסלם: אתה יכול לבוא ולהגיד לי תשמע דודי, אנחנו עשינו את העבודה, יש בעיית כסף גדולה ולכן אני צריך עוד זמן לשבת עם ראש הממשלה, למצוא את המקורות, או לגלגל אליו את הבעיה.

דוד אמסלם: אני לא מצפה שאתה תביא את הכסף.

דוד אמסלם: מה אתה אומר?

<אהוד פראוור: אני אומר שהבעיה הזאת וגודל הסכום הוצף לכל הדרגים הבכירים בפקידות הממשלה, לפחות, והתשובה של כולם הייתה שבמסגרת החקיקה הקיימת, ניתן לטפל בזה בחוק התקציב.

דוד אמסלם: זה לא מה שהיה.

דוד אמסלם: אני ארענן את זיכרונך.

דוד אמסלם: אתה לא יודע, אתה לא מודע לזה.

דוד אמסלם: אני אספר לך.

דוד אמסלם: אני ניהלתי את העניין קצת אחרי הקלעים.

<אהוד פראוור: כן, אני יודע מה - - -

דוד אמסלם: לא, הקודם.

דוד אמסלם: אני אסביר לך.

דוד אמסלם: כשאנחנו קיבלנו את הרעיון, אז הסכום שנזרק על השולחן – זה יעלה מיליארד וחצי שקלים.

דוד אמסלם: עוד מעט אני אכנס למספרים אתכם, כשתסבירו לנו למה עולה כל כך הרבה כל יהודי כזה.

דוד אמסלם: בוא נשמע.

דוד אמסלם: אבל אנחנו הסברנו אלף שזה לא הסכומים, דבר שני זה לא חשוב ורק אחרי זה התקבלה החלטת הממשלה.

דוד אמסלם: זה לא שהממשלה קמה בבוקר, קיבלה החלטה, לא הבינו את המשמעות.

דוד אמסלם: נגיד לא עשו עבודה.

דוד אמסלם: לא הבינו את המשמעות בכלל, חשבו שזה עולה 10 שקלים והסתבר להם שזה עולה 10 מיליארד.

דוד אמסלם: הם קיבלו מהפקידים את אותה החלטה.

דוד אמסלם: מדוע?

דוד אמסלם: בגלל שכשידוע לך, כל החלטת ממשלה גם עוברת להתייחסות המשרדים וכל משרד התייחס, כולל האוצר.

דוד אמסלם: ואת הנתונים שאתה מדבר עוד מעט נדבר איתם.

דוד אמסלם: רגע, המספרים הוא אמר את זה אז.

דוד אמסלם: אז אני שואל, אלף, אם ידעתם ואני שואל כממשלה, לא אותך.

דוד אמסלם: אתה כנציג כרגע של משרד ראש הממשלה.

דוד אמסלם: אם ידעתם שזה פחות או יותר מה שהפקידים יגידו לכם שזה עולה, אז למה קיבלתם את ההחלטה?

דוד אמסלם: כי יכולתם לבוא ולהגיד רבותי, אנחנו לא מקבלים החלטה, בגלל שזה עולה הרבה מאד כסף ואין לנו את הכסף.

דוד אמסלם: דרך אגב, הממשלה קיבלה את ההחלטה שלושה ימים לפני אישור התקציב של שנת 2017.

דוד אמסלם: זה פעם אחת.

דוד אמסלם: או, לחילופין, שהממשלה קיבלה את ההחלטה כדי שנעביר את התקציב ולא היה בכלל, לא היה לה מלכתחילה עניין ליישם אותה.

דוד אמסלם: זה מה שנראה לי, דרך אגב, על פניו, מהתשובה שלך, זה מה שנראה לי.

דוד אמסלם: אז אם זה ישראבלוף ואנחנו רק תפאורה, וממשלת ישראל מקבלת החלטות מראש שהיא לא מתכוונת ליישם אותן, זה חמור כשלעצמו.

דוד אמסלם: דרך אגב, אותם נתונים היו, אני אומר לך, הם נאמרו לי ועוד מעט אני אכנס למספרים ואני אראה לך כמה, זה בדיחה.

דוד אמסלם: והם התווכחו איתי ושר האוצר דיבר איתי על אותם נתונים ואני אמרתי לו שזה לא נכון.

דוד אמסלם: קודם כל שתבין את הרקע של הדברים שקרו - - -

רויטל סויד: יש עוד החלטות ממשלה שהתבטלו כתוצאה מבעיית תקציב, או רק ההחלטה להעלות את יהודי אתיופיה?

אברהם נגוסה: רק זה.

רויטל סויד: רק זה.

דוד אמסלם: לא יודע, אני נכנס כרגע לדינאמיקה של מה היה קודם.

דוד אמסלם: זה לא שהממשלה הופתעה.

דוד אמסלם: אז הנתונים האלה היו על השולחן פלוס מינוס.

דוד אמסלם: עוד חצי מיליארד לפה או רבע מיליארד לשם, תלוי כמה התנגד הבן אדם להביא וכמה רצה להגזים.

דוד אמסלם: עכשיו בואו נעבור למספרים.

דוד אמסלם: ברשותכם, מה התקציב?

דוד אמסלם: מה התקציב המשוער?

<אהוד פראוור: אני אענה לך.

<אהוד פראוור: קודם כל אחד הדברים שרצינו לעשות זה לבדוק את התקציב בראייה יותר מבוקרת.

<אהוד פראוור: ההערכה שלי, שהיא לא רחוקה אגב מההערכה שלך, היא שני מיליארד ומשהו.

<אהוד פראוור: 2.2 מיליארד שקלים.

<אהוד פראוור: הבעיה הגדולה שעולה, היא לא בגודל התקציב אלא במשמעות שלו בשנים 2018, 2019.

<אהוד פראוור: שנת 2020 היא כרגע מחוץ לנומראטור, בשנה הבאה היא תהיה, ששם אתה מגיע בערך לבין 400 ל-500 מיליון שקלים.

<אהוד פראוור: אני יכול לאזן את זה טיפה יותר מדויק.

<אהוד פראוור: כשאתה מגיע לסכומים האלה - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, אני מבין ואני עדיין רוצה להתעסק עם הנומראטור.

דוד אמסלם: אמרת שהנומראטור זה שלוש שנים.

<אהוד פראוור: בסדר, 2017, 2018, 2019.

דוד אמסלם: שנייה, אוקיי, שלוש שנים.

דוד אמסלם: היות וההחלטה התקבלה בסוף שנת 2015, אז יש לנו את שנת 2015, כי זה אותה שנה.

דוד אמסלם: הרי אנחנו הצבענו על תקציב 2015-2016.

דוד אמסלם: זו הייתה ההחלטה הזאת.

דוד אמסלם: הרי יכולנו לקבל החלטה שאת כולם מביאים בתוך שבוע.

דוד אמסלם: עד סוף דצמבר 2015.

<אהוד פראוור: ההחלטה הייתה ולו היו לה מקורות, כנראה הייתה גם פועלת.

דוד אמסלם: לא, עזוב מקורות.

<אהוד פראוור: רק שנייה, רגע.

<אהוד פראוור: כשחשבון הזמנים מתחיל ממרס 2016, לזיכרוני.

דוד אמסלם: לא, אני רוצה להבין - - -

<אהוד פראוור: רגע.

<אהוד פראוור: ולכן ההוצאות מתגלגלות מתקציב 2016.

<אהוד פראוור: זה מה שאני זוכר ואני חושב שאני זוכר טוב.

<אהוד פראוור: עכשיו שנות ההוצאה שהן בתוך הנומרטור זה 2017, 2018 ו-2019 - - -

דוד אמסלם: ומה בשנת 2016?

<אהוד פראוור: בשנת 2016 ההוצאה היא של 70 מיליון, אני לא חושב שיש - - -

דוד אמסלם: לא, אבל מה הנומראטור קובע?

<אהוד פראוור: הנומראטור לא עוסק בשנת 2016.

דוד אמסלם: מה חוק הנומראטור אומר?

<אהוד פראוור: החוק אומר שאתה לא יכול לייצר הוצאה - - -

דוד אמסלם: החלטה של הוצאה.

<אהוד פראוור: נכון, לשנים שהן עוקבות לשלוש השנים העוקבות לשנה של התקציב.

דוד אמסלם: זאת אומרת, אם אנחנו מדברים על שנת 2015 - - -

<אהוד פראוור: לא, התקציב הוא 2015-2016, והעוקב שלנו לשנים האלה - - -

דוד אמסלם: 2017, 2018, 2019?

<אהוד פראוור: נכון.

דוד אמסלם: למה לא 2016?

<אהוד פראוור: כי הוא היה כבר, יש עליו כבר תקציב שנתי.

דוד אמסלם: אבל גם עליו אין שום מקור.

<אהוד פראוור: מה זאת אומרת עליו?

<אהוד פראוור: בתוך תקציב, אם אתה שואל האם האוצר יכול לתמרן בתוך תקציב, למצוא 20 מיליון שקלים, 30 מיליון שקלים, אני מניח שכן.

<אהוד פראוור: התהליך היותר מסובך הוא לפנות - - -

דוד אמסלם: למה, חוק הנומראטור הוא פונקציה של הסכום, או לעיקרון?

<רבקה לויפר: גם וגם.

<אהוד פראוור: תראה, קודם כל יש עיקרון ויש סכום.

<אהוד פראוור: החלטות מאד קטנות, אני מניח שאפשר לייצר, אני לא יודע איך הם עושים את זה, תשאל אותם.

