ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 204, 2016-03-15 14:00

איתן כבל: גברתי המנהלת, דובר, רשמת, אדוני המנכ"ל, אדוני המפקד, אורחים נכבדים.

איתן כבל: יואל, קרה משהו שאתה פה?

יואל חסון: אתה רוצה שאני אלך?

יואל חסון: אני אלך.

איתן כבל: מה זה חשוב, אתה פה?

איתן כבל: הכל בסדר.

איתן כבל: שלום לכולם.

איתן כבל: הנושא שלנו בנושא זה, זה חלק מתוך המארג הכולל של העיסוק במאבק בקטל בדרכים.

איתן כבל: הפעם אנחנו עוסקים בבלימת הקטל בדרכים, הכשרת נהגים מקצועיים, נהגים חדשים וצעירים, רוכבי דו גלגלי והחינוך לבטיחות בדרכים.

איתן כבל: אני ברשותכם, לפני שאנחנו ניכנס לתוך החלק הזה, יש לנו השלמה מהחלק הקודם, הגיעו אנשים מכובדים ממשרד התחבורה, שברצוני שיציגו בקצרה את העניין.

איתן כבל: מי יציג, עוזי?

<עוזי יצחקי: ד"ר שי סופר, המדען הראשי של המשרד.

<עוזי יצחקי: חשוב מאד גם לגבי הולכי רגל וגם בכלל, קצת נתונים, כי אנשים נוטים להתבלבל.

איתן כבל: רק שיהיה ממוקד.

<שי סופר: צהריים טובים אדוני יושב הראש, ממוקד לגמרי.

<שי סופר: אנחנו פשוט מתבססים על נתונים.

<שי סופר: מאד חשוב לי להציג בפני הוועדה את הנתונים העדכניים ביותר שיש בידינו, ביחס ל-38 מדינות השוואה של ה-OECD.

<שי סופר: אז ביחס ל-38 מדינות ההשוואה של ה-OECD, בהרוגים ל-100,000 תושבים, מדינת ישראל היא במקום השישי.

<שי סופר: זאת אומרת שמצב הבטיחות הכלכלית במדינת ישראל הוא מצב בטיחות טוב.

<שי סופר: אני מתבסס על הדו"ח האחרון של הגוף שמטפל בתאונות דרכים, מסוף אוקטובר 2015.

<קריאה: בסוף תשכנעו אותנו.

<קריאה: בסוף ייצא שכל הדיונים מיותרים.

<שי סופר: חס וחלילה.

איתן כבל: חברים, די, נו.

איתן כבל: זו סתם הייתה עקיצה.

<שי סופר: הרוגים ל-100,000 תושבים, שוב, אנחנו במקום השישי.

<שי סופר: אנחנו מדברים גם, אם אני מסתכל ככה על הרוגים, אז בשנת 1995 היו לנו 709 הרוגים, בשנת 2005 - 465, ובשנת 2015 – 355 הרוגים.

<שי סופר: סך הכל אנחנו רואים ירידה קונסיסטנטית.

<שי סופר: נכון, שהיו שנים של ירידות משמעויות ושל עלויות משמעויות יותר, אבל סך הכל אנחנו רואים ירידה קונסיסטנטית.

<שי סופר: גם בשנים האחרונות שעלינו, בסך הכל, אני אומר את זה בצער, אבל יש עוד מדינות שיש בהן עלייה כמו בריטניה, צרפת, גרמניה ואירלנד.

<שי סופר: סך הכל אצלנו העלייה היא מינורית, היא 0.7, במדינות אחרות יש עליות הרבה יותר דרמטיות ואני יכול בהחלט לתת להם את הנתונים.

<שי סופר: אני לא מדבר אפילו על מדינות מזרח אירופאיות כמו הונגריה, עם עליות של 6% ויותר.

<שי סופר: אני לא מראה כאן מצגת, אבל אם נסתכל על הגרף משנת 2002 עד שנת 2015, רואים ירידה מובהקת, מגמה מובהקת של ירידה.

<שי סופר: אני רוצה טיפה להתייחס לנושא של תמותת משתמשי דרך.

<שי סופר: אנחנו מדברים על זה שבמדינת ישראל שליש מההרוגים הם הולכי רגל.

<שי סופר: זה נתון גרוע.

<שי סופר: נתון לא טוב.

<שי סופר: אבל צריך להסתכל, כשאנחנו הולכים על השוואה בינלאומית, על כלל המאה אחוז.

<שי סופר: זאת אומרת, אם במדינת ישראל יש שליש הרוגים הולכי רגל, זה אומר שבמגזרים אחרים אנחנו טובים מאד ביחס למדינות ההשוואה, ואנחנו רואים את זה בהחלט באחד הגרפים של הארגון מה-OECD.

<שי סופר: אנחנו רואים שמדינת ישראל למשל יחסית טובה בתמותה של רוכבי אופנוע ושל רוכבי אופניים.

<שי סופר: הכל הוא עניין יחסי.

<שי סופר: אנחנו מדברים על אותם 100 אחוז.

<שי סופר: ברור שיש לנו הרבה מה להשתפר.

<שי סופר: מעבר לזה, אני רוצה קדם להתייחס לנושא של ההרוגים.

<שי סופר: אין לנו מה לעשות.

<שי סופר: זאת אומרת כל עולם הוא ומלואו, כל משפחה היא כמובן יקרה לליבנו מאד, אבל המדד הבין לאומי שנקבע, זה מדד של הרוגים, מדד של תמותה, ולצערי כך אנחנו קובעים את הדברים.

<שי סופר: צריך לזכור שיחסית במדינה של מעל 8 מיליון תושבים, 55 מיליארד קילומטרים נסיעה, עדיין, בהשוואה בין לאומית, יחסית ל-OECD, 355 הרוגים מבחינה סטטיסטית, סטטיסטית בלבד, לא נחשב הרבה.

<שי סופר: שוב, צריך להתייחס אך ורק לסטטיסטיקה, רק לנתונים, כמובן לא לאובדן ולצער.

<שי סופר: חשוב לי לשים את הדברים האלה על השולחן.

<שי סופר: חשוב להבין שמעבר לפעולות של המשרד, סך הכל הסטטיסטיקה היא סטטיסטיקה ברורה, מובהקת ועוסקת בכך שהמצב הוא בסך הכל בסדר.

<שי סופר: אין לי בעיה להעביר לכם את הדו"ח במלואו ותוכלו לראות את הדברים.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: אני ברשותך רק רוצה לומר את הדבר הבא.

איתן כבל: קודם כל העובדות הן עובדות כפי שאתה מציג אותן, ואני גם לא מתכוון, לא מתיימר ואני בטוח שאף אחד מחברי הכנסת וחברות הכנסת ינסה להתעמת עם הנתונים האלה.

איתן כבל: מנקודת המבט שלי, אני אגיד את זה ככה, אני לא רוצה להגיד שזה לא משנה.

איתן כבל: אני מתייחס ל-355 הרוגים בשנה, שהיו לנו בשנת 2015.

איתן כבל: בשנת 2012 הייתה ירידה של למעלה מ-40%.

איתן כבל: זאת אומרת כל עוד הוכחנו שזה אפשרי, יש לנו-.

איתן כבל: וגם אני אומר יותר מכך, הפעולות שהוצגו על ידי משרדכם, של מה נעשה, מחייב אותנו עוד יותר לדעת שאפשר וצריך לעמוד ביעדים, ואהבתי את מה שאמרת, אבל זה אחר כך.

איתן כבל: לך אני אומר, אדוני הטייס.

איתן כבל: לא חשוב, זה ביני לבינך.

איתן כבל: אהבתי.

איתן כבל: וברשות

איתן כבל: כם, אני אומר שזה מונח פה, אני אומר, זה לכבוד כולנו במבט הכלל עולמי, אבל מבחינתי זה ממש ממש לא משנה ואני גם לא מתכוון לעסוק בזה.

איתן כבל: אנחנו מתכוונים לשוחח על העניין הזה והמגמה כאן היא להיות אולי פעם אחת שיפתחו את הנתונים ב-OECD ויגידו – אנחנו רוצים לקחת דוגמא מישראל.

איתן כבל: תמיד, כמו כל שנה, מאז שנכנס ה-OECD הזה, איך אומרים, הייתה חגיגה יום אחד, אחר כך לא מפסיקים לקלל, כי כל הזמן אנחנו מוצאים את עצמנו נדפקים מהנתונים האלה.

איתן כבל: שפעם אחת יהיה מצב שבו יגידו – נלך ונלמד איך נעשו הדברים בישראל.

איתן כבל: זה בעזרת השם החלום הגדול שלי.

איתן כבל: ואני ברשותך, אדוני המנכ"ל - - -

<עוזי יצחקי: רק להשלים עוד עניין בשלושה משפטים.

<עוזי יצחקי: בבקשה, שי, תציג את עצמך.

<עוזי יצחקי: הנחיות תכנון גם בנוגע להולכי רגל.

<עוזי יצחקי: העלו את זה גם חברי כנסת בישיבות קודמות כמו חבר הכנסת נחמן שי ונוספים.

<עוזי יצחקי: אז בכמה מילים לגבי הנחיות התכנון החדשות.

<שי קדם: שלום רב.

<שי קדם: אני שי קדם, אגף תכנון תחבורתי במשרד התחבורה.

<שי קדם: דבר ראשון אני רוצה להתייחס לנושא של התכנון עבור הולכי הרגל.

<שי קדם: אני חושב שכמו במדינת ישראל וכמו בעולם, משרד התחבורה לקח לתשומת לב מאד גדולה את הנושא של תכנון מוטה הולכי רגל.

<שי קדם: גם הנציגים שלנו בוועדות וגם המחוזות כולם, מודעים לעניין הזה ומכניסים תכנון מוטה רגל כבר אל תוך התכניות.

<שי קדם: בנושאים יותר קונקרטיים, נושאים שעלו גם הצעות חוק כאלה ואחרות או בבקשות מאיתנו, כבר בשבוע הקרוב יוציא המפקח על התעבורה הנחיה לתכנן את מעברי החצייה בקרבת מוסדות חינוך ובקרבת מעברי חצייה עם אוכלוסייה קשישה רבה.

<שי קדם: לשנות את זמן ההליכה שאליו מתייחסים לשנייה, שזה זמן הליכה שיאפשר באמת זמני ירוק וזמני פינוי ארוכים יותר.

<שי קדם: בנוסף, ביוני השנה יוצאות ההנחיות החדשות המעודכנות לרמזורים, לתכנון רמזורים.

<שי קדם: בחלק מההנחיות מופיע במעברי חצייה מרומזרים, שיהיה רמזור אדום מהבהב.

<שי קדם: יותר לא יהיה אדום עבור הולכי הרגל.

<שי קדם: סליחה, לפני ההחלפה לאדום יהיה אדום מהבהב שמתריע עבור הולך הרגל שנמצא בתוך מעבר החצייה, שיש לו זמן לפנות את מעבר החצייה בבטחה, לא להתבלבל, לא להתרגש.

<שי קדם: הזמן הזה יהיה לפתחו.

<מרדכי פדר: היה את זה בניו יורק לפני 50 שנה.

איתן כבל: פדר, תודה.

איתן כבל: זה אפילו לא מרגש מה שאמרת.

איתן כבל: זה לא מוסיף לי כלום פה.

איתן כבל: מה?

<שי קדם: בנוסף, בשנה שעברה וגם בשנה הזאת אנחנו עורכים ניסוי של קאונט דאון, של קאונטר עבור הולכי רגל במעבר חצייה, כשזמן המופע הוא אדום.

<שי קדם: אנחנו בודקים כיצד שניות, השניות שמוצגות בסמוך לרמזור האדום עבור הולכי הרגל, משפיעות על החצייה המסוכנת באדום.

<שי קדם: המחקרים - - -

איתן כבל: הבעיה שהשני לא רואה את זה, כי הוא כבר צופר לך.

<שי קדם: אז המחקרים מצביעים על כל מיני כיוונים, אבל אנחנו רוצים לבדוק את זה.

<שי קדם: בשנת 2015 זה גם נבדק בבין עירוני ובשנת 2016 זה ייבדק בתחום העירוני.

איתן כבל: הקטע של הפנייה, של ההבהוב והפנייה ימינה.

<שי קדם: אז חשוב לי להגיד לגבי הנושא הזה.

<שי קדם: הנושא הזה הוא נפוץ.

<שי קדם: הנושא של השילוב בין הפניות ובין המופע גם לרכב הפונה וגם להולך הרכב, כשיש ירוק, הוא נושא שמקובל בעולם.

<שי קדם: במדינות שבהן זה נעשה פחות, זה במקומות שבהם, אם אני אכנס קצת לעניין הזה, אז בהם יש שמאלה, הפנייה שמאלה מותרת לשני הגורמים.

<שי קדם: מה שעלול לעשות הדבר הזה, ראשית לא נמצא שזה מגביר את תאונות הדרכים, לתת דווקא רמזור אדום, להולכי הרגל בזמן שיש פנייה ימינה.

<שי קדם: הבעיה של הדבר הזה היא שזה יאריך את זמני האדום עבור הולכי הרגל, בגלל שזמן המחזור של הרמזור כולו יתארך, מה שיגביר את החצייה האסור באדום, ולכן אנחנו מתנגדים לזה בעניין הזה.

<שי קדם: בנוסף אני רק רוצה להגיד שבימים אלה אנחנו מעדכנים את כל נושא ההנחיות לסביבת בתי ספר, נושא שיקבל מיקוד מאד משמעותי בשנה הזאת באגף תכנון תחבורתי.

<שי קדם: כדי שיהיו לנו בסוף הנחיות סדורות לעניין.

איתן כבל: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא לא נתן תשובה לגבי הולכי רגל במקומות שאין רמזורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם שם צריך לתת עוד הנחיות וזה מרחק ראייה גם של הולך הרגל וגם של הרכב, כי באמצע סיבוב או בקצה של סיבוב יש הרבה מעברי חצייה קיימים היום, וזה צריך להיבדק.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: אני רק רוצה לומר את הדבר הבא, סליחה.

<מרדכי בהירי דואני: לגבי הולכי רגל.

<מרדכי בהירי דואני: אני רוצה גם להוסיף, לגבי אנחנו יוצאים עכשיו בניסוי.

<מרדכי בהירי דואני: שמי מרדכי בהירי דואני, אני מנכ"ל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

<מרדכי בהירי דואני: אנחנו יוצאים ממש בימים הקרובים בניסוי שנקרא מעברי חצייה בזיג זג.

<מרדכי בהירי דואני: זה מעבר חצייה שמסומן בצורה אחרת.

<מרדכי בהירי דואני: הוא גורם לנהג לראות את מעבר החצייה לפני.

<מרדכי בהירי דואני: הזיג זג גורם לו תחושה של מסלול שנהייה יותר צר, ולכן הוא מאט במהירות ואז במידה שמתרחש המפגע בין הולך רגל לבין הנהג, הוא פחות מסוכן.

<מרדכי בהירי דואני: זה יוצא עכשיו.

<מרדכי בהירי דואני: זה הוכח בחו"ל שעובד, אנחנו נבצע ונדווח לכם על התוצאות של הניסוי הזה.

איתן כבל: תודה.

<עוזי יצחקי: כדי להשלים את התמונה, כבוד יושב הראש, ממש בכמה משפטים, עניין של היבט הולכי רגל וכלי רכב, שזה גם עלה פה, וממש בקצרה.

<עוזי יצחקי: יש פה מהפכה משמעותית.

איתן כבל: מי מציג את זה?

<עוזי יצחקי: אבנר פלור, סמנכ"ל בכיר תנועה, משרד התחבורה.

איתן כבל: אבנר, ידידנו, ידיד הוועדה.

<אבנר פלור: כן, בעצם החל משנת 2011 ומעלה, כלי רכב שמיובאים לישראל מציודים בכלי רכב שהם מתקדמים בהתקנה על הגנת הולכי רגל.

<אבנר פלור: בעצם הם גורמים לצמצום עוצמת הפגיעה בהולכי הרגל.

