ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 213, 2016-03-22 14:00

יעקב פרי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הדיון.

יעקב פרי: על סדר היום – הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 45) (איסור מניעה מצרכן להביא למקום עסק מזון או שתייה מאותו סוג הנמכר במקום), התשע"ו–2016, פ/1763/20 כ/624, הצעת ח"כ טלי פלוסקוב.

טלי פלוסקוב: היות ואדוני היושב ראש לא היה בדיון הקודם, כשהעברנו את הצעת החוק בקריאה הראשונה, אני אנסה להסביר מה החוק הזה אומר ואני מקווה שנעביר אותו בקריאה שנייה ושלישית היום כך שגם עד סוף המושב נעביר את זה בקריאה השניה והשלישית במליאת הכנסת.

טלי פלוסקוב: סיטואציה שאני רוצה להסביר: משפחה היום עם אבא ואימא, ושלושה ילדים, כשהם הולכים לסרט, מעבר ל-100 שקלים שהם משלמים עבור הסרט, הם צריכים להוציא מהתקציב שלהם, מכיסם, עוד 200 שקל, כדי לפנק את הילדים שלהם, כדי לקנות להם פופקורן, כדי לקנות להם קוקה-קולה.

טלי פלוסקוב: כולנו מכירים את הסיטואציה הזו.

טלי פלוסקוב: בחוק שחוקק קודם, בעצם כבר נאמר – אני רוצה לציין שאנחנו כאן מדברים על תיקון החקיקה, כי החקיקה הקודמת בעצם כבר טיפלה בנושא הזה, כדי שאותם הורים יוכלו להכניס את האוכל יחד אתם.

טלי פלוסקוב: אימא, שהכינה בבית פופקורן, שיעלה לה הרבה פחות כסף, ושתקנה קוקה-קולה במכולת שליד ביתה, היתה יכולה על אותה חבילה של 200 שקל בסרט, לשלם אולי 30 שקל.

טלי פלוסקוב: אלא מה?

טלי פלוסקוב: בכניסה היו אומרים לה – גברת, האוכל הזה נמכר בפנים, ולכן את לא יכולה להכניס את זה לכאן.

טלי פלוסקוב: אז אני אומרת שוב – החוק הקודם כן דאג לכך שלא יוכלו לא להרשות להכניס את האוכל, אלא מה?

טלי פלוסקוב: ופה, חבר הכנסת חסון כבר דיבר על פרצה בחוק הזה, שאומרת שאם העסק בפנים לא שייך לאותו קולנוע או אצטדיון, אז האחראי אומר – זה לא שלי, לכן החוק הזה לא משפיע גם עלי.

אורי מקלב: זה הזכיין.

טלי פלוסקוב: בדיוק.

טלי פלוסקוב: אז לא יכלו בעצם להגיד שאי אפשר לאסור כניסת אוכל.

טלי פלוסקוב: מה שאנחנו עושים כאן היום – אנחנו עושים תיקון.

טלי פלוסקוב: אנחנו משלימים את החוק שמטרתו היתה לאפשר הכנסת אוכל מהבית, גם אם מוכרים את האוכל הזה בתוך המתחם.

טלי פלוסקוב: תוספת מאוד משמעותית, שבעיניי צריך לקחת בחשבון ואנחנו כל הזמן - - -

אורי מקלב: מוכרים גם - - - גם אם זה לא נעשה על ידי זכיין.

טלי פלוסקוב: נכון, נכון.

טלי פלוסקוב: בוודאי.

טלי פלוסקוב: אין דרך, אין סיבה לא לאפשר הכנסת אוכל לתוך המתחם.

טלי פלוסקוב: אנחנו כל הזמן מדברים כאן כל הזמן, ולא פעם אחת, ובמיוחד במפלגת כולנו, מה לעשות – כל הזמן מדברים על הורדת יוקר המחייה.

טלי פלוסקוב: אז אני אומרת – אם אותה משפחה היום תהיה לא אופציה - - -

אורי מקלב: כולנו מדברים.