<אהוד פראוור: החלטות שמתחילות במאות מיליונים, מחייבות שינוי בתקציב העתידי.

<אהוד פראוור: עכשיו, זה כלי חדש.

<אהוד פראוור: אין לנו ניסיון איתו, אני רק יכול להגיד דבר אחד, שבוודאות הצעות חוק תקציביות שהיו בתקופה הזו בסכומים מאד גבוהים – בינואר, פברואר, מרס, כמעט לא מוגשות כרגע.

<אהוד פראוור: וכל מאמצי הממשלה בתחום התקציבי, שהן החלטות רב שנתיות, מכוונות לתקציב.

<אהוד פראוור: הרבה מאד דברים שבאופן רגיל היו פשוט עולים ואומרים זה ילך לשנים הבאות, כרגע אם הם לא נכללו מראש בתקציב 2015-2016 ובראייה קדימה ולכן בנומראטור הם נעצרים.

<אהוד פראוור: המקום שבו פותחים את הכל, כולל את תקציב 2017, 2018 ו-2019, ויצטרכו כמובן כשדנים בתקציב 2017 לפתוח גם את 2020, אבל נעזוב את זה כרגע, זה בתקציב.

<אהוד פראוור: עכשיו, זאת המציאות שבתוכה אנחנו פועלים כרגע.

דוד אמסלם: טוב, הבנתי, הבנתי אהוד, הבנתי את כל המסחארה פה, בוא נתקדם.

דוד אמסלם: עזוב, תגיד לי מה הסכומים.

<אהוד פראוור: אני עונה לך.

<אהוד פראוור: הסכום - - -

דוד אמסלם: בוא נעבור לסכומים.

דוד אמסלם: כמה הם עולים?

<אהוד פראוור: קודם כל אתה לא מאד טעית, אנחנו מדברים על 2.2 מיליארד שקלים.

דוד אמסלם: בכמה יהודים מדובר?

דוד אמסלם: כמה אנשים?

<אהוד פראוור: תראה, אנחנו מחשבים על 9,000 כי מגיעות כבר רשימות, כל מיני של 11,000.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על 9,000, זאת הייתה ההחלטה.

<אהוד פראוור: לא, אנחנו מניחים שזה מה שיישאר בנטו, כי הרשימות ברוטו כבר נעשות גדולות מרגע - - -

דוד אמסלם: כמה הממוצע של משפחה שם?

דוד אמסלם: כמה אתה חושב מבנה משפחתי?

<אהוד פראוור: רגע, רגע, תן לי רגע.

<אהוד פראוור: אני אענה לך, אבל תלך עם החשבון שלי, לא עם שלך.

דוד אמסלם: טוב.

<אהוד פראוור: אנחנו חישבנו יחידות משפחתיות, תיכף תראה איך בנינו את זה, אבל אתה רוצה מתמטיקה מסודרת.

<אהוד פראוור: אמרנו פחות או יותר יחידה משפחתית, כלומר יחידה שמקבלת יחידה במרכז קליטה או צעיר, קשיש או משפחה – משפחה קטנה – משפחה גדולה – בואו נחלק את הסכום הזה, את ה-9,003 נקודה משהו.

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: זאת אומרת מבנה משפחתי ממוצע, אני רוצה להבין - - -

<אהוד פראוור: זו יחידה, גם אם היא בודד וגם אם היא משפחה.

דוד אמסלם: כן, כן.

דוד אמסלם: הרי יש שם משפחות עם שישה ילדים.

<אהוד פראוור: רגע, שנייה, אני אחשב את זה עוד רגע.

דוד אמסלם: לא, אני רוצה להבין את הבסיס.

דוד אמסלם: אני איתך בבסיס.

<אהוד פראוור: יש שם משפחות עם שישה ילדים.

דוד אמסלם: כן, מה הממוצע של יחידה משפחתית ממוצעת?

<אהוד פראוור: זה לא משנה ואני אסביר למה.

<אהוד פראוור: כי בנינו אחר כך, בעזרת משרד הקליטה, לקחנו את הפילוח של מבנה המשפחות כפי שאנחנו מבינים אותו, איזה אחוז יש מכל סוג, ושאלנו כמה היא המשכנתא או המענק - - -

דוד אמסלם: איזה משכנתא?

דוד אמסלם: למה אנחנו שם במשכנתא?

<אהוד פראוור: משום שזה הדבר הדרמטי ביותר.

<אהוד פראוור: אני מסביר לך.

דוד אמסלם: ואם תחליט לא לתת להם משכנתא עכשיו?

<אהוד פראוור: אני מציע שאם תקיים דיון בוועדת הקליטה ותהיה המלצה אחראית לא לתת משכנתאות, נקיים דיון - - -

דוד אמסלם: רק להם אתם נותנים משכנתא, או גם לעולים אחרים?

<אהוד פראוור: התשובה היא שרק להם.

<אהוד פראוור: זה לא משכנתא, זה מענק.

דוד אמסלם: שאלתי על משכנתא.

<אהוד פראוור: רגע, רק שנייה.

<אהוד פראוור: זה מענק.

<אהוד פראוור: זה נקרא משכנתא, זה מענק.

<אהוד פראוור: עכשיו תראה, ההחלטה להביא 9,000 איש, שספק איפה הם יגורו, שהמשפחות פה - - -

דוד אמסלם: מה זאת אומרת?

דוד אמסלם: הם יגורו במרכזי קליטה.

דוד אמסלם: הרי אנחנו חילקנו את זה לחמש שנים על בסיס מה שאמר משרד הקליטה.

<אהוד פראוור: ב - - -

דוד אמסלם: רק שנייה, תקשיב.

דוד אמסלם: עזוב נאום עכשיו.

<אהוד פראוור: אבל גם אני רוצה לדבר.

דוד אמסלם: אין בעיה, אבל אתה שאלת, אז אני עונה.

<אהוד פראוור: אוקיי.

דוד אמסלם: הרי ברור לך לחלוטין שלא יושב פה טמבל.

דוד אמסלם: אני עשיתי עבודה.

דוד אמסלם: אני נסמכתי גם על אותם נתונים שאתה נסמך, על חלקם.

דוד אמסלם: אז אמרו לי במרכזי הקליטה יש כ-3,000 מקומות והם באים לקליטה ישירה.

דוד אמסלם: אז לכן דרך אגב חילקנו את זה כמעט לחמש שנים.

דוד אמסלם: אחרת היינו מביאים את ההחלטה להביא אותם שנה הבאה, את כולם.

<אהוד פראוור: אני חושב שהשאלה לא עומדת על מרכזי הקליטה.

<אהוד פראוור: מרכזי קליטה שאנשים יהיו בהם בין שנתיים לשנתיים וחצי לא יודע, אבל תיכף נראה איך בכלל ייצאו, זו תקופת ביניים עד תום הגיור.

דוד אמסלם: אבל כל העלייה הזאת היא לא נמצאת בקליטה ישירה.

אברהם נגוסה: רגע, אז זה שנתיים וחצי שלוש.

דוד אמסלם: שנייה.

<אהוד פראוור: אדוני, אני מבקש לענות ואחר כך לחבר הכנסת נגוסה.

רויטל סויד: אני ממש מתנצלת, אני חייבת ללכת, יש לנו ישיבת סיעה, אבל כל הכבוד על הדיון, גם יושב ראש ועדת הפנים, גם יושב ראש ועדת הקליטה.

רויטל סויד: אני מאד מקווה שהגזירה הזאת, וזו גזירה, תתבטל.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: בבקשה, אהוד.

<אהוד פראוור: אני רוצה להסביר רגע את העניין הזה.

<אהוד פראוור: אנחנו התלבטנו ארוכות ואף התייעצתי עם אנשים רבים, האם אפשר לעבור למודל של קליטה ישירה.

<אהוד פראוור: התשובה שקיבלתי הייתה לא, ואני אסביר מדוע.

<אהוד פראוור: בתום מרכז הקליטה, מה יהיה הלאה?

<אהוד פראוור: אנשים צריכים לגור.

<אהוד פראוור: הניסיון שלנו עם העלייה הזו, שכסף להביא מאתיופיה אין, שכסף מהמשפחות לקנות דירה לאלה שבאים או לשכור דירה לאורך שנים, אין.

<אהוד פראוור: וזה לא משנה כרגע אם זה שכירות או רכישה.

<אהוד פראוור: אפשר לעשות את החשבונות, זה דיון - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, בעלייה מרוסיה יש כסף להביא?

<אהוד פראוור: העלייה מרוסיה, עובדה, אנחנו מעלים בלי.

<אהוד פראוור: אם אדוני רוצה לשאול למה התנאים שלהם פחות טובים - - -

דוד אמסלם: לא שאלתי.

דוד אמסלם: אני שאלתי - - -

<אהוד פראוור: אם אדוני רוצה לשאול למה התנאים שלהם פחות טובים, בואו נדון בזה, אבל אני חושב שההחלטה על להביא 9,000 איש לארץ ולומר להם בסופו של דבר – חברים, מרכז קליטה כן ואחר כך שום דבר, אגב, בניגוד לכל ה-20,000 וכמה, 30,000 שהגיעו קודם, זה שאלה של אחריות.

<אהוד פראוור: עכשיו אני אומר על זה משהו.

<אהוד פראוור: אתה לא יכול להגיד בוא נביא ובעוד שנתיים וחצי נתמודד עם זה.

<אהוד פראוור: בסוף זו החלטה מאד לא אחראית.

<אהוד פראוור: אני מעדיף כרגע שהתמונה התקציבית תהיה.