<אבנר פלור: כמו כן משנת 2013 כלי הרכב מצוידים במערכות בטיחות.

<אבנר פלור: המדינה נותנת תמריץ לאותם כלי הרכב, גם לגבי הנושא של התקנה, זיהוי הולכי רגל, גם לגבי שמירת מרחק וכו'.

<אבנר פלור: וכמו כן גם במסגרת הקורסים גם של התיאוריה וגם של קורסי החובה, ישנם שיעורים ממוקדים בנושא של הולכי רגל.

<אבנר פלור: גם להצעה שאנחנו נגיש לוועדה בנוגע לתיקון התוספת השישית, אנחנו רוצים לתת לזה גם התייחסות ומבקשים שש נקודות על נהג שעבר עבירה של אי מתן אפשרות להולך רגל להשלים את החצייה בבטחה.

<אבנר פלור: תודה.

איתן כבל: תודה.

<מרדכי פדר: אדוני יושב הראש, אפשר?

איתן כבל: פדר, לא.

איתן כבל: אני סגרתי את העניין הזה.

איתן כבל: אני רק רוצה לומר את הדבר הבא.

איתן כבל: תהיה התייחסות מצדנו בדו"ח לעניינים האלה, העניינים שנראים לכאורה לא מורכבים מדי, אבל סביב מה שנקרא הולכי רגל ומעברי חצייה, מסתבר שזה אירוע גדול.

איתן כבל: יש קבוצות אוכלוסייה שהאירוע הזה עבורן הוא אפילו מאד מאד גדול ומשמעותי.

איתן כבל: ברשותכם, אנחנו עוברים לנושא שעל סדר יום הוועדה.

איתן כבל: אני אומר את זה ככה, חבר הכנסת יואל חסון, העלה בקשה לדיון מהיר.

<לאה ורון: לא, הצעה לסדר יום.

<לאה ורון: משולבת.

איתן כבל: הצעה לסדר.

איתן כבל: משולבת, אוקיי.

איתן כבל: אתה תציג את הדברים.

איתן כבל: אני כבר אומר שלקחנו את זה למפתח רחב הרבה יותר וניצלנו כבר את ההזדמנות הזו כדי לקיים, איך אומרים, מעניין לעניין באותו עניין, ואנחנו נקיים דיון רחב הרבה יותר ומקיף על הכשרת הנהגים בכלל.

איתן כבל: בבקשה, חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני יושב הראש.

יואל חסון: אני מודה לך על הדיון הזה.

יואל חסון: אנחנו לא פעם אחת, קודם כל בכלל, ועדת הכלכלה, מאז שאתה יושב הראש, מובילה בתחום הזה של המאבק בתאונות הדרכים, בבטיחות בדרכים ואתה לקחת את זה כאג'נדה אני חושב שבועית, כמעט שבועית של הוועדה.

איתן כבל: לא כמעט.

איתן כבל: שבועית.

יואל חסון: שבועית של הוועדה ובאמת נוגעים וחופרים כאן בתחום שהוא אחד המורכבים, הקשים והטראגיים גם שאנחנו חווים כחברה, וזה תאונות הדרכים.

יואל חסון: תמיד אגב, מהיום שאני כאן בכנסת, משנת 2006, אני תמיד התעסקתי ודנתי והייתי מעורב בכל מה שקשור לתחבורת המונים ולתחבורה ציבורית ולכל העולמות האלה, ובאמת, לצערי רצה הגורל והייתה את תאונת אגד הקשה הזאת, שחשפה את העניין הזה של הכשרת נהגים, הכשרת נהגים בתחבורה ציבורית והחלטתי שצריך להעלות את זה שוב על השולחן וצריך לעשות מעשה.

יואל חסון: ואת האמת אדוני, לפני קיום הישיבה הזאת, אני עשיתי מעשה משל עצמי.

יואל חסון: אני העברתי את זה, ותיכף אני אעביר לך גם אדוני יושב הראש, אני הפניתי מכתב לכל חברות התחבורה הציבורית בישראל, לדן, מטרופולין, אגד, קווים, סיטיפס, נתיבי אקספרס, סופרבוס, לכל אלה.

איתן כבל: יש רשימה.

יואל חסון: העברתי מכתב וביקשתי מהם שיפרסמו ויעבירו לי את נהלי הבטיחות שיש להם בחברה.

יואל חסון: הנה, אתה יכול לראות את המכתב.

איתן כבל: יש לי את זה.

יואל חסון: אז אני באמת העברתי מכתב.

יואל חסון: לצערי, רק שלוש חברות ענו לי - דן, סיטיפס וקווים.

יואל חסון: אפילו אגד לא ענו לי ולא נתנו לי את המענה הזה.

יואל חסון: צריך לומר גם שאת הכתובות או את האנשים הרלבנטיים שקיבלו, קיבלתי ממשרד התחבורה, לפי הנתונים שמשרד התחבורה הפניתי.

יואל חסון: ואנחנו באים ולמעשה אני שואל שם כמה שאלות מרכזיות שהייתי רוצה שנדון בהן כאן בוועדה ונפתח אותן.

יואל חסון: קודם כל הנושא של הרשעות קודמות של נהגים לפני קבלתם לעבודה.

יואל חסון: לדוגמא, בחברת קווים מסרו לי שמדובר במידע חסוי ואין להם גישה לנתונים האלה.

יואל חסון: לעומת זאת בסיטיפס אמרו לנו שיש גישה כזאת, הוא מכנה את זה נוהל כספת, יש דבר כזה נוהל כספת, שאולי נלמד.

יואל חסון: אז אני רוצה להבין בהקשר הזה למה אין נוהל אחיד במשרד התחבורה מול כל חברות התחבורה הציבורית.

יואל חסון: הדבר הנוסף, אדוני, זה הכשרות של נהגים.

יואל חסון: לפי מה שאני מבין, בחלק מהחברות, ההכשרה היא תהליך שכולל מכון בדיקה חיצוני, מבחנים פנימיים ועשרות שעות ליווי.

יואל חסון: בסיטיפס לדוגמא 50 שעות ובחלק זה הליך הכשרה פחות יסודי.

יואל חסון: אני רוצה לדעת האם יש סטנדרט מחייב של משרד התחבורה לגבי הליך ההכשרה של הנהגים ואני חושב שראוי לדוגמא שמשרד התחבורה יחייב לכל הפחות מינימום של שעות ליווי לכל נהג.

יואל חסון: הייתי רוצה את העניין של הכשרות נהגים ואת הסטנדרט שמשרד התחבורה מוביל.

יואל חסון: להבין האם יש סטנדרט כזה, האם הוא מחייב ואיך מתנהלים סביבו.

יואל חסון: עוד שתי שאלות אחרונות.

יואל חסון: שימוש באמצעי ניטור טכנולוגיים.

יואל חסון: בחברת דן ובחברת קווים מסרו לי שהן משתמשות במערכת בשם טרפילוג, שמנטרת את התנהגות הנהג על הכביש.

יואל חסון: האם כל החברות משתמשות באמצעי הזה, והאם לא ראוי שמשרד התחבורה יחייב את כל החברות לעשות שימוש באמצעי ניטור מהסוג הזה.

יואל חסון: והדבר האחרון, אמרתי שלצערי רק שלוש חברות הפיצו לי את נהלי הבטיחות שלהן.

יואל חסון: צריך להגיד לזכותה של דן, שגם נתנו לי מענה מאד רציני וגם שלחו לי את נהלי הבטיחות באופן חשוף, שקוף, פתוח, ובניגוד לחברות אחרות, שנתנו לי כמה נקודות.

יואל חסון: אז אני רוצה, אדוני מנכ"ל משרד התחבורה, לדעת מה לגבי פרסום ואחידות בנהלי בטיחות, ונראה לי שלכל חברה יש כאן סטנדרטים אחרים בנוגע לבטיחות.

יואל חסון: חברות חלק רוצות לחשוף, חלק טוענות שזה סודות מסחריים, ואני רוצה לדעת מדוע משרד התחבורה לא עורך יישור קו בין כל החברות, ומפרסם בשקיפות את סטנדרט הבטיחות המחייב והכשרת הנהגים בכל העולמות שדיברתי עליהם עכשיו.

איתן כבל: תודה אדוני.

יואל חסון: תודה רבה.

איתן כבל: אני ברשות

איתן כבל: כם רוצה לומר שתי נקודות מרכזיות וגם להתייחס בנקודה למה שאדוני אמר.

איתן כבל: קודם כל, המנכ"ל לא התכונן לשאלות שאדוני העלה, אז המנכ"ל ייתן לנו תשובה מפורטת בכתב על העניין.

איתן כבל: נקודה שנייה נוגעת לכך שגם אנחנו פנינו למשרדים בשאלות דומות, באותו אזור.

<לאה ורון: לחברות התחבורה הציבוריות.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: שנוגעות ואמורות לתת מענה סביב השאלה שאדוני העלה.

איתן כבל: נקודה שלישית שאני כבר כן יכול להתייחס אליה, ברשותך וברשות הנכבדים, אלף כי כבר קיימנו עליה דיון, זאת שאלת התיק האישי של כל נהג ונהג.

איתן כבל: הסתבר לנו, כי זה נושא שהעלינו אותו כבר בדיון השני, כיוון שאחרי הדיון הראשון ארעה אותה תאונה קשה בכביש תל אביב ירושלים, וניסינו לברר איך יכול להיות שלא היה התיק של אותו עובד, של אותו נהג, מונח בעת קבלתו לעבודה, כי נראה שזאת שאלה שצריכה להיות פעולה בסיסית.

איתן כבל: ומסתבר שאסור לעשות זאת.

איתן כבל: לא נתפתח את כל הדיון עכשיו, והיו פה הצעות לבקש מהנהג שילך ויביא.

איתן כבל: אנחנו לא רוצים לבצע פעולות כאלה, כי זה נכון בשיטה הזו גם באירועים מסוג אחר, שאתה בא ושואלים אם את בהיריון או כל מיני שאלות שהחוק איננו מאפשר.

איתן כבל: מה שכן, אם תרצה עוד תספיק להצטרף להצעת החוק, יש הצעת חוק שחמד עמאר הגיש אותה בפעם הקודמת.

איתן כבל: אני לא הלכתי על הצעת החוק של חמד עמאר, אלא של חברי הכנסת יריב לוין ואורי מקלב, שהיא נותנת יותר מענה.

איתן כבל: על זה גם ביקשתי להחתים אותך ואני רואה שאתה, אדוני, הצטרפת.

איתן כבל: נכון, כמעט כל חברי הוועדה, אם לא כולם.

איתן כבל: כשהכוונה היא בעצם לחייב.

איתן כבל: אין דבר כזה שמגיע נהג לעבוד בעבודה כנהג ציבורי, מקצועי, ציבורי, שהוא לא-.

איתן כבל: אחד הדברים הבסיסיים שאפשר להניח את המידע הכל כך - - -

חמד עמאר: מרשם תעבורתי.

איתן כבל: מרשם תעבורתי.

איתן כבל: כאילו, זה א'-ב'.

איתן כבל: ולכן בזה אני מקווה ואני גם אבקש את הצעת החוק הזאת לפתור בחובת הנחה.

איתן כבל: אני רוצה ברשותכם, אדוני, וכמובן תקבל תשובה ואנחנו נדאג שתקבל אותה - - -

יואל חסון: אז אני יכול רגע עוד משפט?

איתן כבל: בבקשה.

יואל חסון: עוד משפט.

יואל חסון: קודם כל, הכנסת התייחסה לדבר הזה לדוגמא לגבי מי שעובדים עם ילדים, מערכות החינוך.

איתן כבל: נכון, נכון.

יואל חסון: וזה ממש אותו דבר, כי צריך גם לזכור - - -

איתן כבל: לא רציתי להרחיב, אבל הדוגמאות האלה ניתנו.

יואל חסון: כן.

יואל חסון: בעניין הזה של התחבורה הציבורית, הרי רוב האנשים, כשהם עולים על רכב פרטי, הם בדרך יודעים מי הנהג, לטוב ולרע הם יודעים מי הנהג, הם יודעים פחות או יותר עם מי הם נוסעים ומה הם נוסעים.

יואל חסון: בתחבורה ציבורית זה סוג של רולטה רוסית.

יואל חסון: אדם שנכנס לאוטובוס והוא צריך להיות חלק מהאוטובוס ולהגיע ממקום למקום ולהשתמש בשירותים האלה, הוא לא יודע מי זה הנהג.

יואל חסון: אין לו שמץ של מושג בידי מי הוא שם את חייו.

איתן כבל: נוסיף על זה חברי, שיש מחסור מאד גדול בנהגים.

יואל חסון: יודעים, מוכר.

איתן כבל: המחסור הזה מוריד את הרף.

יואל חסון: אני יודע וצריך להתמודד עם זה, וצריך להתמודד בדרכים עם זה בדרכים אחרות, כי אי אפשר שזה יהפוך להיות רולטה רוסית, שהאזרחים בלי בכלל לרצות בכך, שמים את חייהם בידי מישהו שלא בטוח תמיד שניתן לסמוך עליו.

איתן כבל: תודה חברי.

איתן כבל: אדוני המנכ"ל.

יואל חסון: אז אני אעביר את השאלות למנכ"ל ואני אקבל?

איתן כבל: בוודאי, בוודאי.

יואל חסון: אני מבין שהדיון מקבל עכשיו כיוון אחר.

איתן כבל: לא, זה לא כיוון אחר, זה ליד.

איתן כבל: זה באותו עניין, בתחום של הכשרת נהגים מקצועיים ונהגים צעירים, זה אותו דבר.

יואל חסון: נהגים מקצועיים איפה?

איתן כבל: בתחבורה ציבורית.

יואל חסון: בתחבורה ציבורית ובתחבורה בכלל?

איתן כבל: גם משאיות.

איתן כבל: זאת אומרת זה ענף של השאלות שאדוני העלה כאן.

<זאב שפיר: אם יש מחסור, למה הם לא מעלים את השכר של הנהגים?

איתן כבל: אני לא רוצה עכשיו לפתוח את העניין.

איתן כבל: יש לי עוד צד נוסף שאני עוסק בו, נושא העובדים.

איתן כבל: האמן לי, אני לא רוצה עכשיו לפתוח את הדיון הזה, כי זה יאבד את ה-.

איתן כבל: גם אם אדם מקבל שכר נמוך יחסית, או נמוך באופן מוחלט, אף אחד מהעניינים לא מצדיק את העניין שלא צריך הכשרות וכל אותן פעולות אחרות.

איתן כבל: זה א'-ב'.

איתן כבל: זה לא קשור.

איתן כבל: עוזי, רק תאמר לי מי יציג, כי אני רוצה לחדד בכמה שאלות.

<עוזי יצחקי: לאיזה כיוון?

<עוזי יצחקי: כאילו, מה אתם רוצים?

איתן כבל: אנחנו רוצים לקבל תמונה לגבי ההכשרות המקצועיות של נהגים.

<מרדכי בהירי דואני: אולי נתון אחד מעניין?

איתן כבל: אני תיכף אתן לאדוני.

איתן כבל: אני רק רוצה לומר לך, כדי שתבין, עוזי.

איתן כבל: אני למשל שמעתי שמי שמקבל רישיון ג', כמו שאנחנו קוראים, על מה הוא לומד?

איתן כבל: כולנו מכירים את המשאיות האלה שנוסעות על הכביש, וברוב המקומות, אני לא רוצה להגיד כי לא בדקתי את כל המקומות, ואני שמעתי את זה מגבי בן הרוש שלא נמצא כאן.

<לאה ורון: הוא נמצא וגם נרשם לרשות דיבור.

איתן כבל: בסדר גמור.

איתן כבל: גבי הציג בפני נתונים ואני ביקשתי ממנו דרך אגב לכתוב פרק הנוגע לעניין הזה, המעבר מלמודי נהיגה על הרכב שכולנו מכירים, הוא שונה למשל מאוטובוס, והוא עובר למשאית המפלצתית הזו, ברוב המקרים ללא-.

חמד עמאר: D מעל 15?