עיסאווי פריג': - - -

<קריאות: - - -

טלי פלוסקוב: למה זה יגרום?

טלי פלוסקוב: אותו זכיין שיבין שאנשים יכולים להביא עכשיו את הדברים מהבית, הוא ישקול פעמיים האם המחיר של הפופקורן יהיה 30 שקל, או שהוא יהיה 10 שקלים.

יעקב פרי: כביכול את תכריחי, במירכאות, את המוכר באותו מקום להוריד את המחיר על מנת להתחרות - - -

טלי פלוסקוב: בדיוק.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת, יש פה, בעצם, שתי מטרות להצעת החוק הזו.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק מאוד פשוטה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה רק להודות למועצה לצרכנות.

טלי פלוסקוב: הם עזרו לי לאורך כל הדרך.

יעקב פרי: לפני שתודי אנחנו צריכים רק לאשר את זה.

<שאול שרצר: אני נציג התאחדות ענף הקולנוע בישראל.

<שאול שרצר: קודם כל, הבה נפגיש את הגברת עם העובדות.

<שאול שרצר: אנחנו, עוד מימי החוק הראשון של חבר הכנסת כרמל שאמה, אני אמרתי לו שהתאחדות ענף הקולנוע ובכלל בתי הקולנוע הם בעד החוק.

<שאול שרצר: המצב שאתם רוצים להביא בחקיקה היה לפני החוק, גם.

<שאול שרצר: מצד שני אני שומע כאן כל מיני טענות שכאילו – אמרו להם.

<שאול שרצר: אז בואו לא נחביא את הבעיה מתחת לפתרון.

<שאול שרצר: אתם מתכוונים לא לפופקורן, ולא לבתי קולנוע.

<שאול שרצר: אתם מתכוונים לאצטדיונים - -

טלי פלוסקוב: גם וגם.

<שאול שרצר: זה המצב העובדתי בארץ.

<שאול שרצר: אז נכון, נורא קל לטפס על בתי הקולנוע ולקרוא לזה "פופקורן".

<שאול שרצר: אנא מכם.

<שאול שרצר: תכינו פופקורן בבית ותבואו אתו.

<שאול שרצר: אמרתי את זה כבר לפני שש שנים.

יעקב פרי: כלומר, לבתי הקולנוע אין התנגדות - - -

<שאול שרצר: אין שום התנגדות, לא היתה התנגדות.

<שאול שרצר: זה גם היה המצב הקיים בבתי הקולנוע בכל המדינה.

<שאול שרצר: לא אנחנו נקטנו בשיטת הזכיינות.

יעקב פרי: אז מה אתה רוצה?

<שאול שרצר: אני רוצה דבר נורא פשוט – בוא לא נגרום לבעיה יותר חמורה ממה שאנחנו גורמים בתיקון הזה.

<שאול שרצר: שלחנו נייר ב-9.2 ובו אמרנו דבר פשוט – כל בתי הקולנוע, שאני מייצג אותם, נמצאים בתוך מקומות רבים ומגוונים, גדולים – קניונים, שיש בהם בתי אוכל מסוגים שונים, ואני לא רוצה את האימא עם השני ילדים נכנסת עם סיר של שוארמה או תבשיל, מסיבה פשוטה, לא שעיני צרה בהם, שייכנסו עם מה שהם רוצים, אבל זה מזיק לציוד, גורם לריחות וגורם - - -

<זאב פרידמן: אותו סוג שנמכר במקום.

<שאול שרצר: אותו סוג שנמכר בבית העסק.

<שאול שרצר: אני והרשות להגנת הצרכן שותפים לאותה דעה, רק אם אומרים שהמוצר מכסה את זה, ולא היא.

<שאול שרצר: שם מדובר במקום ואני מדבר על בית עסק.

<שאול שרצר: בהתחלת הסעיף יש הגדרה של מקום שגם שם יהיה בית עסק.