<אהוד פראוור: אני מעדיף שנראה על מה מדובר.

<אהוד פראוור: אני מעדיף שהמסלול לא יכלא אנשים עוד ועוד שנים במרכזי קליטה, כי שכחנו לדאוג לפיתרון.

<אהוד פראוור: ואני גם חושש שאני יודע איך זה נראה.

<אהוד פראוור: ולכן, אין לדלג על משכנתאות היום, אלא אם כן נמצא מודל חליפי, אחר, שאני מודה, אתה יודע - פקידים - לא בהכרח רואה אותו מול עיני.

<אהוד פראוור: אם הייתי יודע להציע אותו ובחיי ניסינו, אני חושב שהיה לזה הרבה מאד יתרונות, גם במחיר וגם בדברים אחרים שהם אולי חשובים יותר.

<אהוד פראוור: אם אדוני מציע לממשלה שהיא תביא את העלייה הזו ללא פיתרון של דיור אחרי מרכזי הקליטה - - -

דוד אמסלם: אני אמרתי דבר כזה?

<אהוד פראוור: לא, אמרת למה משכנתאות, אז עניתי.

דוד אמסלם: לא, אני אמרתי משהו אחר.

דוד אמסלם: אני אמרתי היות ואנחנו יודעים שהם באים למרכזי קליטה והיות והם אמורים לחנות שם לפחות איזה שנה, שנה וחצי, שנתיים - - -

אברהם נגוסה: שלוש.

דוד אמסלם: שלוש.

דוד אמסלם: עד שהם ייצאו.

<אהוד פראוור: שנתיים וחצי.

<אהוד פראוור: בסדר, נו?

דוד אמסלם: ואז אתה נותן לו את המשכנתא.

דוד אמסלם: לא במרכז הקליטה.

דוד אמסלם: הוא לא קונה את מרכז הקליטה.

<אהוד פראוור: נכון.

דוד אמסלם: אז לכן עברנו את חוק הנומראטור שאתה מדבר עליו עכשיו בנושא הזה.

דוד אמסלם: בוודאי שאם נעשה עכשיו את החשבון כמה עולה אותו ילד שמגיע בגיל 3 עכשיו, כשהוא מגיע לגיל 67 הוא אמור גם לקבל קצבת זקנה מהביטוח הלאומי, יכול להיות שנגיע לאותם 3 מיליארד שקלים שאתה מדבר עליהם.

דוד אמסלם: אבל אנחנו כרגע מדברים על הסיפור הראשוני.

דוד אמסלם: כמובן שהאנשים האלה מגיעים לארץ הם גם עובדים, חלקם משלמים מס הכנסה - - -

<אהוד פראוור: אנחנו לא חישבנו את הנתונים האלה.

דוד אמסלם: לא, זה לא רק הוצאה, יש גם הכנסה.

דוד אמסלם: אז לכן אני קצת ככה לא מבין את החישוב.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר אני לא מכיר חישוב כזה שעושים לעולים אחרים.

<אהוד פראוור: רגע, אדוני, שתי הערות.

<אהוד פראוור: אחת, אם הפער ביני ובינך הוא חצי מיליארד, אז הפער לא גדול.

<אהוד פראוור: אז בסדר, זה הפער, נניח.

<אהוד פראוור: הדבר שאנחנו לא נותנים לעולים אחרים ולכן אנחנו לא מחשבים עם עולים אחרים, וזה לא אפליה לרעה, זה מתן יותר – זו האפשרות לרכוש דירה.

<אהוד פראוור: עכשיו אני אגיד, כמי שטיפל לא מעט בקשיים של העלייה בדורות הקודמים, ששאלת הדירה, המקום שלה, האפשרות לצאת ולאן יוצאים בדירה הראשונה, אחרי מרכז הקליטה במולדת, היא הדבר הכי חשוב שקובע גורלות.

<אהוד פראוור: להגיד אל תחשבו את זה, תחשבו רק את מרכזי הקליטה, שזה לא סכומים מאד גדולים, כשנגיע לגשר נעבור אותו.

<אהוד פראוור: אני חושב שזו החלטה שאי אפשר לבקש, לפחות מפקידות אחראית, בסדר?

דוד אמסלם: אבל זה בילד אין בהחלטה.

דוד אמסלם: צריך להבין, הכל פה זה ישראבלוף.

דוד אמסלם: אני אסביר לך.

דוד אמסלם: תראה, גם כשהורי עלו לארץ, שמו אותם בדיור ציבורי.

דוד אמסלם: לא שאלו דרך אגב חוק נומראטור, אחרת הם היו נשארים שם.

דוד אמסלם: יכול להיות שהיום לא היו מביאים אותם, לדעתי.

דוד אמסלם: אם זה החישובים, הם היו נשארים במרוקו.

דוד אמסלם: עכשיו, אף אחד לא עושים לו את החשבונות האלה.

דוד אמסלם: הגיע לכאן עלייה ברוכה מאד, דרך אגב, עלייה שקדמה את מדינת ישראל, מחבר העמים, ואף אחד לא הכניס אותם לחוק נומראטור כזה או אחר.

דוד אמסלם: לא שאלו.

דוד אמסלם: כשלא היו בתים הביאו קרוואנים, הביאו קרוואנים, משהו זמני, שעלו מאות מיליוני שקלים.

דוד אמסלם: אני אראה לכם אותם מפוזרים בכל מיני מושבים בארץ.

דוד אמסלם: אף אחד לא שאל את השאלה ונכון שלא שאלו את השאלה.

דוד אמסלם: לא היה צריך לשאול את השאלה.

דוד אמסלם: כשיהודי צריך לבוא לארץ – לא שואלים אותו כסף.

דוד אמסלם: מדינת ישראל אין לה חובה כלפי היהודים רק אם יש לה כסף.

דוד אמסלם: להיפך, היא קלטה את רוב העלייה כשלא היה לה כסף.

דוד אמסלם: כשיש לה כסף היא מתחילה להתנהג ככה.

דוד אמסלם: אז לכן עזוב, זה מרגיז אותי מאד שעליהם פתאום אנחנו עושים אותם זה ביזנס.

דוד אמסלם: פה יש 9,000 יהודים שהמשפחה שלהם ברובה פה.

דוד אמסלם: אני עשיתי פה דיון לפני שלושה חודשים.

דוד אמסלם: הגיע סמל מהצנחנים ואחריו דיבר בחור שהיה בסיירת גולני.

דוד אמסלם: אתה רוצה, אני אשלח לך את הקסטה.

דוד אמסלם: והיה פה בחור בדמעות, ושאל אותי הבחור למה אני צריך לשלוח את המשכורת הצבאית שלי לאחותי?

דוד אמסלם: אני ישבתי פה על הכיסא, אני כל פעם מספר ואני מצטמרר.

דוד אמסלם: אני פתאום התנתקתי לשנייה מהדיון ושאלתי את עצמי.

דוד אמסלם: הסתכלתי על עצמי ואני אומר לעצמי, תראה, זה בגיל 19, ההוא בגיל 21, תראה על מה הם חושבים.

דוד אמסלם: תראה מה עומד להם על הכתפיים.

דוד אמסלם: ילד בגילו חושב איפה הוא מבלה, לאיזה פאב הוא יוצא בעוד שעתיים.

דוד אמסלם: והילד הזה חושב איזה משכורת הוא שולח לאחותו.

דוד אמסלם: את המשכורת הצבאית.

דוד אמסלם: הוא מחכה כל חודש ל-700 שקלים, לשלוח לאחותו.

דוד אמסלם: אני הייתי בהלם כשיצאתי מפה.

דוד אמסלם: עכשיו, הדיון בכלל בתפיסה, זה דיון שלא, אני לא יודע, אתה יודע, לאן אתה לוקח אותו.

דוד אמסלם: התקבלה החלטה להביא אותם, אז ככה זה מתנהל.

דוד אמסלם: קודם כל מקיימים את ההחלטה.

דוד אמסלם: עכשיו באים ומתחילים לחזר על הפתחים מה צריך.

דוד אמסלם: מדובר באנשים.

דוד אמסלם: זה לא שקי תפוחי אדמה, זה לא רהיטים, זה אנשים.

דוד אמסלם: ככל שאנחנו מתעכבים הם מתים.

דוד אמסלם: הם מדלדלים.

דוד אמסלם: היו 9,000, היו 10,000, תחכו עוד שנה יהיו 9,000 ותחכה עוד שנתיים יהיו 7,000.

דוד אמסלם: אני הייתי שם.

דוד אמסלם: יכול להיות שאתה צריך לנסוע כדי לראות איך זה נראה שם, אז תבין על מה אני מדבר.

דוד אמסלם: אבל אני יש לי מין תחושה, ואפילו מעבר לכך, שהפקידות עושה מאמץ על לא להביא אותם.

דוד אמסלם: אני יודע איך עובדת ממשלה ופקידים שרוצים להביא מישהו או לעשות, לקיים את ההחלטה.

דוד אמסלם: אני פקיד.

דוד אמסלם: תאמין לי, אני פקיד יותר ותיק לדעתי מרוב הפקידים היום שנמצאים בממשלה.

דוד אמסלם: אני ידעתי מה אני עושה כשלא רציתי לקיים החלטה ואני יודע איך הייתי פועל כשרציתי לקיים החלטה.

דוד אמסלם: אז לבוא עכשיו עם חוק נומראטור, לא נומראטור, אנחנו צריכים לקנות להם משכנתא בעוד שלוש שנים.

דוד אמסלם: הרי על שלוש שנים לא מדובר, עוד שלוש שנים אלוהים גדול.