<קריאה: ממש לא.

איתן כבל: חברים יקרים, אני בסך הכל יושב ראש ועדת הכלכלה.

איתן כבל: אני לא נהג, אני הוצאתי רישיון בגיל 37, אז אני לא מתיימר להתחרות באף אחד.

איתן כבל: ואני בסך הכל התפקיד שלי, מה שאני מנסה לומר, שאנחנו מבקשים פה בכל הסדרה של הדיונים לשים את הנתונים.

איתן כבל: בבקשה, עוזי.

<עוזי יצחקי: מי שיציג הוא חנן.

<מרדכי בהירי דואני: אתה רוצה לשמוע נתון אחד מעניין?

איתן כבל: כן, בבקשה, אדוני.

איתן כבל: שם ותפקיד.

<מרדכי בהירי דואני: מרדכי בהירי דואני, מנכ"ל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

<מרדכי בהירי דואני: נתון אחד מעניין, כלי רכב כבדים וציבוריים מהווים כ-5% מצי כלי הרכב אך מעורבים ב-30% מכמות ההרוגים.

<מרדכי בהירי דואני: כלומר, בשנת 2015 כמות ההרוגים כתוצאה מכלי רכב כבדים וציבוריים הייתה 96 הרוגים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה אחוז אמרת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: 30% מתאונות הדרכים?

<מרדכי בהירי דואני: כן.

איתן כבל: אוקיי.

<עוזי יצחקי: יציג חנן אהרון, סגן מנהל אגף לרישוי.

<עוזי יצחקי: נחשב מומחה, עובד ותיק במשרד.

<עוזי יצחקי: בבקשה.

איתן כבל: חנן, תנסה לתת לנו ממש, אתה יודע, מלימוד הנהיגה והלאה.

<חנן אהרון: אגף הרישוי אמון על קביעת המדיניות בתחום הרישוי וגם על המימוש שלה, אבל בעיקר יש פה שני היבטים.

<חנן אהרון: יש את ההיבט השירותי לציבור, שאני לא אגע בו עכשיו, זה קשור לרישוי וכל מתן הרישיונות למיניהם; וההיבט המקצועי.

<חנן אהרון: אנחנו בסך הכל בסופו של דבר רוצים ואחראים על חיזוק הנהיגה הנכונה והבטוחה בישראל.

<חנן אהרון: בשביל זה אנחנו עושים מספר דברים.

<חנן אהרון: לגבי תהליך ההכשרה בישראל, אני כמובן אדבר עוד מעט על עניין מה אנחנו עושים בקורסים, בהכשרות לנהגים חדשים וכן הלאה.

<חנן אהרון: אני אתחיל מההתחלה.

<חנן אהרון: אנחנו העלינו את סף הקבלה למורים לנהיגה, לבוחני נהיגה ולקציני בטיחות.

<חנן אהרון: זה דבר ראשון בתהליך הקבלה של אנשים, שהם מכשירים את הנהגים בישראל ואחראים עליהם.

<חנן אהרון: העלינו את זה לסף גבוה מאד ובמבחנים האלה, מבחני התאמה אישיותית במכון שעושים אותם, באדם מילוא, היום הבדיקות והסינון הם גבוהים הרבה יותר ממה שהיה.

<חנן אהרון: אנחנו מקבלים איכות גבוהה יותר בוחנים ושל קציני בטיחות, ויש מבחני אמינות למיניהם שהוספנו וכן הלאה.

<חנן אהרון: בתהליך ההכשרה, כמובן שאנחנו אחראים על פתיחת בתי הספר בישראל, על מתן רישיונות הנהיגה למורים.

<חנן אהרון: הקורסים היום, כתבנו אותם לפני כמה שנים מחדש, ישבנו ובקורסים של הוראת נהיגה מדובר על קרוב ל-720 שעות של קורס הוראת נהיגה.

<חנן אהרון: פעם היו 500 ומשהו שעות.

<חנן אהרון: הוספנו את כל האלמנטים שחשבנו שצריכים להיות למורה לנהיגה בשביל לחזק אותו בהוראת הנהיגה.

<חנן אהרון: גם בקורסים של קציני הבטיחות, היום יש קרוב ל-730 שעות בנושא הבוחנים.

<חנן אהרון: זאת אומרת בתחום הזה של ההכשרה עצמה, עשינו שיפור גדול ושינוי גדול וזה בא לידי ביטוי באיכות ההוראה גם.

<חנן אהרון: גם מבחינת בתי ספר לנהיגה, אנחנו את הפיקוח בבתי הספר בנהיגה, עכשיו, במיוחד בחודשים האחרונים, לאחר שקיבלנו מפקח באגף, הוא התחיל בביצוע פיקוחים על המורים ועל איכות ההוראה.

<חנן אהרון: כמובן שיש עוד הרבה מה לעשות בתחום הזה.

<חנן אהרון: לגבי ההכשרה עצמה של התלמידים, אז אני לא רוצה להיכנס לכל דרגות הרישיון.

<חנן אהרון: נתת דוגמא טובה, אני לא רוצה להתחיל מכל הדרגות של ב', ג', כל הדברים האלה.

איתן כבל: לא.

<חנן אהרון: אני רוצה לתת דוגמא איפה הנקודות הבעייתיות בהכשרה שאנחנו מנסים להתגבר עליהן.

<חנן אהרון: נושא של הכשרה, דיברת על משאית ובצדק.

<חנן אהרון: תלמיד שלומד נהיגה על רכב עד 12 טון היום, מקבל רישיון על עד 12 טון, דרגת C1, ג' 3-4, והוא צריך שנה אחר כך ותק כדי לקבל מעל 12 טון, ללא הגבלה של טונות.

<חנן אהרון: הבעיה היא - - -

<לאה ורון: שנה ותק מעל מה?

<חנן אהרון: הוא צריך שנה ותק ב-C1 , במשאית עד 12 טון ורק אחר לבוא ולהוציא מעל 12 טון.

<חנן אהרון: כמובן שזה מותנה במשלוח תעודת יושר ובדיקות במכון הרפואי לבטיחות בדרכים, והכשרה, קורס של 250 שעות של הכשרת נהגי רכב כבד.

<חנן אהרון: ובסופו של דבר גם מבחן עיוני ומבחן מעשי.

<חנן אהרון: הבעיה היא במעשי.

<חנן אהרון: גם לגבי אוטובוס שדיברתם, גם ברכב ציבורי יש את תהליך הסינון הראשוני, המרב"ד ותעודת היושר.

<חנן אהרון: את כל הדברים האלה אנחנו עושים לכולם, לכל הנהגים המקצועיים.

<חנן אהרון: אבל הבעיה היא בלימוד הנהיגה עצמו.

<חנן אהרון: אתה לא יכול בלימוד נהיגה לקחת אוטובוס ולאסוף 50 אנשים או 50 תלמידים מהרחוב ולהגיד להם בואו תעלו והתלמיד הזה ילמד עם 50 נוסעים.

<חנן אהרון: או שהוא נוהג היום במשאית כזאת, אני לא יכול להביא לו עכשיו איזו תפזורת או מכולות או לא יודע מה ולהגיד לו עכשיו תנהג עם זה.

איתן כבל: אין לכם היום עדיין סימולאטורים ללמידה?

<קריאה: מהצבא - - -

איתן כבל: חברים סליחה, אני יודע.

איתן כבל: אני שואל.

<חנן אהרון: מה עשינו בתחום הזה, אמרנו בואו נעשה חונכות.

<חנן אהרון: זאת אומרת הוא לומד את הלימוד הבסיסי, נקרא לו, את הנהיגה עצמה הוא לומד אצלנו, הוא מקבל את הרישיון ואז אמרנו הוא צריך לקבל חונכות וקבעו כבר להידבר על זה.

<חנן אהרון: הסמנכ"ל ירחיב איפה זה נמצא היום מבחינה חקיקתית, העניין של החונכות.

<חנן אהרון: החונכות אומרת שאחרי שקיבלת את הרישיון, זה רק היתר.

<חנן אהרון: אתה לא יכול לנהוג.

<חנן אהרון: אתה צריך עכשיו לעשות בחברה של היסעים או בחברת הובלות, אתה נוסע עם נהג חונך, שגם קבענו את כל התנאים לחונך ומי החברות האלה, ואתה יושב איתו, וקבענו גם את סף השירות.

<חנן אהרון: נגיד 80 שעות נהיגה, עם כל סוגי ההובלות.

חמד עמאר: יש לכם ויכוח על זה, או זה עדיין בבדיקה?

<חנן אהרון: אז הסמנכ"ל יסביר איפה זה עומד בענייני החקיקה, אבל אני אומר מה התכנית עצמה, שבפועל גם לגבי הכשרה של רכב ציבורי, הוא ינהג באוטובוס ריק עם חונך ואחר כך הוא גם ינהג אוטובוס מלא עם נוסעים.

איתן כבל: זה יהיה בעתיד.

חמד עמאר: נכון ל-67 שנים אין לנו את זה?

<חנן אהרון: רגע, חכו.

<חנן אהרון: היום לא ניתן לעשות את זה - - -

חמד עמאר: אין לנו?

חמד עמאר: אתם רוצים להגיד לי שנהג שמקבל את הרישיון עכשיו על אוטובוס, יכול לעלות על אוטובוס ולנהוג עם 50 נוסעים?

<חנן אהרון: לא.

חמד עמאר: אין לכם פיקוח אפילו אחד לבדוק אם עבר את ההכשרה או לא?

<חנן אהרון: כמובן שבחברה עצמה גם אף אחד לא נותן.

<חנן אהרון: חבר הכנסת עמאר, האמן לי, בעל חברת אוטובוסים לא נותן רכב של מיליון שקל לנהג - - -

חמד עמאר: לא, אני מדבר עליך כמשרד התחבורה.

חמד עמאר: אין לך פיקוח על הנושא הזה?

<חנן אהרון: אנחנו נותנים לו את ההכשרה המקסימאלית שאנחנו יכולים לתת לו בעניין הזה.

<עוזי יצחקי: משרד התחבורה נותן רישיון.

<חנן אהרון: אתה נותן לו רישיון.

חמד עמאר: ואחרי זה הפיקוח.

<עוזי יצחקי: משרד התחבורה נותן רישיון, אחרי זה יש פיקוח.

<עוזי יצחקי: גם החברות, ויעיד פה גם גבי וגם אנשי תחבורה ציבוריים, שאף אחד לא מעלה ככה סתם.

<עוזי יצחקי: אז גם תרדו מכל סיפורי סבתות האלה והסיפורי מעשיות.

<עוזי יצחקי: פה יושבים גופי תחבורה ציבורית, הם יספרו לכם גם לגבי נהג שמקבל רישיון, מה עושים לו, עד שהוא מסיע נוסעים - - -

חמד עמאר: אדוני המנכ"ל, אנחנו מדברים חיי אדם.

<עוזי יצחקי: וגם אדון גבי בן הרוש, הוא לא ייתן משאית של מיליון וחצי שקלים, עד שהוא לא ילמד את הבן אדם - - -

חמד עמאר: אדוני המנכ"ל.

<עוזי יצחקי: אז, בוא, באמת.

<עוזי יצחקי: תנו לו להשלים.

חמד עמאר: אדוני המנכ"ל, אנחנו מדברים על חיי אדם.

<עוזי יצחקי: עזבו סיסמאות.

<עוזי יצחקי: גם אני מדבר על חיי אדם וגם אני קם בבוקר בשביל להציל חיי אדם, לא פחות מכם.

<עוזי יצחקי: אז תנו לו להשלים, באמת.

איתן כבל: עוזי, עוזי - - -

חמד עמאר: אדוני יושב הראש, אנחנו מדברים דברים חשובים, לא סיפורי סבתות.

חמד עמאר: אנחנו מדברים על דברים מאד חשובים, אדוני המנכ"ל.

<עוזי יצחקי: כי גבי מציג כאילו הוא בחברה שלו, גבי נותן לנהג בנמל החדש, לעלות לרכב - - -

<גבי בן הרוש: אני לא נותן - - - - - - - - - 150 שעות באגד.

איתן כבל: גבי, גבי.

<עוזי יצחקי: וקצין הבטיחות לא מסתכל עליו?

איתן כבל: עוזי, סליחה.

איתן כבל: חברים יקרים - - -

<עוזי יצחקי: תן שיהיה מעניין.

איתן כבל: עוזי.

<עוזי יצחקי: לא, שהוא לא יתחיל להירדם.

חמד עמאר: עוזי, אני הגעתי, לא ארדם, הגעתי.

חמד עמאר: אל תדאג.

איתן כבל: חמד, סליחה.

איתן כבל: חברים, קודם כל כל משאית תחזור לחניון שלה.

איתן כבל: עוזי, אני רוצה להגיד ולחדד את הדברים.

איתן כבל: תראו, מה שמציג חנן ידידי, הוא מציג מה יהיה.

איתן כבל: אני לא באתי להתעסק, אני גמרתי את זה מהדיון הראשון.

<חנן אהרון: אני הצגתי מצב קיים.

איתן כבל: לא, שנייה.

איתן כבל: אדוני מספר גם מה השתפר.

<חנן אהרון: תיקון 78 שהיה בוועדת הכלכלה - - -

איתן כבל: יכול להיות שצריך - - - - - -

<חנן אהרון: בהחלט יכול להיות.

איתן כבל: מה אני מנסה להגיד לאדוני?

<חנן אהרון: זה נפל על כסף, מי יממן את זה.

איתן כבל: חנן, אני לא ביקשתי עכשיו לקיים דיון מי העביר, לא העביר.

איתן כבל: אני בסך הכל מנסה בשלב הזה לקבל, ולכן חמד וחברי היקרים, איך אומרים, תוותרו על ההתפעלות מחד או על הקנטרנות מאידך.

איתן כבל: אני בסך הכל בשלב הזה רוצה להבין מה קורה.

איתן כבל: מה?

איתן כבל: סיים נהג, קיבל את הרישיון שלו, מי ב', מי ג' ואחר, מה סיפור הדרך הזה?

איתן כבל: איזה השתלמויות הוא עובר?

איתן כבל: כן, גבי, נתן לו את האוטו שלו.

איתן כבל: אני בטוח שגבי לא, אבל בסוף הוא צריך לעלות על האוטו, הוא צריך לעלות על משאית.

איתן כבל: משאית ג/1 או איך שזה נקרא - - -

<עוזי יצחקי: C1.

איתן כבל: לא משנה.

איתן כבל: העיקר שכולנו הבנו.

איתן כבל: ולעבור למשאית עם טונאז' בבגאז' שלה.

איתן כבל: זאת אומרת מה שאני מנסה לקבל זה את התמונה, כי כבר כולנו, נכון לרגע זה, הבנו שנהגי המשאיות הם מרכיב מאד מאד דומיננטי לצערנו, בתאונות הקטלניות וכאן נטען כרגע על ידי מנכ"ל הרשות, שרק הם היו שותפים ל-96 הרוגים.

איתן כבל: 30% מההרוגים.

איתן כבל: זה נתון, זה פשוט מספר, אפרופו מה שפרופסור פלג דיבר בדיון הקודם, התמקדות בקבוצות סיכון, זה בדיוק מה שצריך.

<חנן אהרון: כך אנחנו עובדים בדיוק.

איתן כבל: בבקשה חנן, תמשיך.

<שי סופר: רגע, אדוני יושב הראש, אני רק רוצה להעיר ברשותך, מדובר בכלים שהם עם טונאז' אדיר.

<שי סופר: מדובר על 32 ומעלה טון.

<שי סופר: כל הרוג, כל תאונה זה 8 הרוגים וראינו את הפעילות בתחום התאונות של כלים כאלה.

<שי סופר: התאונה בנשר, התאונה שהייתה בכביש 31.

<שי סופר: כל תאונה עם כלי כזה, לא יעזור, זה מעורבות אדירה.

איתן כבל: אדוני, חס וחלילה.

<עוזי יצחקי: אבל זה נתון חשוב.

איתן כבל: שנייה, עוזי, חברי.