<שאול שרצר: שאני לא אוכל לבוא לקולנוע עם מאכלים שנמכרים בתוך הקניון, אלא רק במזנון הקולנוע, ולא אכפת לי מי מפעיל אותו.

<שאול שרצר: זה הכל.

טלי פלוסקוב: אני פשוט חושבת שמה שכתבנו כאן, ואני רוצה לציין – כתוב שאיסור מניעה לצרכן להביא למקום עסק מזון או שתייה מאותו סוג - - -

<שאול שרצר: לא יודע מה זה "מקום".

<שאול שרצר: בית עסק.

טלי פלוסקוב: אתה רוצה לשנות - - -

<שאול שרצר: במקום "מקום" לכתוב- - -

<חנה וינשטוק טירי: אבל כתוב בסעיף: "למנוע מצרכן להביא למקום העסק או כל מקום אחר המנוהל על ידי העוסק".

<חנה וינשטוק טירי: אז אני לא כל כך מבינה את הבעיה שלך.

<חנה וינשטוק טירי: מקום העסק זה המקום בו יושב בית העסק.

<שאול שרצר: לא.

<שאול שרצר: מקום העסק זה קניון באר שבע.

<אביגל כספי: לא, אבל זה ביחס לאותו עוסק.

<שאול שרצר: אז תקראי.

<שאול שרצר: מקום העסק זה קניון באר שבע.

<שאול שרצר: אני קורא עברית.

יעקב פרי: מה אתה מציע לכתוב?

<שאול שרצר: במקום "מקום" – "בית".

טלי פלוסקוב: אני רוצה לשמוע דווקא את משרד הכלכלה ומשרד המשפטים.

טלי פלוסקוב: זה פותר את הבעיה?

<חנה וינשטוק טירי: האמת, קשה לי להתייחס אם זה פותר את הבעיה.

טלי פלוסקוב: אני חוששת שנחזור לאותה סוגייה.

יעקב פרי: לא נעשה מחטפים.

יעקב פרי: נשאל.

יעקב פרי: מה את אומרת?

<אביגל כספי: לפחות בעיניי, מובן מהסעיף שכשמדובר על בית העסק או מקום אחר המנוהל על ידי העוסק, מדובר על אותו עוסק – זאת אומרת, גם מבחינת המניעה.

<אביגל כספי: אותם סדרנים של בית הקולנוע, לא הגיוני שהם מונעים מצרכן להביא למקום העסק, לקניון.

<אביגל כספי: ברור שמדובר על בית הקולנוע, למקום העסק שמנהל העוסק.

<שאול שרצר: אבל גם לנו היה ברור, לפני ה - - - הקודם.

יעקב פרי: אני אוציא אותך.

יעקב פרי: יהיו לך טענות?

יעקב פרי: תקבל רשות דיבור.

יעקב פרי: היא מדברת, תן לה לסיים.

<אביגל כספי: כשמדובר על בית העסק ברור שמדובר על מקום העסק של העוסק הספציפי ולא מקום עסק כללי.

<אביגל כספי: הרשות להגנת הצרכן היא המוסמכת לפרש את חוק הגנת הצרכן.

<חנה וינשטוק טירי: אני אגיד לכם מה היתה הכוונה, המאוד פשוטה, של הדברים.

<חנה וינשטוק טירי: באנו ורצינו להחיל את הסעיף הזה או על בית עסק, או מקום אחר שמנוהל על ידי העוסק, במובן הזה של לכסות את עניין המופעים.

<חנה וינשטוק טירי: זאת אומרת, שעושים מופע, מפיק מרים מופע במקום אחר, שהוא לא בית העסק שלו.

<חנה וינשטוק טירי: זאת היתה הכוונה.

<חנה וינשטוק טירי: לכן אני חושבת שבתי הקולנוע נכנסים למקום העסק, וזה אומר שאסור להם למנוע מצרכן.

<חנה וינשטוק טירי: אם הם לא מונעים מצרכן אז הכל בסדר, אין בעיה.