דוד אמסלם: מדינת ישראל מייצרת 1,000 החלטות היום, שהמשמעות שלהם עוד 10 שנים אני לא יודע מה יהיה, אז מה?

דוד אמסלם: מקבלים החלטה עכשיו מה יהיה עוד 10 שנים?

דוד אמסלם: אז לכן עזוב, אני לא נכנס לשם.

דוד אמסלם: אהוד, אני רוצה - - -

<אהוד פראוור: אני רוצה להעיר משהו.

דוד אמסלם: בבקשה.

<אהוד פראוור: אני חושב שכל השנים האחרונות של העלייה מאתיופיה, אני המאפשר הגדול שלה.

<אהוד פראוור: אני חושב שאין אחד בחדר שמכיר את הסיפור, שלא יודע שאני זה הפקיד, בסדר, יחד עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה, שדאג לפתיחת השערים והייתי באתיופיה וראיתי.

<אהוד פראוור: ולהגיד הפקידות האטומה, סע לראות, אני חושב שברגע זה זה בסדר להגיד את זה לפקיד, אבל אני לא הבטוח שאני הפקיד הנכון.

<אהוד פראוור: ואני מדבר כאן על עשרות אלפי אנשים שבאו משום שצוות כזה או אחר בראשותי, בלי להקטין חלקם של אחרים, עשה את זה.

<אהוד פראוור: אז קודם כל אני רוצה להעיר את זה, כדי שיהיה ברור שאני בוודאי לא הפקיד שעומד כחומה בצורה נגד.

<אהוד פראוור: שזה יהיה ברור.

<אהוד פראוור: הערה שנייה, דווקא משום שאני מכיר את הדברים, אני חושב שלקבל החלטה להביא ואחר כך נראה, כשברור לנו ואני מקווה שזה ברור לנו, ואני לא מדבר כרגע על ביטוח לאומי, לא חישבתי את זה, לא הצגתי את זה, שזכות היתר הזו של המשכנתאות בוא תבוא והיא הכרחית לקליטה.

<אהוד פראוור: היא הכרחית.

<אהוד פראוור: ביודע ניצור אסון שאני לא רוצה לחשוב עליו, של אנשים ש - - -

דוד אמסלם: למה היא הכרחית דרך אגב?

דוד אמסלם: למה לא לתת להם דיור ציבורי?

<אהוד פראוור: כמעט אין.

דוד אמסלם: אבל תקנה.

<אהוד פראוור: רגע, שנייה.

דוד אמסלם: אתה תקנה דירות ותיתן לו את זה בשכר דירה של 200 שקלים.

<אהוד פראוור: אדוני, זה לא משנה כרגע איך ומה הטכניקה.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: זה חשוב.

דוד אמסלם: למה?

<אהוד פראוור: זה לא משנה מה הטכניקה שהיא פותר את הבעיה, כמו התקציב שלה.

<אהוד פראוור: ככה או ככה או ככה, להביא את האנשים האלה, אחרי כל השנים האלה - - -

אברהם נגוסה: זה פשוט לא רלבנטי.

אברהם נגוסה: זה לא רלבנטי.

<אהוד פראוור: זו עמדה אחת, סליחה.

אברהם נגוסה: זה לא רלבנטי לדיון, מצטער.

<אהוד פראוור: בסדר.

אברהם נגוסה: לא רלבנטי.

אברהם נגוסה: אתה פשוט ממשיך להפחיד את קובעי המדיניות עם האסטרטגיה שלך וזה מה שאתם עושים.

אברהם נגוסה: קודם כל אני שואל אותך שאלה, מי נתן לכם סמכות להשהות את ביצוע החלטת הממשלה?

אברהם נגוסה: אתם התבקשתם להכין תוכנית כולל תקציב, לממשלה.

אברהם נגוסה: האם הגשתם?

<אהוד פראוור: הממשלה איננה - - -

אברהם נגוסה: רגע, אודי, תן לי.

אברהם נגוסה: האם הגשתם תכנית אלטרנטיבית שכך זה עולה עם המשכנתא, כך זה עולה בלי משכנתא – אתם השרים תחליטו.

אברהם נגוסה: אתם הבאתם את זה?

<אהוד פראוור: השרים אינם כרגע.

אברהם נגוסה: לא, אז פה ה - - -

דוד אמסלם: הם לא חשובים כרגע.

<אהוד פראוור: שנייה רגע - - -

אברהם נגוסה: אז פה העבירה.

אברהם נגוסה: מהשעה אחת אתה מדבר.

אברהם נגוסה: תן לנו.

אברהם נגוסה: תענה לנו.

אברהם נגוסה: מי נתן את הסמכות להשהות ביצוע החלטת הממשלה?

אברהם נגוסה: מי?

אברהם נגוסה: מי נתן לך סמכות?

אברהם נגוסה: מי נתן למנכ"ל ולך להשהות את זה?

<אהוד פראוור: התשובה - - -

אברהם נגוסה: כי בהחלטת הממשלה כתוב שאתם תבואו עם התכנית.

אברהם נגוסה: השרים יחליטו.

אברהם נגוסה: אתה לא באת אם זה 100 מיליארד, אם זה 10 מיליארד, אם זה 200 מיליון.

אברהם נגוסה: אתה לא באת עם תכנית,עם תקציב ושהשרים יכריעו בזה.

אברהם נגוסה: אתה החלטת לבד עם החברים שלך, עשיתם קומבינה.

אברהם נגוסה: עשיתם קומבינות ואני יודע, כי את הכסף צריך לשמור להביא רק מאירופה, מרוסיה, מאמריקה.

אברהם נגוסה: האתיופים – לא צריכים לקחת, לנגוס מהעוגה.

אברהם נגוסה: ולכן אתם עשיתם קומבינות וסגרתם את זה בעצמכם ללא שום סמכות חוקית.

<אהוד פראוור: אני חוזר - - -

אברהם נגוסה: זו עובדה.

אברהם נגוסה: כי אף אחד לא דרש ולא ביקש מכם לחשוב על משכנתאות.

אברהם נגוסה: אתה יודע שעל משכנתא דנים אחרי שלוש שנים.

<אהוד פראוור: מה פתאום.

אברהם נגוסה: אתם התבקשתם, אנחנו מדברים על חוק התקציב של השנים 2015-2016.

אברהם נגוסה: אתה יודע שחוק הנומראטור לא מתייחס בכלל לחוק התקציב הזה.

אברהם נגוסה: מדובר על חוק התקציב שאם החוק יישאר לשנים 2017-2018.

אברהם נגוסה: קודם כל זו השיטה של הפקידים לקשור את חברי הכנסת.

אברהם נגוסה: אתם הכנסתם אותו במסגרת של התקציב, חוק התקציב, הכנסתם אותו.

אברהם נגוסה: אגף התקציבים מומחים לעשות את זה, כדי לקשור את חברי הכנסת שלא יחוקקו חוקים ושלא תהיינה החלטות ממשלה.

אברהם נגוסה: לזה אנחנו נדאג, אבל זה לא קשור לנושא הזה בכלל.

<רבקה לויפר: נומראטור לא חל על חקיקה.

אברהם נגוסה: בחוק כתוב שזה לא שייך לשנת 2016.

דוד אמסלם: רק שנייה, דקה.

דוד אמסלם: מר פראוור, אתה יודע מה, אני רוצה לקיים את הדיון.

דוד אמסלם: אתה מציע לי להוביל הצעת חוק פרטית כדי לכפות את זה על הממשלה?

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: תגיד לי, אני כבר מגיש אותה ממחר.

<אהוד פראוור: אני שומע הרבה שאלות על יחסי כנסת-ממשלה.

<אהוד פראוור: מצד שני, אני מוגדר כפקיד ואני חושב שאני לא האיש שיכול לענות על שאלות ביחסי כנסת-ממשלה, ואני חושב שהצעת החוק הפרטית תיתקל בדיוק באותה - פשוט טכנית - באותה סוגיה.

דוד אמסלם: לא, אני הבנתי שקודם כל - - -

<אהוד פראוור: אבל אני - - -

דוד אמסלם: לא, לא, לא, אני רוצה להסביר.

דוד אמסלם: אני אגיד לך משהו, תראה אודי, אני אגיד לך משהו.

דוד אמסלם: בסוף בסוף אני רוצה באמת לבוא לשורות האחרונות.

דוד אמסלם: תראה עד לאן אני רואה את הדברים.

דוד אמסלם: עזוב עכשיו, אתה באמת מלאה אותי בפרטים טכניים של חוק ככה.

דוד אמסלם: לקחת את הנומראטור, מרחת אותו לאן שאתה רוצה, הרחבת אותו, כיווצת אותו, לקחת אותו לצדדים, לעומק, אף אחד עוד לא מבין מה החוק הזה בכלל, כולל הם עצמם.

דוד אמסלם: אבל אתה כנראה מבין טוב מאד מה החוק.

דוד אמסלם: אתה כבר מרחת אותו לשנים 2017, 2018, 2019, כשאני אומר לך בכלל הוא התקבל, ההחלטה בשנת 2015.

דוד אמסלם: אבל בוא נעזוב.

דוד אמסלם: אנחנו אומרים שבמרכז הקליטה הרי הם ממילא שלוש שנים, אז לכן גם חוק הנומראטור תופס, אז בוודאי לא למשכנתאות שיהיו בשנת 2020.

דוד אמסלם: אנחנו עדיין, תסכים, בשלוש שנים הקרובות, נניח, לשיטתך.