איתן כבל: סליחה, אני לא מוכן לגישה הזאת, במחילה, כמו שאצלנו אומרים בבית הכנסת.

איתן כבל: לא אלך לכיוון הזה.

איתן כבל: אני לא אלך לכיוון שינסה כאילו לייצר רגיעה.

איתן כבל: אני לא רגוע.

איתן כבל: אני לא נרגע מנתונים כאלה.

איתן כבל: אתה ואני מבינים את העניין, אנחנו מבינים את הסיטואציה.

איתן כבל: אני מבין שמשאית 32 טונות או כמה, שפגיעתה היא קטלנית ובדרך כלל, אתה מבין, היא גורמת למספר הרוגים ונפגעים בכמות שהיא שונה מפגיעה של רכב מסוג אחר.

איתן כבל: זה ברור לי.

איתן כבל: לכן, היא הנותנת.

איתן כבל: זו ההתחברות בדיוק למה שאמר פרופסור קובי פלג ממכון גרטנר בדיון הקודם.

איתן כבל: בדיוק מה שהוא אמר, שהתמקדות בכלי אחד כזה, כלי אחד כזה, פוטנציאל הנזק שלו, לזה אני מכוון.

איתן כבל: אני מתחבר למה שאתה אומר.

איתן כבל: בלי משים זה רק מעצים את העניין בצורך בלהתמקד בעניינים שכאלה.

איתן כבל: בבקשה, חנן, סליחה.

<חנן אהרון: טוב, אז אני הצגתי את המצב הקיים, כמו שאמרנו, והמצב המקסימאלי שאפשר להגיע אליו ביכולות שלנו היום.

<חנן אהרון: ואף אחד לא מקבל רישיון נהיגה ממשרד הרישוי כשהוא לא יודע לנהוג את הכלים האלה.

<חנן אהרון: אתה צריך להיות מאומן וכשיר לנהוג בכלים האלה.

<חנן אהרון: ובנוסף, כמובן, שעם נוסעים ועם משקל, על זה צריך לתת את הדעת וניסינו ואמרנו שזה הפתרון שצריך להגיע אליו.

<חנן אהרון: אני שוב אומר, אני לא אומר מה יהיה, אני אומר שזה הפתרון, אם רוצים לפתור את זה.

<חנן אהרון: אנחנו לא רק מציגים כדי להציג.

<חנן אהרון: אני אומר שגם יש פתרון ואם נאמץ את הפתרון הזה, אז זה ייתן את המענה.

<חנן אהרון: כמובן שצריך גם לעקוב אחרי הנהגים לא רק בשנה הראשונה שהם נכנסים ועובדים.

<חנן אהרון: הרי יש גם נהגים ותיקים שעושים את התאונות, לא רק נהג חדש בגלל חוסר כישרון וחוסר מיומנות.

<חנן אהרון: אז כמובן שצריך לעשות השתלמויות וכל זה נמצא בתוך החבילה הזאת.

איתן כבל: דרך אגב, חנן, סליחה שאני קוטע אותך, האם לכם המפקד, או לכם ברשות, יש את הפילוח ואם כן אני רוצה את זה – לגבי מה מספר התאונות שנגרמות על ידי נהגים לסוגיהם השונים, צעירים, שזה מקרוב עלו על הכביש.

איתן כבל: אני לא רוצה עכשיו להגזים ובסוף יסתבר, בסוף, בסך הכל הכללי, אם אנחנו לוקחים את ה-355 הרוגים, מבלי לזלזל כמובן - - -

<מרדכי בהירי דואני: אני חייב לתקן – 356 איש, פטירה אחת מאוחרת.

איתן כבל: אני מצטער לשמוע.

איתן כבל: אז יש לכם את הנתון הזה, שאתם יודעים לתת לנו?

<מרדכי בהירי דואני: כן, אתה תקבל את הנתון בצורה מסודרת.

איתן כבל: כי גם כן חשוב לראות את זה.

<חנן אהרון: בתחום של הרכב הפרטי, שהוא בעצם 92% כמעט ממוציאי רישיונות הנהיגה.

<חנן אהרון: בנהגי הרכב הפרטי עשינו באמת רפורמה גדולה, גם מבחינת גיל ההוצאה, שזה 16 ותשעה חודשים, כדי לאפשר את החצי שנה ליווי, הזה, לפני שהוא מגיע לגיל 17.5 והולך לצבא, שתהיה את ההזדמנות שהוא יוכל לנהוג ולהיות מיומן בפועל בנהיגה.

<חנן אהרון: לכן יש היום את רישיון הנהיגה המדורג, שהוא חשוב מאד והוא מוכיח את עצמו.

<חנן אהרון: כשנהג מוציא רישיון נהיגה הוא מקבל היתר לנהיגה לתקופה של חצי שנה, כשבתקופה הזאת כמובן הוא צריך בשלושה חודשים הראשונים לנהוג עם מלווה, יום ולילה, ובשלושה חודשים אחר כך, נהיגת לילה, מתשע עד שש בבוקר.

<חנן אהרון: אני אומר לכם שזה מוכיח את עצמו.

<חנן אהרון: אני מניח שאנשי הרשות, או מי שיש לו את הנתונים והמחקרים, יכול לאשש את זה ונשמע גם את ההורים.

<חנן אהרון: אני מדבר גם עם הורים ויש לי ילד בגיל הזה, אז אני יודע כמה שהליווי הזה הוא חשוב וכמה שהוא נותן ומוסיף.

<חנן אהרון: זה בעצם מה שלא היה בעבר והיום יש לזה חשיבות גדולה, לעניין של הליווי.

<חנן אהרון: גם אחרי שהם הוציאו רישיון, כמובן, אחרי 5 שנים אנחנו מזמנים אותם לקורס רענון.

<חנן אהרון: בכלל, לעניין הקורסים האלה, קורסי החובה, גם רענון וגם שיטת הניקוד, אז לגבי קורס רענון זה נהגים של 5 שנים, כל הנהגים אחרי 5 שנים מיום הוצאת הרישיון, אחרי שהוא כבר סיים את הצבא, הוא בא לעשות קורס רענון.

<חנן אהרון: בתחום הזה, שיטת הניקוד פועלת משנת 2003 במתכונת הנוכחית שלה והקורסים האלה הם קורסים חשובים.

<חנן אהרון: אני יכול לתת נתונים משנת 2011, התחלנו במתכונת.

<חנן אהרון: כשאני אומר מתכונת חדשה, ישבנו על זה, מאז שהמנכ"ל החליט להוציא את זה גם למכרז ולא לתת לגוף אחד לבצע את זה, ישבנו ממש במשך שנתיים על התכנים שנלמדים בקורסים האלה, שלא יהיה מצב של לבוא להחתים כרטיס בקורס הזה וללכת.

<חנן אהרון: התאמנו את הנושאים לניתוח אירועים בתאונות.

<חנן אהרון: לקחנו את התאונות העיקריות יחד עם הרשות וישבנו כדי לדעת מה התאונות העיקריות היום, הסיבות לתאונות.

איתן כבל: השכיחות, מה שנקרא.

<חנן אהרון: כן, ואת אותם אירועים אנחנו מנתחים בקורסים האלה.

<חנן אהרון: לא סתם לבוא וללמוד תיאוריה, אלא ממש מעשית, ניתוח אירועים באמצעות מולטי מדיה, עם סרטונים, עם סדנאות שאנחנו עושים בקורס המתקדם, וזה משהו נפלא ומצוין שצריך לבוא לראות.

<חנן אהרון: לכל המרצים האלה עשינו הכשרה חדשה ועשינו ועדות קבלה מחדש לכולם.

<חנן אהרון: מי שלא התאים לא המשיך איתנו.

<חנן אהרון: ובחנו אותם אחר כך אחד לאחד בהעברת קורסים עצמם, לפני שהוא קיבל את האישור להרצות.

<חנן אהרון: בסוף אני אומר גם בכיתות כאלה, היו תקופות לפני הרבה שנים שהיית מגיע לקורס – 180-170 תלמידים, כי מחברים כיתות.

<חנן אהרון: צריך לגמור, העיקר לסיים ובשבע הלכו הביתה.

<חנן אהרון: אין את הדברים האלה.

<חנן אהרון: יש פיקוח הדוק היום.

<חנן אהרון: משנת 2011 עד היום, קרוב ל-800,000, צריך לזכור את המספר הזה, קרוב ל-800,000 נהגים, מאפריל 2011, 800,000 נהגים עברו את הקורסים האלה על פי המתכונת החדשה שלנו, ל-30 איש בכיתה.

<חנן אהרון: זאת אומרת אם אתה מחלק 800,000 נהגים ל-30 בכיתה, 26,000 כיתות של נהגים שבאו ללמוד ולרענן ולשפר, ושלא יטילו בזה.

<חנן אהרון: זאת אומרת לא נהיה ציניים ולא נאמר על הקורסים האלה.

<חנן אהרון: אני אומר לך שהקורסים האלה בסופו של דבר, אנחנו יודעים מה כתוב במסכת קידושין, שגדול התלמוד שמביא לידי מעשה.

<חנן אהרון: בסופו של דבר אם אתה לא לומד, אתה לא יודע מה עושים.

<חנן אהרון: הלימוד העיוני הוא חשוב, ואם מכל כיתה כזאת אני אומר, אני אומר שמכיתה כזאת 2-3-4 נהגים שיצאו ומנעו תאונה אחת כי הם למדו באותו רגע איך להתקרב למעבר חצייה והם ראו את זה, אז 26,000 כיתות כאלה כפול 4, נגיד 100,000 תאונות שמנענו מתאונות כאלה, ואני אומר במינימום, אז צריך להסתכל על זה בצורה הזאת.

איתן כבל: ברור.

איתן כבל: אני רוצה ברשותך להתקדם.

<חנן אהרון: מי יודע אם לא היו יותר תאונות.

<חנן אהרון: זאת אומרת יש חשיבות לקורסים האלה.

איתן כבל: אני רוצה שאדוני יעלה איתי מדרגה.

איתן כבל: אני יודע שזה לא מתקיים היום.

איתן כבל: זאת אומרת בוא ניקח את התקופה שאני למדתי ועכשיו בתי סיימה והוציאה רישיון נהיגה.

איתן כבל: כי בעצם מה אנחנו נותנים להם?

איתן כבל: אנחנו נותנים להם את המיומנות הבסיסית ביותר.

איתן כבל: זאת אומרת מה שנקרא מקרים ותגובות כמעט ואין, והמקרים והתגובות זה הסיפור הגדול בנהיגה בעצם.

איתן כבל: מדברים על העניין הזה כבר הרבה מאד שנים, שנהגים שעולים על הכביש, יודעים לבלום בצורה נכונה.

איתן כבל: רובנו, רובנו, גם הוותיקים.

איתן כבל: אני כבר אתן לאדוני, אבל אני רוצה קודם כל שאדוני יידע מה אני רוצה לשאול.

<מרדכי בהירי דואני: יש לי נתון.

איתן כבל: זו שיטה פשוטה, מקובלת גם.

איתן כבל: בעניין הזה, האם לא תהיה חובה, אפילו של שלוש שעות, אני לא יודע, משהו, שבו אתה אומר לפני שאתה עולה על הכביש, אפילו אם הייתי יודע לעשות סימולאטור כזה.

איתן כבל: זאת אומרת אני אומר את זה, אפילו לא עכשיו נמצא את עצמנו במצב שאתה משנה את התמונה.

איתן כבל: אני לא יודע.

איתן כבל: אינני איש מקצוע.

איתן כבל: אני אומר את זה רק כאבא, אתה מבין?

איתן כבל: שהילדה שלו במקרה הזה עולה לכביש, היא רק יודעת כביש, ימינה, שמאלה, עצור.

איתן כבל: בסוף בסוף אתה צובר את המיומנות עם השנים באופן טבעי, לצערנו, ברוב המקרים מה שנקרא, מניסיון אישי, שלא תמיד נגמר גם טוב, כי לא ידעת לבלום כמו שצריך.

איתן כבל: לא ידעת לאמוד מרחק כמו שצריך.

איתן כבל: אנחנו מכירים הרבה פעמים את המקרים האלה שאתה מגיע לצמתים, אתה מתבלבל לפעמים באדום, ירוק, ואתה מבצע פעולות שלא תמיד אתה צריך לבצע.

איתן כבל: זה אחד, באופן כללי.

איתן כבל: והאם בקורסים שמלמדים נהיגה, האם יש הכשרה מיוחדת לנהגי משאיות או נהגי אוטובוסים.

חמד עמאר: אדוני יושב הראש, אני אוסיף לך, מגרשי הדרכה במדינת ישראל.

חמד עמאר: כמה מגרשי הדרכה יש לנו במדינת ישראל?

<חנן אהרון: אין.

חמד עמאר: אין מגרשי הדרכה?

<עוזי יצחקי: אין, כי לא צריך.

חמד עמאר: אתה מבין?

איתן כבל: אני לא רוצה לפתוח את זה.

איתן כבל: היה דיון כזה כבר.

חמד עמאר: למה בגרמניה צריך?

<עוזי יצחקי: בגרמניה גם - - -

איתן כבל: עוזי, עוזי, היה דיון פה.

<עוזי יצחקי: נכון.

איתן כבל: לא אני ניהלתי אותו.

איתן כבל: ועדת הכלכלה כבר קיבלה את ה - - -

חמד עמאר: אז אותו נהג שעולה על הכביש, שלמד את הרישיון שלו בקיץ, כשהוא נתקל בהחלקה בחורף, ברור שהוא לא ידע איך לטפל ואיך לתפקד.

<עוזי יצחקי: היום כבר לא צריך לטפל בהחלקה, כי הרי - - -

חמד עמאר: אם לא יהיה לו המענה - - -

איתן כבל: חמד יקירי, סליחה.

איתן כבל: אני לא מבקש שירחיבו על מה שאני אומר.

איתן כבל: אמרתי.

איתן כבל: הובן.

איתן כבל: אני מבקש מחנן להתייחס.

<חנן אהרון: אבל אני רוצה לומר רק משפט לעניין הזה.

<חנן אהרון: זה נשמע פשטני מדי, וסליחה שאני אומר, אתה יודע, הרי הנהגים האלה יושבים עם המורים לנהיגה וצריך לשים את זה על השולחן.

<חנן אהרון: מורי הנהיגה שיושבים בכביש יום יום, הם בכל המקרים ובכל התגובות שיש בכביש יחד איתנו.

<חנן אהרון: לא, אני מנסה לומר - - -

איתן כבל: חנן, בחייאת רבאק.

איתן כבל: גם כשהילדה שלי נוהגת איתי, כמה נתקלנו באירועים?

איתן כבל: הרי אני לא נוסע איתה לחיפה, לתל אביב.

איתן כבל: למכולת.

<עוזי יצחקי: חבל, אנחנו דווקא מצפים שכן תיסע איתה.

איתן כבל: כן?

איתן כבל: תודה רבה אדוני.

<עוזי יצחקי: לא, אני אומר את האמת.

איתן כבל: תיסע אתה עם הילדים שלך לחיפה.

<עוזי יצחקי: בוא אני אגיד לך, כשהבן הראשון שלי קיבל את הרישיון, כשהתחיל מבול, אמרתי לו בוא, אנחנו יוצאים החוצה.

<עוזי יצחקי: בשביל זה עושים חובת ליווי ונוהגים בלילה, ונוהגים בבין עירוני.

איתן כבל: לא כולם, עוזי, לא כולם.

<עוזי יצחקי: בשביל זה עשינו את זה.

<עוזי יצחקי: יש גם אחריות הורית.

איתן כבל: סליחה, עוזי, אני מתנצל, אנחנו לא עוסקים במשפחות מושלמות.

<עוזי יצחקי: חס וחלילה.

איתן כבל: עם כל הכבוד, אדוני המנכ"ל, באמת.

איתן כבל: אני סך הכל מנסה להגיד מה האבא או האמא הסבירים, שחוזרים בארבע או בחמש אחרי הצהריים, קרועים מעייפות, והם לא חברי כנסת - - -

<לאה ורון: כי אלה לא חוזרים בארבע חמש.