<חנה וינשטוק טירי: זו היתה כוונת המחוקק.

<שאול שרצר: אז אני אומר עוד פעם - לא צריך להיות משפטן כדי לפרש את המילה "מקום".

<שאול שרצר: מקום זה מקום גיאוגרפי.

<שאול שרצר: "בית עסק", לעומת זאת, זה בית עסק.

<שאול שרצר: בית קולנוע זה בית עסק, בדל"ת אמותיו של בית העסק.

<שאול שרצר: עכשיו, לא אכפת לי – זכיין, לא זכיין - - -

עיסאווי פריג': אבל אתה לא התייחסת למה שהיא אמרה.

עיסאווי פריג': אם אתה, כקולנוע, הקמת סרט ברחוב, או במתחם שהוא לא לא העסק שלך.

עיסאווי פריג': החוק לא חל, בהצעה שלך.

<שאול שרצר: איך זה יכול להיות?

עיסאווי פריג': כי בהצעה שלו החוק לא חל.

<שאול שרצר: אבל איך זה יכול להיות שהקרנתי סרט במקום שהוא לא בית קולנוע.

<שאול שרצר: איפה אני אקרין, ברחוב?

יעקב פרי: נדיר, אבל קיים.

<שאול שרצר: אז יהיה, על ידי זכיין, אני מניח.

עיסאווי פריג': זה לא בית העסק.

<שאול שרצר: גם אם הפרשנות של חבר הכנסת פריג' תתקבל, בוא ניקח אותה כדבר שהוא יוצא מן הכלל, וניקח את הסיכון הגדול שבאמת, מה שאני אומר, מבחינת מקום העסק יתפרש, ומחר יצבעו לי כל מיני אנשים עם כל מיני מאכלים שאני לא יכול להכניס אותם, ואני אמצא מפר את החוק.

<שאול שרצר: ייכנסו לי אנשים, יש שוארמות בקניון.

<שאול שרצר: ייכנסו לי אנשים עם פיתות.

<חנה וינשטוק טירי: הכוונה היתה, וזאת היתה הכוונה, וגם הייתם בדיונים, כשאישרו את הסעיף - - -

<שאול שרצר: לא הייתי כאן בדיון, לא זומנתי.

<חנה וינשטוק טירי: אבל היו כאן נציגים של בתי הקולנוע.

<שאול שרצר: לא היו נציגים של בתי הקולנוע.

<שאול שרצר: אני שלחתי בקשה - - -

<חנה וינשטוק טירי: היו נציגים בדיון הקודם.

יעקב פרי: אצטדיון את יכולה להגדיר כבית עסק?

<חנה וינשטוק טירי: לא.

יעקב פרי: למה?

<חנה וינשטוק טירי: תראו, אנחנו רצינו לכסות את כל האפשרויות.

<חנה וינשטוק טירי: גם שהוא לא יאסור כניסה של אוכל לבית העסק שלו, ומבחינתנו בית קולנוע – זה נכנס לשם.

<חנה וינשטוק טירי: אתה לא יכול - - -

יעקב פרי: - - -

<חנה וינשטוק טירי: אצטדיון זה מקום אחר המנוהל על ידי העוסק.

<חנה וינשטוק טירי: זאת אומרת, זה לא בית העסק, אבל זה אצטדיון.

<חנה וינשטוק טירי: אני יכולה לבוא, להפיק אירוע באיזה מקום אחר, שהוא לא בית העסק שלי.

יעקב פרי: יד אליהו – מה זה?

<הילה דוידוביץ: זה יכול להיות גם - - - אבל אם זה משחק כדורגל, זה העיסוק הרגיל של המקום.

יעקב פרי: זה לא בית עסק?

<הילה דוידוביץ: גם בית עסק יכול - - -

<חנה וינשטוק טירי: זה יכול להיות פרק הירקון.