דוד אמסלם: לדעתי אפילו זה שנה, אבל לא חשוב.

דוד אמסלם: יש לך את 2015, 2016 ו-2017, בגלל שדובר על 2015.

דוד אמסלם: אנחנו דנו דרך אגב על תקציב 2015.

דוד אמסלם: זה נכון בסוף השנה, אבל היה מדובר על תקציב 2015 ולדעתי, כשמדובר בשלוש שנים בנומראטור, זה שלוש שנים לא מה שנקרא חצאי שנים.

דוד אמסלם: מתכוונים לשנים עגולות.

דוד אמסלם: אם דנת ב-2015 אז זה תופס 2015, 2016, 2017.

<רבקה לויפר: לא, זה העוקבות.

דוד אמסלם: אז העוקבות, בסדר.

דוד אמסלם: אבל זה התקבל גם לפני חוק התקציב, אמרתי, ולפני הנומראטור וכו' וכו'.

דוד אמסלם: אבל הכנסנו את זה על הדרך, למה זה מתאים.

דוד אמסלם: אני אומר, גם חוק הנומראטור לא תופס לגבי ההחלטה הזאת, בגלל שהיא התקבלה לפני שחוקק החוק ואני לא יודע שחוק הנומראטור מקבל איזה משהו רטרואקטיבי.

דוד אמסלם: הוא התקבל מעכשיו קדימה.

דוד אמסלם: עכשיו אני אומר ברמה העקרונית, ישנה החלטת ממשלה שהתקבלה ועזוב את הפרטים.

דוד אמסלם: זה לא עולה 2 מיליארד, אני אספר לך.

דוד אמסלם: זה 500 משפחות לחודש.

דוד אמסלם: מדינת ישראל קולטת עלייה כמעט 30,000 בשנה.

דוד אמסלם: אין לי מושג מאיפה מביאים את הכסף ל-30,000.

דוד אמסלם: ומה שמטריד את כולם זה ה-500 משפחות האלה בשנה.

דוד אמסלם: לזה אין כסף.

דוד אמסלם: להכל יש.

דוד אמסלם: רק ל-500 משפחות אין.

דוד אמסלם: אני לא נכנס כרגע מאיפה הבאתם את ההגדלה לתקציב, אני לא נכנס מאיפה הבאתם את הסיכום בין משרד הביטחון לאוצר לגבי 100 פנסיות וכו'.

דוד אמסלם: כל השכר והכל, שזה במיליארדי שקלים, אז זה אני לא שואל מאיפה.

דוד אמסלם: אבל לבעיית יהדות אתיופיה אין כסף.

דוד אמסלם: ושם אין נומראטור אין כלום.

דוד אמסלם: הכל בסדר.

דוד אמסלם: למרות שקיבלת החלטת היום לגבי שכר, היא תוספת מפה עד באב אל חליל, אבל אתה לא שואל בואו נדון בשנת 2019, איזה תקציב יהיה שם.

דוד אמסלם: לכן אני עצמי עוד לא יודע איך עובד החוק.

דוד אמסלם: תאמין לי, ואמרתי לך, אני בניתי עשרות תקציבים עד היום.

דוד אמסלם: אני עדיין עוד לא מבין לעומק איך זה עובד.

דוד אמסלם: איך זה אמור לעבוד בכלל.

דוד אמסלם: אבל אני בא עכשיו לעניין עצמו.

דוד אמסלם: ישנה החלטת ממשלה.

דוד אמסלם: לפי חישוב שלי, ה-500 משפחות האלה בשנה לא עולות 100 מיליון שקלים.

דוד אמסלם: מה יהיה בעוד שלוש שנים, אלוהים גדול.

דוד אמסלם: מה שיהיה איתי, לא יודע, מה יהיה איתך, הילדים, לא יודע.

דוד אמסלם: אני לא יודע כמה ילודה תהיה במדינת ישראל.

דוד אמסלם: כמה בתי ספר נבנה בעוד 7 שנים.

דוד אמסלם: אין לי מושג.

דוד אמסלם: זה בסדר.

דוד אמסלם: אז לכן אנחנו מסתכלים כרגע על הטווח הקצר, על התקציב הבא.

דוד אמסלם: ואם יהיה צריך לתקצב אותו בחצי מיליארד שקלים בעוד שנתיים, תתקצב.

דוד אמסלם: כמו עוד הרבה דברים שיצופו שאנחנו לא יודעים אותם היום, הם יעלו תוך כדי תנועה.

דוד אמסלם: אם עכשיו בא איזה איום ביטחוני על מדינת ישראל, אז מה?

דוד אמסלם: מדינת ישראל שואלים מאיפה בא הכסף?

דוד אמסלם: תאמין לי, 10 דקות ומוציאים את הכסף, לא ב-100 מיליון, בעשרות מיליארדים.

דוד אמסלם: אז לכן מבחינתי ישנה החלטת ממשלה שאני האמנתי שהיא באה בתום לב.

דוד אמסלם: במובן של תום לב, זה לא שהממשלה ששה לקבל את ההחלטה.

דוד אמסלם: אומר לך שלא.

דוד אמסלם: אתה שואל אותי אם כפינו על הממשלה את ההחלטה?

דוד אמסלם: התשובה היא חיובית, כן.

דוד אמסלם: אבל אני חשבתי שאחרי שמתקבלת ההחלטה נגמרו העניינים.

דוד אמסלם: יש עכשיו פקידות שבאה ומתחילה לבצע את ההחלטה.

דוד אמסלם: אני לא האמנתי שתגיעו לתחכום הזה.

דוד אמסלם: באמת שלא.

דוד אמסלם: לכן בפנינו עומדות שתי אופציות.

דוד אמסלם: אני מאמין שהם יבואו.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: תחשוב גם למה לבד.

דוד אמסלם: אני לא צריך לפרט.

דוד אמסלם: הם יבואו, בגלל שאנחנו נחושים שהם יגיעו.

דוד אמסלם: דרך אגב זה המוסר, הצדק והיושר ובכלל, אני חושב שזה מעשה יהודי, ציוני אם הם יעלו למדינת ישראל.

דוד אמסלם: לא צריך לחשוב מהבוקר עד הלילה איך לא מביאים אותם, אלא מהבוקר והלילה צריכים לחשוב איך מביאים אותם.

דוד אמסלם: אז לכן מבחינתי יש שתי אופציות, כמו שאמרתי.

דוד אמסלם: או שאנחנו פועלים במישור הפוליטי שלנו ואז אני מייצר משבר מול הממשלה.

דוד אמסלם: אני לא רוצה ללכת לשם.

דוד אמסלם: או שאני מוביל חקיקה פרטית, שזה יבוא על הממשלה וכידוע לך, זה לא במסגרת היחסים במדינת ישראל.

דוד אמסלם: כשיש חוק אז גם הממשלה כפופה לחוק והיא תצטרך ליישם אותו ביי הוק וביי קוק, ומהר מאד הם ימצאו את הכסף, אבל גם זאת לא דרך.

דוד אמסלם: ואני מבקש ממך לדעתי, קח את מה שאני אומר, תחזור לראש הממשלה, בגלל שבו אני רואה את הכתובת.

דוד אמסלם: תספר לו על הדיון הזה.

דוד אמסלם: אני אעשה דיון בעוד שבוע, נוסף, ושם תבוא ותספר לנו מה ההחלטה הסופית של מנת שאנחנו נדע איך אנחנו מתקדמים מפה וקדימה.

דוד אמסלם: זו העמדה שלי בעניין הזה.

דוד אמסלם: אברהם, אתה רוצה להוסיף משהו?

אברהם נגוסה: כן.

אברהם נגוסה: אני לא ארפה.

אברהם נגוסה: אני רוצה גם, ואולי גם כבוד השופט.

דוד אמסלם: כבוד השופט שמגר, בבקשה.

<השופט בדימוס מאיר שמגר: אני מוכן לקבל את התיזה שהוצגה כאן, שיש תקציב שנקבע לכל שנה ושנה, אבל השליטה בתקציבים האלה של השנים הבאות, היא בידי הממשלה.

<השופט בדימוס מאיר שמגר: הממשלה יכולה להחליט ש-300 מיליון או איזה סכום אחר, שנמצאים בתקציב לשנים הקרובות, מופנות למטרה אחרת.

<השופט בדימוס מאיר שמגר: האם למטרה של מימון העלייה של אנשים, זה בידיה.

<השופט בדימוס מאיר שמגר: כפי שהיא החליטה כשהיא ישבה על חוק הנומראטור שצריך ליישם את זה, ואני אומר את זה לא בכדי.

<השופט בדימוס מאיר שמגר: זאת אומרת החוק הזה היה ידוע, זה לא היה איזה סוד.

<השופט בדימוס מאיר שמגר: איזה חוק בלתי ידוע.

<השופט בדימוס מאיר שמגר: אין מי שמחוקק, פרט לאנשים שיושבים בבית הזה.

<השופט בדימוס מאיר שמגר: היה ידוע להם שיש חוק של נומראטור, ולמרות זאת הם החליטו בתאריך מסוים שיש להעלות ארצה קבוצות מהגולה שנמצאת באדיס אבבה או בגונדר.

<השופט בדימוס מאיר שמגר: לכן, כל הכסף של השנים הקרובות, הוא בשליטת הממשלה.

<השופט בדימוס מאיר שמגר: היא יכולה להחליט, אם הוקצב כסף לרכבת, לא תהיה רכבת, אלא תהיה עלייה והיו דברים מעולם.

<השופט בדימוס מאיר שמגר: והדוגמאות שיכולות לכך רבות.