איתן כבל: אתה מבין?

איתן כבל: ואני אומר את זה אמיתי.

איתן כבל: עזוב, אני מבין את מה שאדוני אומר ובאמת בשישי שבת, ולא כולם נוסעים בשישי שבת, אני באמת עשיתי את זה.

איתן כבל: הכוונה שלי היא לתפוס את החברה הישראלית בחיתוך, כי בסופו של עניין, בשורה התחתונה, בעניין של מקרים ותגובות, אני אומר את זה ולמה לי ללכת רחוק?

איתן כבל: אני גם נהג יחסית לגילי, הוצאתי רישיון בגיל 37 ולא כי-.

איתן כבל: פשוט כי נתקעתי בשול הדרך בתיאוריה.

איתן כבל: כל פעם לא היה לי עצבים ללמוד, זה היה משעמם.

איתן כבל: תעשו את זה מעניין למען השם.

איתן כבל: ואני אומר לך את זה - - -

יואל חסון: רגע, אבל איזו תיאוריה עברת בסוף?

איתן כבל: הכל ראשונה.

יואל חסון: גם טסט ראשון?

איתן כבל: גם טסט ראשון ונוהג.

יואל חסון: אז אני אומר לך, אני עברתי תיאוריה ראשונה, טסט שביעי.

יואל חסון: לכן אני נהג יותר טוב היום.

<חנן אהרון: אדוני יושב הראש, אני רק רוצה להשלים את העניין הזה, שלא נחטא לאמת.

<חנן אהרון: אני טוען שאנחנו צריכים לשים את האמת על השולחן, אבל אני גם לא נציג המורים, אבל אני אומר לך שבתהליך לימוד הנהיגה בישראל, אי אפשר לזלזל.

<חנן אהרון: זה 52 מטרות לימוד שהמורים האלה, בכל הכבישים, בכל השנה, אני אומר שהתלמידים שם חווים את זה בתנועה, האמן לי, כמו כולם, את כל מה שאתה חווה ואני חווה.

<חנן אהרון: מקרים ותגובות תמיד יהיו, אבל אני רק אומר, הם הביאו אותם למוכנות כזאת ומסוגלות לנהוג לבד בטסט.

<חנן אהרון: ואתה יודע, אנחנו מדברים גם על אחוז המעבר בטסט, וזה רק אומר שבישראל לא עוברים ככה.

<חנן אהרון: בשביל לנהוג בישראל לבד צריך באמת - - -

איתן כבל: למרות הכל, חנן ידידי, אני רוצה - - -

<חנן אהרון: עושים עבודה רצינית.

<חנן אהרון: צריך לשפר אותה.

חמד עמאר: חנן, מצד שני, בנושא של - - -

איתן כבל: חמד, חמד, אתה לא יושב בסלון בבית.

חמד עמאר: לא, לא, אני רק שאלתי אותו - - -

איתן כבל: אל תשאל אותו.

חמד עמאר: שאלתי שאלה חשובה.

<חנן אהרון: אדוני יושב הראש, אתה רוצה שאני אדבר על - - -

איתן כבל: לא, אתה לא תענה לו.

איתן כבל: אתה עונה למה שאני מבקש.

<שי סופר: אדוני יושב הראש, אפשר רק להתייחס לסימולאטורים?

איתן כבל: עוד דקה אני אתן לך.

איתן כבל: אני רק רוצה שגם תתנו התייחסות בהמשך אלף לגבי הסימולאטורים, ב' לעניין הזה של אלה שאין להם ליווי והם עולים אחרי חצי שנה על הכביש וזה סוג של בעיה.

איתן כבל: כותבת לי מנהלת הוועדה שהיה איזה סיכום שאולי תקום - - -

<לאה ורון: בכנסות הקודמות.

חמד עמאר: זה מה שהיה בוועדה.

איתן כבל: חברים יקרים, זו בעיה.

איתן כבל: זה ברור לי שיש פה בעיה.

איתן כבל: אנחנו בסך הכל שמים ופותחים את כל התמונה כולה.

איתן כבל: ברשותכם, אנחנו נתחיל כך, כדי שנשמע גם את האנשים שמסביבנו פה.

איתן כבל: חבר כנסת – אורח.

איתן כבל: יש כאן

איתן כבל: גם שתי משפחות שכולות שאני אבקש לשמוע אותן.

איתן כבל: אנחנו נתחיל בחבר הכנסת חאג' יחיא, ולאחר מכן נעבור לגיל ביילין.

איתן כבל: בהמשך נעבור לשמוע משפחה, פרי ונתקדם.

איתן כבל: בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד יושב הראש, כבוד המנכ"ל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתחיל בזה שב-25 בנובמבר הגשתי שאילתה שמספרה 514, שהכותרת שלה – מחסור בנהגים מקצועיים לרכב כבד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני עד היום לא קיבלתי תשובה ואנחנו מנסים דרך המזכירות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה בדיוק הנושא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפי הנתונים שלי, חסרים כ-12,000 נהגים מקצועיים של משאיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה זה אומר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אומר שכל החברות הקבלניות, עם השכר הנמוך של הנהגים, מכריחים אותם, וגם הנהגים יוצאים לנהוג יותר ויותר שעות וגם העייפות הזו היא גורם מרכזי לעניין של התאונות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז יש מחסור, ויש גם בחלק מהדברים האלה גם בירוקרטיה, ואני לא ארחיב הרבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתן דוגמא מהניירת נמצאת אצלי, כי לא סיפרו לי ואני יכול להעביר לך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו הגיש בקשה והכותרת שלה – נדרש לעבור בדיקה רפואית לקביעת כשירות רפואית לנהיגה, שאת זה כתב לו הפסיכולוג לפני שהוא הולך ללמוד על אוטובוס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא הגיש את הבקשה שלו ב-26 ביולי 2015.

עבד אל חכים חאג' יחיא: קיבל תשובה ב-22 בדצמבר, שקבעו לו שתאריך הבחינה שלו הוא בינואר, והתשובה תהיה עוד חודשיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז לקח לו מהיום שהוא הגיש את הבקשה – אני רוצה ללמוד – לקח לו שמונה חודשים כדי לדעת אם הוא כשיר ללמוד או לא כשיר ללמוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז הבירוקרטיה הזו, ואני עוד לא מדבר על התקופה של ההכשרה ואחרי זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הבירוקרטיה הזו, ויש לנו גם את המחסור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז לפחות בבירוקרטיה, עד שיידעו שאני כשיר ללמוד או לא כשיר ללמוד, אני לא צריך שמונה חודשים.

איתן כבל: אדוני חאג', באחריותך להעביר לי את הפנייה ואנחנו נטפל בה כעיקרון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לך, יש לי את הניירת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני דיברתי על תאריכים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר שמי שרוצה ללמוד, עוד לא התחיל ללמוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא יודע באיזה טסט הוא יעבור ומתי ומשך התקופה, והמלווה וזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חסרים לנו נהגים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אני חושב שאני העליתי נקודה שהיא מאד חשובה והיא יכולה להקל גם ויכולה לתרום למלחמה בעניין של תאונות הדרכים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עוד נקודה שדיברנו עליה פעם באחת הישיבות הקודמות, וזה הנהגים הציבוריים שצריכים לעבור בדיקה תקופתית ואני חושב שגם את הבדיקה הפסיכולוגית, כי יכול להיות שכל המצב הנפשי שלו וכל המוכנות והכל, אחרי תקופת מה של 15-20 שנים שהוא נוהג בציבורי, יכול להיות שהשתבש לו משהו, שהוא חייב עוד בדיקה.

איתן כבל: סליחה, אדוני הטייס.

איתן כבל: בחיל האוויר למשל, מהניסיון האישי שלך - - -

<לאה ורון: אדוני הטייס זה אלוף במילואים גיורא רום.

איתן כבל: נכון, חברנו.

איתן כבל: גיורא, תאמר לי בבקשה, האם כשמישהו עולה למטוס, הרי אתה יודע, מטוס, כל שבוע אומרים לטייס שהוא חייב להגיע כדי לשמור על כשירות.

איתן כבל: זאת אומרת האם פה אדם שנוסע על משאית או אוטובוס - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: אוטובוס במיוחד אולי.

<לאה ורון: כל כמה זמן עושים לו הכשרה?

<גיורא רום: אני לא מדבר בדיונים האלה, אבל אני כל הזמן מקשיב לדיונים האלה, לא מתוקף תפקידי בצבא, אלא בשש שנים שהייתי מנהל רשות התעופה האזרחית, ואני מנסה לראות מה, כי הרי בסוף זה לא התעופה.

<גיורא רום: בתעופה האזרחית, כשירותו של טייס אזרחי זה אחד הדברים שמקפידים, וזה לא רק בדיקות בריאות.

<גיורא רום: זה כמה נחיתות עשית בשלושה חודשים האחרונים וכמה סימולאטורים עשית.

<גיורא רום: ויש על זה תקנות סופר מפורטות.

<גיורא רום: חבר הכנסת וקנין, עם תרצה, נפרוש בפניך עולם שלם.

<גיורא רום: במידה מסוימת אני חושב שאין הבדל גדול.

<גיורא רום: ואם יורשה לי להגיד עוד דבר, כי אני כל הזמן מקשיב לזה.

<גיורא רום: כשאני באתי לרשות התעופה האזרחית, מצאתי שהטיפול של קודמי היה שווה, המאמץ במטוסי הג'מבו ובאולטרא לייטים, נניח שטס בו אדם אחד או שניים.

<גיורא רום: ואז ציירתי גרף שקראתי לו תוחלת הנזק, אם קורה בקטגוריה מסוימת משהו.

<גיורא רום: וברור שתוחלת הנזק במטוסים הכבדים של אל על וכן הלאה, אפילו לא של ישראל, ותוחלת הנזק במטוסים קלים, שלא לדבר על אולטרא, היא שונה לחלוטין.

<גיורא רום: ולכן אנחנו הקצנו את כל המשאבים של התעופה האזרחית, בהתאם לעקומה של תוחלת הנזק.

<גיורא רום: היינו מוכנים לספוג, למרות שאתה לא אוהב את זה, כי בקצה יש בן אדם.

<גיורא רום: נניח תאונה באולטרא לייט.

<גיורא רום: אבל בשום פנים ואופן לא היינו מוכנים לספוג תאונה במקומות שבהם תוחלת הנזק היא ברמה הלאומית.

איתן כבל: מאה אחוז.

איתן כבל: תודה.

<גיורא רום: ואני רואה שגם כל הדיון היום הוא מרתק, כי בעצם אנחנו צריכים לחלק את התחבורה לאוסף של קבוצות משנה, לראות מה תוחלת הנזק ולפי זה להקצות את המשאבים השונים, איש-איש, גוף-גוף בתחומם.

איתן כבל: מה שאדוני סיכם בעצם, זה מה שאני כבר רואה שחייבים, אין, חייבים ללכת לכיוון הזה, ולא סתם שאלתי את אדוני, כי ידעתי פחות או יותר את התשובה, אבל היה חשוב לי לשמוע מאדוני.

איתן כבל: כי מבחינתי אוטובוס עם עשרות נוסעים, הוא אקוויוולנט לגמרי למטוס.

איתן כבל: כן, חאג', תסיים, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז שני הנושאים האלה הם הראשונים, ואני דיברתי גם בדיון הקודם שקיימנו על האוכלוסייה הערבית ודיברנו על העניין של החניונים של המשאיות והאוטובוסים מחוץ ליישובים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא יכול להיות בכבישים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני עובר אפילו בדרך הביתה, אני רואה שני גלגלים על המדרכה, של שלוש-ארבע משאיות גרר, שלאורך כל המדרכה חצי מהרכב על המדרכה וחצי על בתוכו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז, אם בא מולך עוד רכב, אתה בבעיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ויש מקומות שאפילו אין לך מרחק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז גם זה.

איתן כבל: תודה, חאג', תודה, תודה.

איתן כבל: גיל ביילין, תציג את עצמך בבקשה.

<גיל ביילין: שמי גיל ביילין, אני מאד שמח ומתרגש להיות פה היום, אלף בגלל הרצינות שבה אתה אישית לקחת את הסיפור הזה ואת הנושא הזה והרמת, כמו שאמרת לי לפני מספר חודשים, סדרה של דיונים עקביים בשביל לפתור את הבעיה ולא רק בשביל להתבכיין ולשמוע את הבעיות כמו שבדרך כלל עושים ושם זה נתקע.

<גיל ביילין: וגם בגלל האנשים החשובים שנמצאים כאן, אם זה מנכ"ל משרד התחבורה וד"ר שי סופר ומקס אבירם, אבנר פלור ואחרים כמובן.

<גיל ביילין: אני לא אגע בבעיות בכלל, כי את זה כולם עשו פה.

<גיל ביילין: אני רוצה לבוא דווקא מפתרון ואני מגיע ישר לשורה התחתונה.

<גיל ביילין: אני הקמתי גוף לפני מספר חודשים, שנקרא 120, בגלל שהדורות הבאים כבר יוכלו להגיע לגיל הזה, לגיל 120, אבל הטענה שלי היא שאנחנו צריכים ללמד אותם לנהוג, בשביל לשרוד בכבישים.

<גיל ביילין: אני במקצוע הצבאי שלי חוקר תאונות דרכים.

<גיל ביילין: אחרי שאני הוצאתי רישיון, ואגב, אני הוצאתי רישיון בדיוק ב-15 במרס, ואני כל הילדות פנטזתי על זה, אז אני זוכר.

<גיל ביילין: יש לי פטיש, אני זוכר את התאריך, זה היה בדיוק היום בשנת 1990, ואני הבנתי שאני יודע לעבור טסט, אני לא יודע לנהוג.

<גיל ביילין: גם אחרי שהוצאתי רישיון צבאי, אני הבנתי שאני יודע לעבור טסט צבאי, אבל אני לא יודע לנהוג ברכב צבאי ואני עשיתי הרבה מאד אימוני נהיגה מקצועיים עם נהגי מרוצים.

<גיל ביילין: אני היום נהג מרוצים, לא בדיי-ג'וב של שלי, כי אנחנו במדינת ישראל, אבל יש לי רישיון נהיגת מרוצים.

<גיל ביילין: בגלל שאני בא מהשטח וראיתי לאן הדברים יכולים להתדרדר, ראיתי את האנשים ואת המכוניות ואת הכבישים, בתור חוקר תאונות צבאי, והיום אני יודע חלק גדול מהתאונות שראיתי איך לפתור, וזה כמו שאתה אמרת קודם, זה אם לסובב את ההגה לפה או לפה.

<גיל ביילין: אם נתרגל את הילדים 1,000 פעמים בלימות חירום, לפני שהם עולים לכביש, אז הם יידעו לבלום בלימת חירום אם הם רואים משאית שנעצרת, ולא כשה-ABS נכנס לפעולה - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: באיזה מקום אבל?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא לא קורא שני צעדים קדימה גם.

<גיל ביילין: רגע.

<גיל ביילין: אנחנו נלמד את הילדים שכשה-ABS נכנס לפעולה זה בסדר.

<גיל ביילין: הם צריכים להתחמק מהמכשול ולא לעזוב את הברקס ולהיכנס במשאית שלפנינו.

<גיל ביילין: מה שאני אומר, אני קורא להכניס לתכנית הלימודים לימודי נהיגה מעשיים, מעשיים, ופה החידוש, מגיל 10 במגרשים סגורים ברכבים ייעודיים.

<גיל ביילין: יש תשתית קיימת כרגע.

<גיל ביילין: אני לא מדבר על תוספות תקציב מטורפות.

<גיל ביילין: לשלב הזה יש תשתית קיימת של מגרשי קרטינג פעילים בכל הארץ, מאילת ועד הצפון.

<גיל ביילין: יש רק יותר ויותר מגרשים.

<גיל ביילין: השבוע נפתחו שניים-שלושה מגרשים חדשים.

<גיל ביילין: יש תשתית, יש מדריכים.