<חנה וינשטוק טירי: אבל זה לא כל כך משנה כי האיסור חל בשני המקרים אז לא משנה אם אני מגדירה אותו כבית עסק או - - -

<אביגל כספי: אני רק רוצה להעיר שבעצם "מקום העסק" מוגדר בחוק הגנת הצרכן.

<אביגל כספי: כתוב: "מקום שבו מתנהל עסקו של העוסק, לרבות סניף שלו, ובלבד שהסעיף אינו מנוהל על ידי זכיין".

<אביגל כספי: זאת אומרת שברור שמקום העסק הרלבנטי זה אולם הקולנוע - - - ביחס לעוסק, שהוא מפעיל בית הקולנוע, "מקום שבו מתנהל עסקו של העוסק", זה בית הקולנוע ולא הקניון.

<אהוד פלג: גם כאן, אדוני, אני רוצה להזכיר מה היתה התופעה שבה רצינו להילחם ואיך רצינו להילחם.

<אהוד פלג: צריך לזכור שהעיקרון הוכרע כבר בסעיף קודם בחוק הגנת הצרכן – לא למנוע מצרכנים את האפשרות להביא מזון ושתייה מבחוץ, כדי לייצר תחרות למכירה בפנים, ואז המכירים לא יעלו.

<אהוד פלג: אבל בנוסח תלו את הזהות של המוכר בזהות של מפעיל בית העסק, ובזה יצרו פרצה.

<אהוד פלג: המטרה של התיקון הזה היא לבטל את הפרצה.

<אהוד פלג: למה הכוונה?

<אהוד פלג: הכוונה היא שאם מותר להכניס לאותו בית קולנוע, למשל, מזון ושתייה שנמכרים במקום, גם אם לא בעל בית הקולנוע מוכר אותם – אז מותר יהיה לי, כצרכן, להביא מהבית מזון ושתייה לאותו עסק.

<אהוד פלג: זה הכל.

עיסאווי פריג': היום, במשחקי כדורגל אתה לא יכול להכניס מי שתייה, נניח - - -

יעקב פרי: אני יודע מה הסיבה שם – ביטחון.

טלי פלוסקוב: זה משהו אחר, משהו שאני לא נוגעת בו.

<אהוד פלג: אני רוצה לברך על החוק הזה, כל הכבוד, רק אפרופו החוק הקודם, תראה איזו פרצה מצאו, ואם היינו נכנסים ל- - - לשים לב לדברים האלה.

רחל עזריה: אני רק באתי לומר כל הכבוד ולפרגן לעמיתתי.

רחל עזריה: אני יודעת איך זה, במיוחד עכשיו, כשזה לפני קריאה שנייה ושלישית.

רחל עזריה: פתאום מגיעים עם איזו הערה, וכולם נלחצים.

רחל עזריה: אז אני בטוחה שתמצאו את הפתרון.

יעקב פרי: מהעניין הזה נצא בחיוב, לא כמו בדיון הקודם.

עיסאווי פריג': מה החלטת- בית עסק או מקום עסק?

יעקב פרי: אני רק רוצה לשמוע אם צריך להוסיף משהו.

יעקב פרי: זהו?

יעקב פרי: מי קורא את הנוסח?

<אביגל כספי: אני קוראת: "הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 45) (איסור מניעה מצרכן להביא למקום עסק מזון או שתייה מאותו סוג הנמכר במקום), התשע"ו–2016.

<אביגל כספי: תיקון סעיף 3 בחוק הגנת הצרכן התשמ"א-1981, בסעיף 3(ב)(10): במקום "שהעוסק מוכר" יבוא "הנמכר".

<אביגל כספי: תחילה תחילתו של חוק זה שלושים ימים מיום פרסומו.

<אביגל כספי: "

יעקב פרי: אני רוצה לקיים הצבעה על הנוסח הזה.

יעקב פרי: מי בעד?

יעקב פרי: הצבעה בעד – 2 החוק אושר לקריאה שנייה וקריאה שלישית

יעקב פרי: תודה רבה, החוק אושר.

יעקב פרי: ישיבה זו נעולה.