<השופט בדימוס מאיר שמגר: לכן אני בהחלט מסכים שמה שצריך לעשות היום, אם באמת הסכום הזה דרוש, זה להסתכל עוד פעם בעיניים פקוחות, לראות מה קורה עם הכסף הזה, על מה הוא הוצא ואיך אפשר להטות אותו למסלולים אחרים.

<השופט בדימוס מאיר שמגר: ואפשר בהחלט להגיד – יש עלייה שאנחנו החלטנו עליה, ככה וככה, והאנשים האמינו בה, ואנשים קיבלו את זה בתום לב ואנשים מחכים שיבצעו את זה.

<השופט בדימוס מאיר שמגר: בואו נבצע את העלייה הזאת עם האמצעים שיש לנו, לא שיבואו מאיזה כוכב.

<השופט בדימוס מאיר שמגר: מהכוכב אולי זה יגיע.

<השופט בדימוס מאיר שמגר: זה תמיד כסף שצריך להגיע מהקצבה תקציבית לקראת השנים הבאות.

<השופט בדימוס מאיר שמגר: אז שיעבירו את הכסף הזה במקום לרכבת המהירה, לעליית אנשים.

<השופט בדימוס מאיר שמגר: אפשר לעשות את זה.

<השופט בדימוס מאיר שמגר: לכן זאת העצה שאני נותן.

דוד אמסלם: תודה רבה לכבוד השופט שמגר.

דוד אמסלם: חבר הכנסת אברהם נגוסה, בבקשה.

אברהם נגוסה: אני אומר שאם היה באמת דבר, אם הפקידים היו חושבים בצורה חיובית באמת להעלות אותם, היו לכם כמה אופציות להציע לממשלה.

אברהם נגוסה: הייתם יכולים לבוא ולהגיד ב-2016 בואו נעלה עד סוף השנה 2,000 איש, 500 משפחות, 2,000 נפש, נעלה אותם.

אברהם נגוסה: אנחנו יודעים שהעלייה הזו של 2,000 איש היא לא יותר מ-40 מיליון שקלים במרכזי הקליטה, ואז להמשך של שהשנים 2017-2018, בואו נשים את זה בתקציב של השנים 2017-2018 וזו אלטרנטיבה אחת.

אברהם נגוסה: הייתם יכולים לבוא ולהגיד והממשלה הייתה מאשרת את זה.

אברהם נגוסה: אנשים היו מגיעים במועד כפי שהממשלה קבעה, ובתקציב השנים 2017-2018 אפשר לדון על ההמשך, גם על 2017, 2018 וכן הלאה.

אברהם נגוסה: אבל אין תום לב.

אברהם נגוסה: זאת הבעיה.

אברהם נגוסה: זה פשוט לא יאומן.

אברהם נגוסה: אנשים פשוט לא מסתכלים.

אברהם נגוסה: זו הדרך הכי פשוטה.

אברהם נגוסה: אודי, אני אומר את זה כי אתה עומד בראש הצוות הזה.

אברהם נגוסה: אז אני אין לי משהו נגדך באופן אישי, אבל אתה ראש הצוות.

אברהם נגוסה: אתה והמנכ"ל החלטתם להשהות ללא סמכות, קודם כל.

אברהם נגוסה: ואתה יודע שעל כל ההכנה הסוכנות משלמת.

אברהם נגוסה: שהציבור יידע שהמדינה לא משקיעה אגורה.

אברהם נגוסה: להטיס אותם למדינת ישראל, כרטיס טיסה, המדינה לא משקיעה אגורה.

אברהם נגוסה: הסוכנות וה - - - משלמים.

אברהם נגוסה: מתי המדינה משקיעה?

אברהם נגוסה: אחרי שהם נוחתים בארץ במרכזי קליטה.

אברהם נגוסה: במרכזי קליטה אנחנו יודעים כמה עולה בשנה, כי אנחנו יודעים.

אברהם נגוסה: אז אתם יכולים לבוא עם הצעה כזו, להגיד בין 30-40 מיליון שקלים והממשלה הייתה מאשרת ואז היינו עובדים כולנו ביחד לקראת השנים 2017-2018.

אברהם נגוסה: במקום זה – העלות של זה 3 מיליארד שקלים?

אברהם נגוסה: מה?

אברהם נגוסה: מישהו רק אמר את זה.

אברהם נגוסה: איך?

אברהם נגוסה: לא יודעים.

אברהם נגוסה: מישהו אמר את זה.

אברהם נגוסה: ואז חוק נומראטור.

אברהם נגוסה: בואו, נסגור.

אברהם נגוסה: רק הממשלה יכולה.

אברהם נגוסה: אתם פשוט עובדים בניגוד לחוק, כי כהרגלכם אתם מזלזלים בנושא יהודי אתיופיה כמו שזלזלתם שנים.

אברהם נגוסה: זה הכל.

אברהם נגוסה: זה כל העניין.

דוד אמסלם: תודה רבה לחבר הכנסת נגוסה.

דוד אמסלם: בבקשה.

מיכאל אורן: טוב, תודה.

מיכאל אורן: כבוד השופט, כבודם של יושבי הראש, אני מזדהה ומעריך את כל הדברים שנאמרו פה.

מיכאל אורן: אני פה מזווית ראייה קצת אחרת, מזווית ראייה בין לאומית, מחוץ לישראל.

מיכאל אורן: אני מאד חושש מפני היווצרות מצב שישראל מתעכבת להעלות 9,000 יוצאי הקהילה האתיופית, ובו בזמן הזכרתי לו באקראי את האפשרות של העלייה המאסיבית מאירופה, כשפתאום מדינת ישראל מצאה מספיק כסף להעלות את יהודי צרפת, בלגיה, גרמניה והיא מתקשה למצוא כסף ל-9,000 יוצאי הקהילה באתיופיה.

מיכאל אורן: זה מצב של איפה ואיפה ואני לא רוצה להשתמש במילה יותר חריפה.

מיכאל אורן: זה המצב.

מיכאל אורן: לא יתכן.

מיכאל אורן: אנחנו עברנו את התקופה הזאת, אדוני.

מיכאל אורן: אתה היסטוריון, אתה מכיר את שנות ה-50 וכל הוויכוח על עלייה איכותית ולא איכותית.

מיכאל אורן: עברנו את זה ואנחנו לא רוצים לחזור על אותן טעויות שעשינו בעבר, וודאי לא בעולם גלובאלי, כאשר מדינת ישראל נמצאת תחת זכוכית מגדלת תקשורתית כל הזמן.

מיכאל אורן: גם החשש, לא חשוב רק ערכית, ככלית וציונית, גם מדינית.

מיכאל אורן: ולכן אני מאד מצטרף לדברים שנאמרו כאן.

דוד אמסלם: תודה רבה לחבר הכנסת מייקל אורן.

דוד אמסלם: הייתי רוצה ברשותך להעביר את רשות הדיבור לשניים ממטה המאבק.

דוד אמסלם: יצחק מולה, בבקשה.

<יצחק מולה: תודה.

<יצחק מולה: שלום לכולם.

<יצחק מולה: תודה על זכות הדיבור.

<יצחק מולה: אתה אומר, אני ככה שומע אותך ובאמת, היה לי איזה משהו להגיד, אבל הרתחת אותי במילה אחת.

<יצחק מולה: אתה נעלב?

<יצחק מולה: יש פה עשרות אנשים שבאו, שהמשפחות שלהם נרקבות בגלל ההמתנה וגם מתים, ואתה נעלב.

<יצחק מולה: אתה לא יודע כמה זה מרתיח.

<יצחק מולה: ושנית על התקציב.

<יצחק מולה: אל תדבר אותנו על תקציב.

<יצחק מולה: אותנו ממש לא מעניין בעיות תקציביות שאתה מנסה לייצר, כי אין בעיות תקציביות.

<יצחק מולה: וכמו שכבר נאמר פה, ידוע טוב מאד על גב מי עושים את כל הכסף הזה.

<יצחק מולה: מה עושים עם הממתינים שם?

<יצחק מולה: כל הסוכנות וכל הפרויקטים וכל התורמים מיהדות אמריקה?

<יצחק מולה: הם נהיו ממש כמו ביצת זהב שמטילה מטבעות של זהב לקופת המדינה.

<יצחק מולה: אתה יושב נינוח ואתה אומר שאתה נעלב?

<יצחק מולה: זה באמת מרתיח ומתנשא מאד.

<יצחק מולה: ועל אותו פעיל שלנו, סואהב אל אלמו, אתה יודע איפה הוא נמצא עכשיו?

<יצחק מולה: הוא לא בצבא, הוא לא באיזה מבצע מטורף מעבר לגדר.

<יצחק מולה: הוא נמצא עכשיו, שבוע שעבר הוא קיבל טלפון ואמרו לו שאח שלו נפטר.

<יצחק מולה: אז יום שישי הוא טס להלוויה שלו, ולפני חודשיים, עם החלטת הממשלה, הוא כל כך היה נרגש והוא טס לספר להם, ואתם יושבים ומדברים על תקציב.

<יצחק מולה: אתה לא יודע איך אתה נראה מבחוץ.

<יצחק מולה: אני מסתכל עליך ואתה רק רוצה לייצר את הדחייה הזאת.

<יצחק מולה: אתה לא אומר חברה', בואו נעשה ככה, הגשתי תכנית.

<יצחק מולה: אתה הרי עומד בראש ועדת המנכ"לים.

<יצחק מולה: יש פרוטוקולים, יש ועדה מפקחת מה אתם עושים, אולי איזה ישיבת קרואסונים שבאתם לאכול וללכת ולא איכפת לכם בכלל.