<גיל ביילין: כרגע מה שאני עושה, אני בפגישות במשרד התחבורה ובמשרד החינוך ועם ראשי עיריות ועם מנהלי בתי ספר, כדי לרתום את הדרגים המקצועיים והחינוכיים לסיפור הזה.

<גיל ביילין: מה שאני אומר, ברגע שאנחנו נלמד את הילדים, כמו שאותי לקחו והוזכר קודם, לשיעורי שחייה בגיל 10-11, לקחו אותנו מבית הספר לשעה-שעה וחצי, החזירו אותנו לבית הספר עם אוטובוס, בשביל לשמור על החיים שלנו, לתת לנו כלים לחיים, שלא נטבע בים ובבריכה.

<גיל ביילין: אותו דבר עם מכוניות, כמו שלומדים כל מקצוע אחר.

איתן כבל: תודה גיל, ואני אעשה הכל כדי לעזור לך בעניין הזה.

איתן כבל: תודה רבה.

איתן כבל: חבר הכנסת פרי, חברנו הבכיר פה.

יעקב פרי: אני אשתדל לא לחזור על דברים שנאמרו, אבל אני רוצה לומר לך שי, שאני חטפתי צמרמורת כשדיברת.

יעקב פרי: כי זה נכון שאפשר להסתכל על זה ולחתוך את זה סטטיסטית וזה נורא נורא, איך אומרים, מרגיע אותי שאנחנו מקום שישי, מקום טוב באמצע.

יעקב פרי: אבל לפי דעתי, אסור לנו, באיזה שהוא מקום אסור לנו אפילו לשמוע את זה.

יעקב פרי: זה תפקידך, אתה צריך לעסוק בזה, ואין לי טענות, חס וחלילה, שתבין אותי.

יעקב פרי: כי אנחנו עוסקים פה בדבר שמדינת ישראל כבר שנים הייתה צריכה להכריז עליו מלחמת חורמה.

יעקב פרי: אני חושב שאת משפט המפתח אמר ידידי גיורא רום.

יעקב פרי: אנחנו מכרים ותיקים.

יעקב פרי: הוא אמר, ולפי דעתי בזה מתמצה כמעט הכל, הוא אמר סדרי עדיפות על פי תוחלת הנזק.

יעקב פרי: כי אם אנחנו נמשיך לנסות לעשות את הכל, גם בתי ספר וגם חינוך, הכל כמובן דרוש, הכל הכרחי, הכל נחוץ, אבל הממלכה לא עומדת לא בתקצוב, לא במשאבים, לא בסדרי העדיפויות שאנחנו היינו רוצים שיקרו על פי הנזקים שנגרמים.

יעקב פרי: ולכן, ראיתי היום את הנייר של משרד החינוך, נייר מ-13 במרס, אם אינני טועה, ואני לא אשאל את כל השאלות, אבל באמת נשאלת השאלה אם באמת כלל תלמידי ישראל זוכים להדרכה או הדרכה מספקת.

יעקב פרי: אני לא בטוחה שהתשובה היא נכונה.

<קריאה: שום דבר לא מושלם, חבר הכנסת פרי.

יעקב פרי: אני יודע, אני יודע.

יעקב פרי: תאמין לי שאת זה אני יכול ללמד בהרצאה - - -

איתן כבל: החשש שלי שזה רחוק אפילו להיות ממושלם.

יעקב פרי: השאלה אם מכניסים מספיק לימוד מתוקשב.

יעקב פרי: היום לימוד מתוקשב, האמצעים הם יחסית זולים, הם כולם נגישים, שאלה גדולה.

יעקב פרי: על המעורבות של נהגים צעירים נאמר פה הרבה.

יעקב פרי: נשאלות שאלות.

יעקב פרי: אני חושב, עם כל הליבריות והכל, צריך בכל זאת עוד להחמיר את הענישה.

יעקב פרי: צריך להחמיר ברמות שיכול להיות שלחלק מהאנשים זה יישמע מזעזע, אבל לפי דעתי לא תהיה לנו ברירה אחרת.

<לאה ורון: בנסיבות מסוימות.

יעקב פרי: כן, בוודאי, ברור.

יעקב פרי: אני חושב שכל הנושא שדובר פה על קמפיינים והכל, נהגים מלווים, הנושא של נהגים מקצועיים, כשאתה מסתכל על כמות הנהגים בני המיעוטים לעומת כמות נהגים יהודים, ויסלחו לי חברי הכנסת, הפרופורציות הן מדהימות.

יעקב פרי: הן מדהימות.

יעקב פרי: אני לא בא בטענות, אני מסתכל על הנתונים.

יעקב פרי: על העובדות.

יעקב פרי: העובדה שנהגי משאיות לא ישנים את הכמות שהם צריכים לישון, ואני כתבתי למשרד התחבורה וקיבלתי תשובה פורמאלית, שזה עניין של קצין הבטיחות.

יעקב פרי: אז אני שואל את משרד התחבורה, האם הפיקוח שאתם מקיימים על קציני בטיחות, היא מספקת.

<קריאה: לא.

יעקב פרי: בוודאי.

יעקב פרי: הרי כמעט על כל דבר אנחנו נענה לא.

איתן כבל: אתה מכיר את זה מהדיון הקודם על ייבוא רכב, כמה פקחים יש על 5,000 מוסכים.

יעקב פרי: נכון, נכון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בבנייה יש 17 פקחים בכל הארץ על יותר מ-13,000 אתרי בנייה.

יעקב פרי: אני חושב שהנושא שעלה פה, ואני אקצר, הנושא שעלה פה בנושא שקיפות של הנתונים לגבי נהגים בעייתיים, במיוחד נהגים מקצועיים, הוא נושא שיכול להיות גם גורם מצנן.

יעקב פרי: ואני חושב שאפשר גם לפתח באופן דרמטי את המערכות הטכנולוגיות, אם זה מצלמה בפרונט של האוטובוס, אם זה מערכות רדאר, אם זה מערכות שמגבילות מהירות.

יעקב פרי: יש הרי אין סוף היום מערכות טכנולוגיות.

יעקב פרי: ככל שאנחנו נכניס יותר, ככל שנחייב להכניס יותר, אנחנו בסופו של דבר נתרום לעניין.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: תודה לאדוני על דברי הטעם.

איתן כבל: אילן גריידי, בבקשה.

איתן כבל: בנו של אילן, ירין בן 16, נהרג בתאונה כאשר רכב על קטנוע.

איתן כבל: בבקשה אילן.

<אילן גריידי: יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת מר איתן כבל, מכובדי, תודה רבה שהזמנתם אותי.

<אילן גריידי: אני מצטער, אני מתרגש.

<אילן גריידי: אני אבא של ירין גריידי, שבגיל 16.5 נהרג בתאונת אופנוע, תאונה עצמית.

<אילן גריידי: אני מתנדב באור ירוק, אני חבר ועדת בטיחות, תחבורה וזהירות בדרכים בעיריית הוד השרון בהתנדבות כנציג ציבור.

<אילן גריידי: כמה מילים על ירין.

<אילן גריידי: ירין היה ילד מוכשר מאד.

<אילן גריידי: צייר מחונן ומוזיקאי, ובגיל 16.5, בתאונה עצמית עם אופנוע לפני כ-7 שנים נהרג.

<אילן גריידי: אני רוצה לשתף אתכם בחוויות של משפחה שכולה, באובדן שהמשפחות האלה חוות ומה שאנחנו חווינו, כי מעבר למספרים ולסטטיסטיקות ולאקסלים, יש אנשים ויש משפחות.

<אילן גריידי: אנחנו האנשים שלעולם לא נחזור להיות אותו דבר.

<אילן גריידי: האנשים שהולכים לישון עם המחשבות על הבן שלא יחזור יותר הביתה, ומתעוררים בלילה מסיוטים על חששות לבני המשפחה שעדיין בחיים.

<אילן גריידי: אנחנו ההורים לילדים שאיבדו חלק מהילדות שלהם, שהם מתמודדים ביום יום עם האובדן ועם החשש שיאבדו עוד בן משפחה, כי הם כבר חוו את הצער הזה.

<אילן גריידי: אנחנו ההורים, אנחנו הילדים שהם לא מוצאים את המילים לנחם את הסבים והסבתות על אובדן הילד, על אובדן הנכד.

<אילן גריידי: אבא שלי, שהספיד את הבן שלי על הקבר, אמר – במשפחה שלי נולד פרח.

<אילן גריידי: תבינו, אבא שלי יצא לפנסיה מוקדמת כדי לסייע לנו לגדל את הנכד הראשון שלו.

<אילן גריידי: במשפחתי גדל פרח שלא זכיתי להנות מיופיו.

<אילן גריידי: תאונות דרכים אינן גזרה משמיים.

<אילן גריידי: אנחנו יכולים להתמודד עם זה.

<אילן גריידי: אנחנו יכולים לטפל, ואני שומע את הרצינות שיש בוועדה הזאת ואני מרוצה מהדרך שגם היא מתנהלת.

<אילן גריידי: אני חושב שהשקעה בחינוך בגילאים האלה של התיכון ובגילאי מגיל צעיר, נושאת פרי והיא יכולה לתת תוצאות.

<אילן גריידי: השקעה בתשתיות שהן תשתיות סלחניות, תוסיף ותסייע.

<אילן גריידי: אני מרצה בבתי ספר ובצבא ואני רואה את ההשפעה של ההרצאות שלי, כשאני מספר את הסיפור האישי ואני יודע שזה משפיע.

<אילן גריידי: אני יודע שזה משפיע.

<אילן גריידי: אני יכול לראות את זה בשאלות בתום ההרצאה, או שתופסים אותי בסוף, במסדרון, כשאני מסיים וכשילד בא ואומר לי אני לא רוצה שההורים שלי יחוו את מה שחוויתם, מה שאתה חווה, אני יודע שהשגתי חלק מהמטרה.

<אילן גריידי: ככל שאנחנו נשקיע יותר בלימודים בבתי הספר, אנחנו נמצא את התוצאות.

<אילן גריידי: ההרצאה האחרונה שלי הייתה בבית סוהר, מול אסירים שעברו עבירות תנועה וקיפחו חיים של אנשים.

<אילן גריידי: תחושה נוראית, גם מעצם המקום וגם מההחמצה הזאת, שאתה נמצא מול אנשים שכבר עשו וגרמו לאסונות האלה.

<אילן גריידי: וכשאני משווה את זה לבתי ספר, אני יודע ששם אני אצליח יותר, ושם כל מה שאנחנו נשקיע אנחנו נצליח יותר.

<אילן גריידי: רבותי, הידע המקצועי והיכולת להשפיע בתקציבים נמצאים אצלכם.

<אילן גריידי: אני לא איש מקצוע.

<אילן גריידי: אני לא יכול לתת לכם את העצות, אבל אצלכם נמצאים הכוח והיכולת להשפיע.

<אילן גריידי: אני מבקש מכם, מכל אחד מכם, מכל מי שיש לו השפעה, לפני שהוא מרים את היד בוועדה, בהצבעה, בקביעת תקציב, שיזכרו את ירין שלי.

<אילן גריידי: שיזכרו כל אחת מהמשפחות השכולות, כי זה מעגל נוראי שמשפיע על המון המון דברים.

<אילן גריידי: תזכרו את ירין שלי לפני שאתם מרימים יד על הצבעה ותמשיכו לעשות את הדברים הטובים שאתם עושים.

<אילן גריידי: תודה רבה.

איתן כבל: תודה איש יקר, תודה.

איתן כבל: עורך הדין עמית ברגמן ממועדון האופנוע הישראלי.

איתן כבל: ממש בקצרה, ברשותך.

<עמית ברגמן: זה באותו עניין.

איתן כבל: סליחה, לאחר מכן אני מבקש לשמוע את נילי קשת.

<נילי קשת: אני מבקשת לדבר אחרי נציג של משרד החינוך.

איתן כבל: אני לא יודע אם אני אאפשר לו.

<נילי קשת: אז אני אתייחס לדף שלו.

איתן כבל: אני רוצה שתתייחסי לדף שלו.

איתן כבל: לדף שלך.

איתן כבל: ברשותכם, אחרי זה חבר הכנסת חמד עמאר ואנחנו נמשיך, רק אנא, היו קצרים, ממוקדים.

איתן כבל: חזי עוז נמצא?

איתן כבל: גם לך תיכף אתן את רשות הדיבור.

איתן כבל: בבקשה.

<עמית ברגמן: תודה.

<עמית ברגמן: ממש בהמשך ישיר, את התאונה הזאת בהוד השרון, כתושב הוד השרון אני זוכר.

<עמית ברגמן: הגעתי לשבעה והיא זעזעה אותי בדיוק בגלל שמדובר בילד בן 16.

<עמית ברגמן: מה שרציתי לומר, אנחנו מייצגים את הרוכבים כבר הרבה מאד שנים, גם מול הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים וגם פה בוועדה, והנושא של רוכבי הדו-גלגלי זה מקצוע.

<עמית ברגמן: כמו שהולך רגל זה מקצוע וכמו שנהג משאית זה מקצוע, גם רוכב דו גלגלי זה מקצוע וגם אנחנו מגזר בעייתי, כי נהרגו למעלה מ-50 רוכבים מתוך ה-356.

<מרדכי בהירי דואני: 57.

<עמית ברגמן: 57 מתוך 356.

<עמית ברגמן: אנחנו למעלה מ-15% בהרוגים, כשאנחנו רק 4% מבחינת כלים.

<עמית ברגמן: זאת אומרת, אנחנו באופן יחסי לצערנו נהרגים הרבה, ורכיבה על רכב דו גלגלי זה מקצוע שונה מנהיגה במכונית.

<עמית ברגמן: אנחנו לדוגמא אין לנו ליווי.

<עמית ברגמן: אין חובת ליווי, ובן אדם שמקבל את הרישיון יוצא ישר לשדה הקרב ואף אחד לא אומר לו תסתכל ימינה, תסתכל שמאלה, הוא ישר בתוך השדה ואני יכול להגיד לכם שזה כרוך בהרבה מאד זיעה ופחד, אבל הניסיון נצבר שם בצורה מאד מאד בעייתית.

<עמית ברגמן: אנחנו נהרגים משתי סיבות מרכזיות.

<עמית ברגמן: אחת זה מיומנות נמוכה.

<עמית ברגמן: היום הכשרת הרוכבים היא כמעט ברמת השערורייה.

<עמית ברגמן: אנשים אין להם מיומנות טובה לרכוב ואין להם גם מודעות טובה לסכנות, ובגלל זה נהרגים המון אנשים.

<עמית ברגמן: וכמו שאתם לבטח יודעים וכמו שקרה לצערנו לירין, זה הרבה מאד פעמים אנשים מאד צעירים שעולים על הדו גלגלי ופשוט נהרגים מהר.

<עמית ברגמן: הסיבה השנייה זה מודעות נמוכה.

<עמית ברגמן: בסיבה הזאת אנחנו נהרגים הרבה מאד בתאונות עצמיות.

<עמית ברגמן: מאבדים שליטה בפניות, אנחנו לא מצליחים לשמור על העיקול.

<עמית ברגמן: מתוך התאונות שלדוגמא קיבלתי את הנתונים מהרשות הלאומית, מתוך כ-40 הרוגים, 37 הרוגים בשנת 2014, 10 הרוגים היו בתאונות עצמיות בעיקול ומתוכם שבעה נקטלו מהגדר.

<עמית ברגמן: אותה גדר בטיחות - - -

איתן כבל: דיברנו על זה.

<עמית ברגמן: אני יודע, אבל זה כל כך קריטי.

<עמית ברגמן: אני רציתי לתת את הנתון הזה, כי זה שבעה מתוך 37.

<עמית ברגמן: זה פשוט גדל קטלנית.

איתן כבל: אוקיי, אדוני רק יסיים, כי אני רק רוצה להגיד, אם כבר העלית את העניין הזה.

איתן כבל: העניין הזה של הגדר מאד תפס אותי וגם כבר הייתה התייחסות שאין יותר, לא מרכיבים יותר גדרות - - -

<אבנר פלור: התייחס לזה מנכ"ל נתיבי ישראל.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: יותר אין הרכבה, ויש תכנית עכשיו להחלפה של זה.