<יצחק מולה: אותנו זה לא מעניין בכלל.

<יצחק מולה: ממחר יחלו הפגנות, לאט לאט נתקדם, נעשה אותן במשרדי ראש הממשלה וגם נעשה את זה פרטנית מולך ומול הגורמים הרלבנטיים.

<יצחק מולה: אנחנו לא יכולים לסבול.

<יצחק מולה: אתה חייב להבין שזה חיי אדם, וכל המתנה וכל דחייה, האנשים שם מתים.

<יצחק מולה: ואתם מדברים איתי על תקציב שמה תקציב.

<יצחק מולה: הרי על הגב שלהם אתם עושים מיליארדים.

<יצחק מולה: מיליארדים.

דוד אמסלם: תודה יצחק.

דוד אמסלם: חן נמצאת פה?

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: קודם כל אני רק רוצה לומר דבר לגבי יצחק.

דוד אמסלם: הוא בסוף השליח.

דוד אמסלם: לא צריך להרוג אותו יותר מדי.

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: הוא פקיד, הוא עושה את העבודה שלו ואת מה שהוא יודע לעשות.

דוד אמסלם: בבקשה.

אברהם נגוסה: הפקידות.

אברהם נגוסה: הפקידים אלה שנותנים לנו לסבול, לא השרים.

דוד אמסלם: בבקשה.

<חן אסממאו: קודם כל תודה.

<חן אסממאו: באמת, לגבי מה שיצחק אמר, זה לא מעניין אותי מי השליח.

<חן אסממאו: זה לא מעניין אותי מי עושה את זה.

<חן אסממאו: זה לא מעניין אותי התקציב הזה וזה לא מעניין אותי שום דבר.

<חן אסממאו: סבתא שלי נרקבת שם.

<חן אסממאו: זה מה שיש לי להגיד.

<חן אסממאו: סבתא שלי נרקבת שם.

<חן אסממאו: אתה רוצה להתקשר אליה ולהגיד לה שהיא לא עולה בגלל שאתם החלטתם?

<חן אסממאו: בגלל שאין תקציב?

<חן אסממאו: זה נשמע לך הגיוני?

<חן אסממאו: באמת, זה נשמע לך הגיוני?

<חן אסממאו: סבתא שלי בת 85.

<חן אסממאו: 85.

<חן אסממאו: מה יש לה לעשות במדינה הזאת?

<חן אסממאו: היא רק מתפללת ומחכה לעלות לפה.

<חן אסממאו: למה אתם עושים לנו באמת את העוול הזה.

<חן אסממאו: אני באמת לא מבינה.

<חן אסממאו: כאילו, אתה עוד אדיש.

<חן אסממאו: אתה אדיש.

<חן אסממאו: אתה אדיש.

<חן אסממאו: אתה רואה איך הם מדברים אליך, אתה שומע אותנו.

<חן אסממאו: שלוש שנים, שלוש שנים אנחנו במעקב.

<חן אסממאו: שלוש שנים אנחנו חופרים לכם שהמשפחות שלנו יגיעו ויתאחדו כבר.

<חן אסממאו: שלוש שנים.

<חן אסממאו: זה נראה לך פשוט שזה שלוש שנים?

<חן אסממאו: אני בצבא.

<חן אסממאו: אני בסך הכל חיילת.

<חן אסממאו: אני ילדה בת 21.

<חן אסממאו: אני אמורה והילחם נגד המדינה שלי שאני כל כך אוהבת, שאני כל כך מעריכה, שאני כל כך נלחמת ואני עושה צבא.

<חן אסממאו: צבא.

<חן אסממאו: צבא.

<חן אסממאו: צבא.

<חן אסממאו: אתה בגילך, בתקופה שהיית בצבא היית בא ועושה את הדברים האלה בשביל המשפחה שלך, לא?

<חן אסממאו: כי אתה לא רוצה לראות את אמא שלך בוכה ואתה לא רוצה לראות את האחים הקטנים שלך מתפללים – איפה, סבתא, איפה סבא, איפה אח שלי, איפה אמא שלי ואין להם את זה.

<חן אסממאו: אין להם.

<חן אסממאו: אין להם גם ממי לבקש, כי המדינה פה כל כך אטומה.

<חן אסממאו: אין להם.

<חן אסממאו: אנשים כמוך הביאו החלטה כזאת שעכשיו מנעה מסבתא שלי לעלות לפה ומשאר החיילים פה.

<חן אסממאו: החלטות כאלה.

<חן אסממאו: החלטות כאלה כל כך טיפשיות.

<חן אסממאו: מצטערת.

<חן אסממאו: לא תרצה לקבל, תרצה לקבל, אתה תקבל את זה.

<חן אסממאו: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה חן.

דוד אמסלם: אני מבין את סערת הרגשות.

<חן אסממאו: לא, זה כל כך מעצבן, כי זה באמת לא בסדר.

<חן אסממאו: זה לא בסדר.

דוד אמסלם: טוב, רבותי, עוד מישהו רוצה להתבטא בנושא?

<חן אסממאו: אפשר להישרף מזה.

דוד אמסלם: ברמה של הפקידים?

דוד אמסלם: אברהם, אתה רוצה לומר עוד משהו לפני שאני מסכם?

<גבי גניש: אני רוצה ברשותך.

דוד אמסלם: אתה פקיד?

<גבי גניש: אני לא פקיד, אבל אם אפשר להתבטא בנושא.

דוד אמסלם: בבקשה.

<גבי גניש: שמי גבי גניש, אני יושב ראש המינהל של נווה יעקב.

<גבי גניש: אני מכיר שנים רבות את אברהם נגוסה, גם כמה הוא עושה למען העלייה.

<גבי גניש: יש לנו קרוב ל-180 משפחות בנווה יעקב, דודי, וכל יום אני שומע כבר שנים מתי אפשר לאחד את המשפחות האלה, מתי יראו את הילדים שלהם, מתי יפגשו את המשפחות, את האימהות, את הסבתות.

<גבי גניש: כל יום שחולף עוד מישהו הולך לעולמו ולצערי גם לא מזמן היו חיילים שהתגייסו ונהרגו בקרב או בכל מיני מקומות אחרים.

<גבי גניש: קיבלנו אותם יפה.

<גבי גניש: עשינו להם את הכבוד שצריך, לוויה וכו', ובאמת באו לבקר ובאו לנחם, אבל אני חושב ששלוש שנים של געגועים, באיזה שהוא מקום צריך להגיע הזמן ולהבין, לעשות חושבים ולהגיד – מתי כבר נאחד את המשפחות עם הילדים שלהם, שעושים צבא ומשרתים את המדינה בנאמנות כזאת, באמת, שאי אפשר לתאר.

<גבי גניש: אני מוריד את הכובע בפני הקהילה האתיופית.

<גבי גניש: יישר כוח.

<גבי גניש: אני מקווה בעזרת השם שהדבר הזה יבוא על פתרונו בהקדם.

<גבי גניש: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה רבה גבי.

דוד אמסלם: טוב, רבותי, אני רוצה לסכם את הדיון ברשותכם.

דוד אמסלם: קודם כל אני רק אומר גם לפקידות שיושבת כאן, בסופו של דבר אתם השליחים.

דוד אמסלם: אתם מעבירים את זה הלאה, לכן התסכול לפעמים יוצא על האנשים, שאיך אמר לי פעם הבוס שלי – מרביצים לילד שבא לבית הספר.

דוד אמסלם: זה שלא בא, אז לא מרביצים לו.

דוד אמסלם: אז יכול להיות שהיו צריכים פה לשבת ואני הזמנתי את מנכ"ל משרד ראש הממשלה באופן אישי, בגלל שחשבתי שהוא הבן אדם שצריך לשבת כאן ולתת תשובה.

דוד אמסלם: ואני אגיד לכם יותר מזה, אם הייתי יכול הייתי מזמין את ראש הממשלה, בגלל שהוא הכתובת.

דוד אמסלם: אבל כרגע, אודי פה.

דוד אמסלם: אז אתה מקבל את החבטות ואין ברירה בעניין הזה, רק תעביר את זה הלאה.

דוד אמסלם: זה מה שחשוב לנו.

דוד אמסלם: תראה, אני מתחבר באמת למהות של הדברים שנאמרו כאן.

דוד אמסלם: מעולם מדינת ישראל, מעולם, לא עסקה בעלייה בזווית התקציב.

דוד אמסלם: אף פעם.

דוד אמסלם: מאז שאני מכיר את עצמי.

דוד אמסלם: אני צבר, נולדתי בארץ, אני מכיר את כל גלי העלייה שהיו מאחרי מלחמת ששת הימים ועד היום, ואני חושב שמדינת ישראל, אחת הפעולות הכי הרואיות שהיא עשתה, הכי מכובדות, שכל העולם הצדיע לה, זה שהיא קלטה עלייה, קלטה את היהודים בלי קשר לאם יש לנו או אין לנו.

דוד אמסלם: מדינת ישראל היא מדינה של כמעט רוב האזרחים שנמצאים פה, אנשים שבאו מהגלות.

דוד אמסלם: אין פה הרבה אזרחים שאני מכיר שהם כבר דור שלישי, רביעי, או חמישי שנולדו בארץ.

דוד אמסלם: מדינת ישראל היא מדינה של כלל היהודים בעולם, כולל יהודי אתיופיה.

<חן אסממאו: היא של כולם בלי יהודי אתיופיה.

<חן אסממאו: מצטערת.

דוד אמסלם: שנייה, תני לי רק להמשיך.

דוד אמסלם: בסדר, שמענו את זה, בסדר.

דוד אמסלם: אני רוצה לסכם.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, מדינת ישראל עד היום הצטיינה בדבר הזה וטוב שעשתה ככה, וכמו שאמרתי זה התפקיד שלה.

דוד אמסלם: התפקיד של המדינה זה לדואג לקלוט כל יהודי שרוצה לבוא בשעריה.

דוד אמסלם: ולכן אני אומר, אני מעולם לא נתקלתי בנושא של עלייה, כולל בגלי העלייה הגדולים שהיו מברית המועצות.

דוד אמסלם: אריק שרון אז היה השר שקיבל את ההחלטות, אני חושב שהוא היה שר השיכון או שר התשתיות, אני כבר לא זוכר.

דוד אמסלם: הביאו בהחלטה מושכלת וידועה מראש, הביאו לארץ, ייצרו גם אלפי יחידות קרוואנים שהם ידעו שלמצב זמני, לשנתיים שלוש, לא בניין.

דוד אמסלם: בגלל שידעו שגל העלייה מגיע צריך לשכן אותם.

דוד אמסלם: כשההורים שלי הגיעו לארץ אז לא היו דברים כאלה, אז שמו להם אוהלים, אבל בוודאי ובוודאי המדינה לקחה אחריות וקלטה אותם, ורק אמרה להם רק שנייה, תישארו במרוקו או בתוניס או בעיראק, למה אין לנו כסף השנה, יש לנו חוק נומראטור, תחכו שם עד שנסדיר את העניין.

דוד אמסלם: זה לא קרה ואני מקווה מאד ואני גם בטוח שזאת לא כוונת המשורר בחוק הנומראטור.

דוד אמסלם: אני חושב שנכון יעשו הפקידים שיתחילו להתאים את המחשבה לשם, בגלל שאני באמת מאמין שבסופו של דבר הפקידות מניעה את העסק אחורה, לא קדימה.

דוד אמסלם: הפקידות מניעה את מקבלי ההחלטות.

דוד אמסלם: איך אמרתי?

דוד אמסלם: אם אתה שם לראש הממשלה בורקס, הוא אוכל בורקס.

דוד אמסלם: אם אתה שם לא תפוחי אדמה, הוא אוכל תפוחי אדמה.

דוד אמסלם: הוא לא יודע מה יש בסל.

דוד אמסלם: הפקיד שם לו שם.

דוד אמסלם: אז לכן אני אומר, במובן הזה אני חושב שלשם בעצם אנחנו צריכים ללכת ואני מזדהה עם כל מילה.

דוד אמסלם: אני אפילו קצת נעלב, לא קצת, הרבה, כיהודי כישראלי, שמדינת ישראל בכלל מסתכלת מהפריזמה של הכסף, כשמדובר בעלייה.

דוד אמסלם: היא יכולה לדבר על הפריזמה של הכסף בהרבה היבטים, כמו שאמר השופט שמגר – האם לסלול את הרכבת שנתיים, שלוש, חמש; האם לעשות רכבת לאילת.

דוד אמסלם: זה נכון.

דוד אמסלם: כשמדובר בחיי אדם ובעלייה – בדרך כלל הכסף, או תמיד הכסף לא היווה גורם.

דוד אמסלם: דרך אגב, מדינת ישראל עשתה עוד כמה החלטות שלא קשורות ליהודים.

דוד אמסלם: היא קיבלה החלטה להקים בית חולים לפצועים הסורים, וטוב שעשתה כך.

דוד אמסלם: בכל רעידת אדמה אני מסתכל ואני גאה כישראלי.

דוד אמסלם: מדינת ישראל מוציאה מטוסים לעולם ורצה ומהר.

דוד אמסלם: ככה צריך לעשות.

דוד אמסלם: כשמדובר ביהדות אתיופיה – יש לנו חוק נומראטור.

דוד אמסלם: לכן המשוואה הזאת חייבת להיפסק.

דוד אמסלם: היא לא הגיונית ועדיף שלא נגיד אותה.

דוד אמסלם: דרך אגב, נגיד אותה בדברים אחרים, לא קשור לעלייה.

דוד אמסלם: בהכל נגיד אותה.

דוד אמסלם: לא קשור לעלייה.

דוד אמסלם: לכן אני רוצה לסכם את הדיון בזה, בקטע האופרטיבי.

דוד אמסלם: אני אכנס את הוועדה בעוד שבוע, כמו שאמרתי קודם.

דוד אמסלם: אני אבקש ממך, אודי, תשב עם ראש הממשלה בגלל שזו החלטה שלו.

דוד אמסלם: תגיד לנו מה היא עמדתכם, ולפי זה אני אדע איך מתקדמים.

דוד אמסלם: בגלל שכמו שאמרתי, יש לנו שני צירים – או לייצר את המשבר, דבר שאני לא רוצה.

דוד אמסלם: אני איש ליכוד.

דוד אמסלם: ראש הממשלה במפלגה שלי, בממשלה שלי, אבל יש דברים שהם מעבר למפלגה.

דוד אמסלם: או שאנחנו נוביל את החוק, ותאמין לי, אם אני מגיש אותו כהצעת חוק פרטית הוא עובר בכנסת בשתי דקות, על הממשלה, וזה יבוא השנה גם.

דוד אמסלם: כמובן שהממשלה תהיה מחויבת לחוק ומי שלא מציית לחוק, אז יש גם סנקציות אחרות.

דוד אמסלם: אני לא רוצה ללכת לכיוונים האלה.

דוד אמסלם: אלה האופציות שעומדות מבחינתנו על השולחן כשמדובר ביהדות אתיופיה, ואני אומר לך, הם יבואו השנה.

דוד אמסלם: יתחילו לבוא השנה, עם הנומראטור, בלי הנומראטור.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, בואו תתכווננו לשם ותייצרו לנו איזו שהיא החלטה אופרטיבית בעוד שבוע, כדי להסביר לנו איך בעצם אנחנו מתחילים לעמוד בהחלטת הממשלה, כפי שהממשלה קיבלה את ההחלטה.

דוד אמסלם: אני אומר לך אודי, אני קצת מבין היום, לא האמנתי לפני תחילת הדיון, שהחלטת הממשלה כנראה הייתה מן סוג ישראבלוף, כדי שאנחנו נצביע על התקציב.

דוד אמסלם: היא גם נכנסה לרזולוציה של לוחות זמנים.

דוד אמסלם: אמר השופט – חוק הנומראטור – לא קמנו בבוקר פתאום הופתענו שהוא קיים על השולחן.

דוד אמסלם: אלף הוא עוד לא חוקק אז, אבל הוא היה בצנרת, כי כידוע לך חוק לא מחוקקים במדינת ישראל ברבע שעה.

דוד אמסלם: ועדיין כפוף לכל זה, ממשלת ישראל, לא שני פקידים, ממשלת ישראל ברשות ראש ממשלת ישראל, מקבלים החלטה, עם לוחות זמנים, הקמת צוות, כל התפאורה.

דוד אמסלם: כל התפאורה, חוץ מדבר אחד, שכנראה אף אחד לא התכוון לקיים את ההחלטה הזאת.

דוד אמסלם: בגלל שאם היו מתכוונים לקיים את ההחלטה לפי מה שאתה אומר לי, ואני לא ידעתי על זה, בגלל שאם הייתי יודע באותה נקודת זמן, אז אני מודיע לך שגם היה בהחלטה מקור תקציבי.

דוד אמסלם: בגלל שאני לא איש של פרוצדורות.

דוד אמסלם: אני בסוף מבין, ואני גם מאמין למה שאומרים לי.

דוד אמסלם: אני חשבתי שיש לנו אחים באתיופיה שצריכים להגיע לארץ.

דוד אמסלם: אני הלכתי לבקר אותם.

דוד אמסלם: אני הייתי בשוק, לא האמנתי.

דוד אמסלם: עד עכשיו כל פעם המחשבות עולות לי בראש ואני מרגיש אפילו לפעמים שאני לא בסדר.

דוד אמסלם: חבר הכנסת דוד ביטן היה איתנו.

דוד אמסלם: אני אומר לך, הוא עלה שם והוא אמר את המשפט הבא שלו, שייחרט לי ולדעתי לא ייצא לי מהראש כל חיי.

דוד אמסלם: הוא עלה ואמר לי רבותי, אני מתנצל בשם כנסת ישראל שאתם פה.

דוד אמסלם: אני בוש ונכלם כאזרח, כיהודי, שהם שם.

דוד אמסלם: אני המום.

דוד אמסלם: כרצינו לטוס לארץ הרגשתי שאני לא יכול לעזוב אותם ככה.

דוד אמסלם: אז לכן אני מבקש ממך, אודי, תביא לגורמים המתאימים, תסביר גם את הנחישות שלנו בעניין.

דוד אמסלם: אני לא מוכן, אני לא אוותר על זה כמלוא הנימה.

דוד אמסלם: ככה.

דוד אמסלם: לא אני ולא אברהם נגוסה.

דוד אמסלם: ויהיו עוד חברי כנסת, אני אומר לך, בתוך הכנסת.

דוד אמסלם: בתוך הקואליציה אני מדבר, לא האופוזיציה.

דוד אמסלם: לכן בואו תיקחו, תעשו ישיבת מטה, תביאו לנו בעוד שבוע החלטה איך אנחנו מקדמים את החלטת הממשלה לכלל ביצוע, בדיוק כמו שהיא כתובה.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.