איתן כבל: אותי לפחות זה גמר, הקטע הזה.

איתן כבל: ונושא שני זה הצבע שצריך לטפל בו.

<עמית ברגמן: סימוני צבע.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: אני לא מומחה.

איתן כבל: זה הועלה על ידיכם.

<עמית ברגמן: נכון, אבל כשאני מסתכל על הסיבות לתאונות, אז בגדול חשוב שחברי הוועדה יכירו את זה שחצי מההרוגים בדו גלגלי לאורך השנים, סטטיסטיקה ארוכת שנים מהלמ"ס, 50% מההרוגים הורגים את עצמם לבד בגלל חוסר מיומנות.

<עמית ברגמן: ה-50% השניים נהרגים כתוצאה מנהגי מכוניות שברוב המקרים מקפחים את זכותם לדרך.

<עמית ברגמן: זאת אומרת, בתאונת חזית-צד, כשהוא יוצא או פונה שמאלה ולא שם לב, רוכב האופנוע נכנס בו ונהרג.

<עמית ברגמן: זה תאונה, שלדוגמא בשנת 2014 – 13 מתוך 19 הרוגים – זאת התאונה היחידה, 13 מתוך 19 הרוגים - וזה נתונים של הרשות הלאומית - בגלל שהנהג לא ראה אותו, חסם את דרכו והוא נהרג.

איתן כבל: משפט אחרון.

<עמית ברגמן: בבקשה, אני בכל זאת אבקש להגיד עוד שני משפטים.

<עמית ברגמן: הסיבה היא שהמשאבים שאנחנו מבקשים לא רק מהרשות, גם מהוועדה, את הזמן היחסי, בוא נגיד בהרוגים.

<עמית ברגמן: והדברים פה דורשים את ההתמקצעות הזאת.

<עמית ברגמן: הם דורשים את זה.

<עמית ברגמן: עכשיו, אנחנו עשינו תכנית עם הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

<עמית ברגמן: אני הייתי חבר בוועדה של הרשות.

<עמית ברגמן: עשינו תכנית כשהבנו שהבעיה היא מיומנות ואמרנו שאנחנו נשנה את תהליך ההכשרה של הרוכבים.

<עמית ברגמן: איך נעשה את זה הכי יעיל?

<עמית ברגמן: נשנה את מבחן הרישוי.

<עמית ברגמן: איך נשנה את מבחן הרישוי?

<עמית ברגמן: נעשה הדרכות לכל מורי הנהיגה ולכל הבוחנים של משרד הרישוי, שיבחנו דברים אחרים.

<עמית ברגמן: זו תוצאה של הרבה מאד עבודת מטה שנעשתה.

<עמית ברגמן: הדבר הזה התחיל בבית הספר לנהיגה מתקדמת של גידי פרדר ונעצר בעודו באיבו, אחרי שכולם עברו איזו שהיא הדרכה ראשונית לעשות את המהלך הנושא.

איתן כבל: למה זה נעצר, אם ידוע לך?

<עמית ברגמן: למה זה נעצר?

<עמית ברגמן: זה נעצר כשהמנכ"ל הקודם הפסיק את תפקידו.

<קריאה: של הרשות.

<עמית ברגמן: של הרשות הלאומית.

איתן כבל: מי יכול לעצור את התפקוד של עוזי?

<עמית ברגמן: של מי?

איתן כבל: לא חשבתי שזה עוזי, אמרתי מי יכול לעצור את עוזי.

<עמית ברגמן: לא, לא מנכ"ל משרד התחבורה, מנכ"ל הרשות.

<יוסי זיסקינד: גם משרד התחבורה מעורב בזה וגם מצידו הייתה איזו בלימה של העניין הזה.

<עמית ברגמן: והרשות רוקנה מתקציבים כנראה, בין היתר ואין היום ברשות מישהו שהתפקיד שלו הוא לדאוג לבטיחותם של רוכבי דו גלגלי.

<עמית ברגמן: אין מישהו שקם בבוקר ואומר דו גלגלי זה מה שמעניין אותי.

<עמית ברגמן: היה כזה בן אדם - - -

<מרדכי בהירי דואני: רגע, רגע.

איתן כבל: חברה'.

איתן כבל: אדוני המנכ"ל, אתה לא עונה לו.

איתן כבל: אני מרשה לו.

<עמית ברגמן: היה את מר דרור שפירא ואחר כך היה את שלמה זגמן ואנחנו עבדנו איתם בשיתוף פעולה והיום אין.

<עמית ברגמן: אין מישהו שקם בבוקר וזה התפקיד שלו ואנחנו חושבים שזה חשוב.

איתן כבל: ומשפט אחרון.

<עמית ברגמן: המענה הוא בדבר הזה וצריך להשלים את הפעולה הזאת.

<עמית ברגמן: אנחנו צריכים רשות פעילה ומתוקצבת, כי היא מתכללת את כל העניין הזה.

איתן כבל: זה ברור לנו ולזה תהיה התייחסות.

<עמית ברגמן: אנחנו צריכים לשנות את מבחן הרכיבה באמצעות משרד התחבורה.

<עמית ברגמן: אנחנו צריכים שינוי מודעות גם אצל נהגים, ואנחנו - - -

איתן כבל: אדוני, יש לי בקשה אליך.

איתן כבל: לדף הסיכום שלנו, אני אבקש מאדוני שיכין את ההתייחסות שלו ואת דף העמדה שלו לעניין הדו-גלגלי.

<עמית ברגמן: בסדר גמור.

איתן כבל: אנחנו נדע לשלב את זה בתוך התהליך.

איתן כבל: שזה כמובן יהיה מתומצת מאד.

איתן כבל: תודה לאדוני.

<עמית ברגמן: תודה.

<מרדכי בהירי דואני: אפשר להתייחס בבקשה?

איתן כבל: במשפט.

<מרדכי בהירי דואני: משפט אחד.

<מרדכי בהירי דואני: נתון מעניין, רוכבי אופנועים נפגעים פי 4.4 משיעורם במצבת כלי הרכב, פי 10.9 משיעורם בנשואה השנתית.

<מרדכי בהירי דואני: זה רק מראה רק את המצב.

איתן כבל: אוקיי.

<מרדכי בהירי דואני: לגבי הסיפור שאין אף אחד ברשות הלאומית, אני אדייק את הנושא הזה.

<מרדכי בהירי דואני: המשנה שלי, צביקה דן, לקח את הנושא הזה ועשינו מיפוי של כל המקומות איפה הם נפגעים, לפי נפחים, באיזה שעות, באיזה ערים.

<מרדכי בהירי דואני: הצוות המתכלל שהכיל אנשי רשות, אנשי משרד החינוך, אנשי אגף התנועה, נכתבה תכנית ולראייה, בתקופה האחרונה יש מבצעי אכיפה עם משטרת התנועה במחוזות.

<מרדכי בהירי דואני: הסברה.

איתן כבל: אין בעיה, רק הם לא יודעים את זה.

איתן כבל: עזוב, זה לא העניין.

איתן כבל: חברים יקרים, הוא אמר לפני דקה.

איתן כבל: לא צריך לנסוע עכשיו לאיזה שהוא מקום או להרים טלפון.

איתן כבל: הוא פה.

איתן כבל: הוא מייצג קבוצה גדולה, זה הכל, חברים.

איתן כבל: אני אשמח, בכבוד, אני לא על תקן לבוא ולחפש.

איתן כבל: אני אומר יש פה, אנא דברו ביניכם, תסתנכרנו ביניכם.

איתן כבל: מי כמוני ישמח לדעת שהדברים פועלים.

איתן כבל: בשביל זה אנחנו פה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: נילי קשת ואחריה חזי עוז, ראיתי שכבר התמקמת.

איתן כבל: נילי, בבקשה להיות ממוקדת.

<נילי קשת: שלום רב, שמי נילי קשת.

<נילי קשת: אני מחנכת לבטיחות בדרכים או מורה לחינוך תעבורתי 15 שנה.

איתן כבל: במשרד החינוך.

<נילי קשת: במשרד החינוך, עדיין.

<נילי קשת: שנה הבאה אנחנו לא יודעים מה יהיה.

<נילי קשת: כל שנה מפטרים אותנו.

<נילי קשת: מעמד המורים שמלמדים רק את המקצוע הוא ארעי.

<נילי קשת: קיבלתי פה את הדף ואני אתייחס.

<נילי קשת: היריעה גדולה מדי, אבל אם יש מחדל במדינה הזאת, זה המחדל של משרד החינוך בנושא של החינוך התעבורתי, או החינוך לבטיחות בדרכים בתיכון, או תורת הנהיגה והבטיחות בדרכים.

<נילי קשת: לא משנה השם.

<נילי קשת: אני אתן על קצה המזלג כי אף פעם לא העלו את זה.

<נילי קשת: בשנת 1993, יצחק רבין, זיכרונו לברכה, שפשט את המדים ורוב חייו הבוגרים היה חייל, גילה שרוב החיילים נהרגים בחופשות בדרכים.

<נילי קשת: הקים ועדה שאחד השותפים שלה היה ד"ר משה בקר ובעקבות זאת הוקם אגף זהירות - - -

<לאה ורון: הוא הוזמן לדיון, הוא לא יכול היה להגיע.

<נילי קשת: אני יודעת.

<נילי קשת: שוחחתי איתו.

<נילי קשת: ובעקבות ועדה שקמה, הוחלט על הקמת אגף זהירות בדרכים במשרד החינוך.

<נילי קשת: ההחלטה הזאת בוטלה בשנת 2010, לגבי החינוך התעבורתי.

<נילי קשת: היא נשארה לגבי רכזי המקצוע ועוד מעט אני אגע בזה.

<נילי קשת: זאת השערורייה הכי גדולה.

<נילי קשת: אני רוצה להסביר מה זה חינוך תעבורתי.

<נילי קשת: אני לא הולכת ללמד פה עכשיו אף אחד, אבל רבי עקיבא, במשלו עם הסלע, אמר שאפשר לחדור את המוח שלנו רק בטפטוף של טיפה ועוד טיפה ועוד טיפה, וככה נצליח לסדוק את הקלסבה שיש לנו פה ולהטמיע ערכים, שאנחנו ניקח אחריות ונשמור אנחנו על עצמנו.

<נילי קשת: אתם יכולים לדבר על תשתיות ועל אכיפה ועל רכב, ואני אגיד לכם לגבי התשתיות, תודה לשר כץ שהוא שבע שנים בתפקיד שלו, כי אחרת שר אחר היה מבטל את התכניות שלו, אז יש לנו תשתיות – אני באה מהצפון – סלחניות הרבה יותר שהיו צריכות להוריד עוד את התאונות.

<נילי קשת: הרפואה מצליחה חיים - - -

איתן כבל: גברתי, תתמקדי.

<נילי קשת: בסדר.

<נילי קשת: הרפואה מצילה יותר חיים בדרכים.

<נילי קשת: אני רוצה להקצין ולהראות מה החשיבות של המקצוע.

<נילי קשת: צי הרכב במדינה הוא מבין המתקדמים והמודרניים והמשוכללים ולא זה מה שימנע את התאונות.

<נילי קשת: זה השוליים של החינוך.

<נילי קשת: עכשיו, מה שעשו במשרד החינוך משנת 2009, לקחו את הפעילויות, במקום שיהיה חינוך תעבורתי, מקצוע שמיטב המומחים בארץ קבעו שבשביל לצמצם את הקטל בדרכים ולשנות את דפוסי ההתנהגות, צריך ללמד מקצוע שיהיה בתעודת הבגרות, עם מבחן בגרות או בלי מבחן בגרות, אנחנו מלמדים בלי מבחן ומלמדים היטב, מי שמלמד.

<נילי קשת: 13 שנה שאין תכנית לימודים למקצוע.

<נילי קשת: המקצוע בקריסה טוטאלית, עכשיו לשקם אותו זה ייקח כמה שנים.

<נילי קשת: עד שנת 2009, אם תבדקו בסטטיסטיקה, הייתה ירידה הדרגתית, אחרי ועדת שיינין, ירידה הדרגתית מתונה בקטל בדרכים, כשהגורם האנושי – 95% - זה ההגה בידיים שלנו.

<נילי קשת: אני יכולה להחליט אם אני נוהגת במזג אוויר כזה.

<נילי קשת: אני לא יכולה לשנות את מזג האוויר.

<נילי קשת: ואם הרכב שלי לא בסדר, זה גורם אנושי.

<נילי קשת: אני נותנת לתלמידים שלי את הכלים, קודם כל לקחת את האחריות על החיים שלהם.

<נילי קשת: עד שנת 2009 לימדתי שנתיים – י' ו-י"א', התנהגות הולכי רגל.

<נילי קשת: למדו אצלי חמישה עקרונות בטיחות.

<נילי קשת: במסגרת הלימוד הם ניתחו אירועי תאונת הולך רגל והתלמידים שלי ידעו שהם יכולים למנוע את התאונה של הולך רגל.

<נילי קשת: לגבי דו גלגלי, התייחסות במשפט.

<נילי קשת: בשנים שעבדתי בכיתות י', בכל שנה ההישג שלי והתרומה שלי למניעת תאונות דרכים, זה ששכנעתי את התלמידים לא להוציא רישיון לאופנוע.

<נילי קשת: זו התרומה שלי.

<נילי קשת: כי אין לי כלים לתת למי שנוהג על רכב דו גלגלי בגיל 16, איך להתנהג.

<נילי קשת: אני אגיד ככה, אנחנו המורים מלמדים כל שכבת גיל.

<נילי קשת: לא כל אחד מגיע לו להוציא רישיון בגיל 17 או רבע ל-17.

<נילי קשת: לא כל אחד יכול לנהוג.

<נילי קשת: ואת זה משרד התחבורה והרשות בכלל לא-.

<נילי קשת: יש לי כמה הצעות ואת זה אני אעביר דרך מישהו אחר.

<נילי קשת: אבל לגבי המקצוע, מה שמשרד החינוך היום עושה בעשרות מיליוני שקלים של מנגנון מנופח ותקציבים מהרשות, זה לוקח את כל טיפות המים שרבי עקיבא אמר שאנחנו צריכים לטפטף אותן בשעה שבועית שנתית,שנתיים, ועושה פעילויות ראווה, שופך את כל המים בבת אחת וכולם יודעים מה קורה לסלע.

<נילי קשת: שום טיפה לא תחלחל.

<נילי קשת: אנחנו יכולים לראות את העלייה בקטל בדרכים, כי התלמידים - - -

איתן כבל: תודה.

<נילי קשת: רגע, אני רוצה עוד שנייה התייחסות לסקרים שכתבו.

איתן כבל: לא, לא, נילי, סליחה.

<נילי קשת: אני מבקשת התייחסות שתי דקות.

איתן כבל: נילי, לא.

<נילי קשת: שתי דקות.

איתן כבל: לא, לא, נילי, די.

איתן כבל: אני מבקש ממך להעלות לי על הכתב בצורה מסודרת.

<נילי קשת: אני - - -

איתן כבל: נילי, אני מבקש להעלות על הכתב את כל אשר את התייחסת.

איתן כבל: יש לי רק בקשה, שימי את האמוציות בצד, למרות שהם חלק בלתי נפרד.

איתן כבל: אני מבקש שתציגי בפני את המשנה שלך לאיך מתייחסים לעניין הזה היום במערכת.

<נילי קשת: בכתב?

איתן כבל: כן, כן.

איתן כבל: חזי עוז, בבקשה.

איתן כבל: בנו יוגב נהרג כנוסע בתאונה, כאשר נהגת הרכב הייתה נהגת צעירה.

איתן כבל: בבקשה, יקירי.

<חזי עוז: שלום לכולם.

<חזי עוז: אני פנסיונר של המשטרה.

<חזי עוז: לפני כ-17 שנה בערך, בני יוגב השתחרר מצה"ל, היה מ"פ בסיירת גולני, עבר את כל תלאות לבנון וכשהוא השתחרר נגולה אבן מליבי.

<חזי עוז: אמרתי יופי, עברה הסכנה והנה הוא בבית ויוצא לחיים האזרחיים.

<חזי עוז: לצערי, למרות כל הקשיים וכל מה שהוא עבר בהיותו בצבא, בערך ארבעה חודשים לאחר השחרור, בתאונה מטופשת שבה הוא לא נהג, הוא התלווה לידידה שנסעה ברכב.

<חזי עוז: היא פשוט הייתה נהגת צעירה שחודשיים לפני כן הוציאה רישיון נהיגה.

<חזי עוז: וכמו שנאמר פה, חוסר מיומנות, שאני זוכר עוד איך היא התלהבה באותו יום, כשהיא ערב לפני כן נסעה למרחק, לבאר שבע, ועשתה את הנסיעה בהצלחה והתלהבה מעצם הנהיגה.

<חזי עוז: הם יצאו בשעות הצהריים ברבע לארבע.

<חזי עוז: יוגב דיבר איתי.

<חזי עוז: בארבע וחמישה הייתה התאונה הנוראית הזו, כשיוגב נהרג במקום.

<חזי עוז: ומאז השתנו חיינו לחלוטין.

<חזי עוז: אני לצערי גם אח שכול, איבדתי את אחי בצה"ל, כשהוא היה בצנחנים, בגיל 19.

<חזי עוז: אני טוען שלמוות יש דרגות קושי.

<חזי עוז: כשאחי נהרג, אז אמרתי הוא נמצא במקום מסוכן, הוא חייל, הוא לוחם וזה דבר שיכול לקרות.

<חזי עוז: כשקרה מה שקרה לבן, שזה משהו חלק מהגוף שלך נלקח, ובדבר כזה, שהוא תאונה מטופשת.

<חזי עוז: אילו זה היה קורה בצבא, אולי, אולי, אני אומר, לפעמים אני אומר אולי זה אכן היה מקל.

<חזי עוז: אני אומר, אבל זה קרה בגלל תאונה מטופשת, שמאז החיים שלנו השתנו, זה ההורים, האחים, המשפחה הקרובה, החברים.

<חזי עוז: אני גר במושב, המושב הוא חלק מהמשפחה.

<חזי עוז: כולם היו שותפים לאובדן ועד היום הם חשים את זה.

<חזי עוז: אני לא מאחל לאף אחד לדעת, לחוש מה זה הורה שכול.

<חזי עוז: זה פשוט לקום בבוקר, לשים מסכה על הפנים, לצאת ולהציג.

<חזי עוז: אנחנו שונים מאנשים אחרים.

<חזי עוז: אנשים שמאבדים ילד, ובנסיבות כאלה, הם שונים ויוצאים כמו שחקן שיוצא להציג ובערב הוא חוזר הביתה, מוריד את המסכה והדמעות זולגות.

<חזי עוז: מגיעות השבתות שהן קשות, החגים שבדרך, וכך אנחנו ממשיכים לחיות את החיים, כשזה לעולם לא יהיה מה שהיה בעבר.

<חזי עוז: אני לא ארחיב את הדיבור בנושא זה.

<חזי עוז: רק ממעט הניסיון והידע שיש לי בתחום, ואני מעלה את זה בהרצאות כמתנדב באור ירוק, לאותם בני נוער, י"ב וחיילים שהתגייסו לצבא.

<חזי עוז: אני מעלה את הנושא הזה, אני מנסה לנגוע בליבם, שזה לא רק ללכת – ופה דיברו על הכשרות נהגים.

<חזי עוז: אני טוען שלהכשיר נהג בשיטה אשר קיימת היום, לקחת תלמיד ואחרי X שיעורים הוא עושה את הסובי הזה, בתוך שטח בנוי במהירות של 60-50 קמ"ש.

<חזי עוז: אחרי שהוא עובר את מבחן הנהיגה הוא יוצא לשטח בין עירוני ופתאום הוא צריך לנסוע במהירות של 80-90 קמ"ש, זה שונה לחלוטין.

<חזי עוז: זה לגמרי שונה.

<חזי עוז: פתאום השליטה היא לא - - -

חמד עמאר: ג'ונגל.

<חזי עוז: כן.

<חזי עוז: אני טוען שהתאונה הזו שקרתה ליוגב, זה אך ורק עקב היותה של אותה נהגת חסרת מיומנות.

<חזי עוז: אפילו מלווה לא היה איתה.

<חזי עוז: היא נסעה לבד וזה מה שקרה.

<חזי עוז: לצערי קורות יום יום תאונות.

<חזי עוז: אני אתן עוד דוגמא אחת לגבי הכשרה.

<חזי עוז: אני אישית בגיל 65 הלכתי להוציא רישיון נהיגה על אוטובוס.

<חזי עוז: התקבלתי ואחרי המבחנים התיאורטיים, יצאתי, למדתי מספר שיעורים וטסט ראשון עברתי רישיון על אוטובוס.

<חזי עוז: חבר מחברת הסעות בא וביקש ממני לעבוד.

<חזי עוז: כשראיתי את העוצמה, את הדבר האדיר הזה שאני צריך להסיע 50 נוסעים, אתה יודע מה?

<חזי עוז: אני אמרתי אני על אוטובוס לא נוסע.

<חזי עוז: אני לא מספיק מוכשר ואני לא מספיק מיומן בכדי לקחת 50 נוסעים ולסכן את חייהם.

<חזי עוז: אני טוען שבנושא הזה צריך לשים קצת יותר דגש ולמנוע את הדבר הנוראי הזה, שאני לא מאחל אותו לאף אחד.

<חזי עוז: אובדן.

<חזי עוז: תודה רבה.

<חזי עוז: אני פשוט מרוב התרגשות - - -

איתן כבל: תודה רבה.

איתן כבל: זה חיבוק לכם.

איתן כבל: באמת, שניכם ריגשתם מאד ואנחנו משתתפים מכל הלב בצערכם.

איתן כבל: כל דיון אני מבקש משתי משפחות להציג, ואז כדי להכניס אותנו לתוך העולם הזה, שזה לא משהו שהוא מרחוק.

איתן כבל: חבר הכנסת חמד עמאר ואחריו גבי בן הרוש, וברונו, אם תרצה להגיד כמה מילים.

איתן כבל: בהמשך אריאל לוי ממשרד החינוך.

איתן כבל: מי אדוני?

<משה גלעד: אנחנו אנשי המקצוע.

<משה גלעד: אנחנו מורי הנהיגה, אנחנו אלה שמכשירים.

<משה גלעד: אתם לא שומעים את קולנו.

איתן כבל: יקירי, אתה בעמדת התקפה, ובסך הכל - - -

<משה גלעד: לא.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: אתה לא שומע שם לב.

איתן כבל: אדוני, שאלתי ולא אמרתי שאדוני לא ידבר.

איתן כבל: אני אמרתי שאנחנו מסיימים את הסבב הזה ואנחנו נמשיך.

איתן כבל: אני רק מבקש לדבר בקצרה ולא לחזור על הדברים של האחרים.

חמד עמאר: אדוני יושב הראש, אני אדבר מאד קצר.

חמד עמאר: קודם כל קשה לדבר אחרי משפחה שאיבדה את היקר, ואני רוצה להודות לך באמת שוב, על הדיונים, כי כל פעם אנחנו נחשפים למשהו חדש ולומדים משהו חדש.

חמד עמאר: אני רוצה לגעת בכמה נקודות.

חמד עמאר: אני חושב שאנחנו צריכים לדבר בקשר לחינוך תעבורתי.

חמד עמאר: אם אנחנו מדברים על הכשרות ומה ההכשרה שמקבלים, אני חושב שחינוך תעבורתי לתלמידי כיתה י', שאמורים בגיל 16.9 לקבל רישיון, צריך להיכנס לבתי ספר, אם אנחנו רוצים לחסוך בחיי אדם.

חמד עמאר: זה לא תקציב גדול, זה תקציב קטן, 20 מיליון שקלים שאנחנו יכולים לתת לכל ילד בכיתה י' לקבל את התיאוריה שלו שיהיה חייב לעבור את החינוך הזה עם בגרות.

חמד עמאר: זו נקודה ראשונה.

חמד עמאר: נקודה שנייה, אדוני יושב הראש, אני מבקש לציין, אם יתאפשר לנו לקיים לימודי נהיגה במדינת ישראל.

חמד עמאר: ללמוד לימודי נהיגה במדינת ישראל והאם יש שינוי בשנים האחרונות או עדיין אותו לימוד נהיגה, מה שהיה לפני 20 שנה ומה שהיה לפני 30 שנה.

חמד עמאר: האם משרד התחבורה חידש משהו בקשר ללימודי נהיגה או לא חידש דברים בלימודי נהיגה, ועל זה אני רוצה לשמוע.

חמד עמאר: אנחנו בנושאי הפרטה, אני שאלתי ושאלתי בכוונה על הנושא של ההפרטה של בוחני הנהיגה.

חמד עמאר: האם משרד התחבורה עצר את הנושא של הפרטת מבחני הנהיגה ואם הוא מחזיר את זה או משאיר אצל - - -

איתן כבל: יהיה דיון נפרד בעניין הזה.

חמד עמאר: אני אומר שאני רק שאלתי את השאלה.

חמד עמאר: כשאני דיברתי כאן על זה ש-67 שנים, עדיין אותו נהג שסיים, נהג אוטובוס או נהג משאית ויוצא ועולה על הכביש, ישר התפרצו כאן – אגד נותן 80 שעות וזה נותן, כל אחד אמר מה נותן.

חמד עמאר: אני מדבר על אותו בעל חברה שיש לו שתי משאיות, שלוש משאיות, חברה קטנה.

חמד עמאר: אני בטוח שהוא לא נתן לו את ההכשרה.

חמד עמאר: אותו בעל חברה שיש לו שני אוטובוסים, שלושה אוטובוסים, ועל זה אני מדבר על הפיקוח.

חמד עמאר: אני לא מדבר על חברות גדולות, שאצלם יעשו את ההכשרות.

חמד עמאר: אני מדבר על תפקידו של משרד התחבורה ואותם נהגים שיסיימו את הראשון, לנסוע במשאית ושמעתי כאן נתון מיושב הראש שאני מקווה שהוא לא נכון, שעם רישיון ג' הוא יכול לנסוע על משאית מאד מאד גדולה, עם עשרות טונות על המשאית.

חמד עמאר: אני מקווה שזה לא נכון שיכולים לנסוע כך ולא על מה שהוכשרו.

<קריאה: זה לא נכון.

איתן כבל: אצל גבי כן.

איתן כבל: אני לא יודע מה אצלם.

איתן כבל: הוא תיכף ידבר, חברים.

חמד עמאר: אני הייתי בחוק ליווי הנהג החדש ואנחנו ישבנו כאן, וזה משפט אחרון.

חמד עמאר: אני אומר לך, זה נושא מאד חשוב.

חמד עמאר: אנחנו לא מדברים על המשפחות שמלוות את הילדים שלהן, אנחנו מדברים על ילד שקיבל רישיון נהיגה שאין לו מי שילווה אותו.

חמד עמאר: ואז דובר שהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ועוד כמה גופים, שאמרו שהם יתנו את זה, הם ילוו את אותם נהגים חדשים.

חמד עמאר: האם זה מתבצע באמת?

חמד עמאר: האם נוכל לקבל נתון האם יש קבוצה של מתנדבים, שכל מי שקיבל רישיון באמת מקבל את הליווי הדרוש של שישה חודשים?

חמד עמאר: האם משרד התחבורה יש לו את הנתון הזה?

חמד עמאר: זה יכול לעזור לנו מאד.

איתן כבל: תודה חברי.

חמד עמאר: תודה לך.

איתן כבל: אני מבקש בהמשך לשמוע את יניב מאור ירוק.

חמד עמאר: אני חייב לרוץ למליאה עכשיו.

<יניב יעקב: אדוני שאל קודם לגבי הנהגים הצעירים וראינו פה באמת את הסיפורים הקשים, אז דבר ראשון באמת תודה למתנדבים הללו, שבאמת עושים עבודת קודש.

<יניב יעקב: לגבי נהגים צעירים, בשנת 2015, נהגים צעירים היו מעורבים ב-91 תאונות קטלניות וקרוב ל-500 - - -

איתן כבל: תגדיר צעירים.

איתן כבל: באיזה גילאים?

<יניב יעקב: 15 עד 24, הל הגילאים.

<יניב יעקב: זה אומר בעיקר נהגי רכב צעירים.

<יניב יעקב: וזה מה שמחזיר אותנו לחשיבות של - - -

איתן כבל: 15?

<קריאה: אופניים, אופניים.

איתן כבל: חברים, הוא כלל בפנים, אנחנו סופרים בתוך הנפגעים גם הרוגים בתאונות אופניים, מה לעשות?

<יניב יעקב: מדובר ברוב רובם זה כמובן נהגי רכב.

<יניב יעקב: לגבי הנושא של נהגים צעירים, דגש נוסף על נושא החינוך התעבורתי.

<יניב יעקב: הנושא הזה נמצא, אפשר לומר מבחינת ההיקף שלו, בדרך לפשיטת רגל.

<יניב יעקב: כיום לא ניתן חינוך תעבורתי לכל מי שצריך מטעמי תקציב.

<יניב יעקב: הנושא של החינוך התעבורתי, אדוני, נמצא בדרכו לפשיטת רגל.

<יניב יעקב: כיום אין חינוך תעבורתי בהיקף הנדרש.

<יניב יעקב: ביקשת פתרונות ומבט קדימה.

<יניב יעקב: אני רוצה לנצל את הבמה הזאת, לשאול את הנציגים של משרד החינוך, של הרשות הלאומית, של משרד התחבורה – האם בשנת הלימודים הבאה יהיה חינוך תעבורתי לכל תלמידי כיתות י' ו-י"א, ואם לא, מה הבעיה.

<יניב יעקב: אני אשמח אם ישיבו לי.

איתן כבל: אוקיי, תודה יניב, גם על העובדה שקיצרת.

איתן כבל: גבי בן הרוש, בבקשה.

איתן כבל: גבי, לא הרצאה.

<גבי בן הרוש: חצי שעה.

איתן כבל: תתמקד.

איתן כבל: לא, ברשותך ברצינות.

איתן כבל: תתמקד בעיקר בקטע שאותי לפחות הדהמת.

איתן כבל: אני רוצה שאתה תציג ואף אחד פה לא יתערב כשאתה מדבר, ואיך אתה רואה את העניין, בבקשה.

<גבי בן הרוש: תודה רבה.

<גבי בן הרוש: וכמו שהדהמתי אותך אני אמשיך להדהים בנוסף.

<גבי בן הרוש: ואם אתה שואל אותי, אדוני יושב הראש, מכל הדיונים, הדיון הכי חשוב כנגע תאונות הדרכים, זה הדיון בשבוע שעבר בנושא התשתיות, ובטח ובטח שזה הדיון הזה.

<גבי בן הרוש: אני הוצאתי רישיון לרכב כבד לפני 45 שנה.

<גבי בן הרוש: להגיד לכם שלמדתי משהו?

<גבי בן הרוש: לא למדתי.

<גבי בן הרוש: לא בעיוני ולא במעשי, כולל בצה"ל.

<גבי בן הרוש: אין שום הכשרה מקצועית.

<גבי בן הרוש: אנחנו נוהגים רכבים במשקלות של 80 ו-120 טונות, וכל פגיעה היא פגיעה כמו שתואר פה.

<גבי בן הרוש: נתחיל בזה שקודם כל אין מקצוע.

<גבי בן הרוש: זה לא מוכר בחוק כמקצוע, הנהיגה.

<גבי בן הרוש: לא באוטובוס ולא במשאית.

<גבי בן הרוש: אמר פה מישהו בדיון, שלא מרוויחים משכורות.

<גבי בן הרוש: אני אביא לכם לדיון הבא בשבוע הבא, אני מקבל טלפונים מאשדוד, מאילת, שנהג שלא מקבל 12,000 נטו, הוא לא מתחיל את יום העבודה.

<גבי בן הרוש: על זה אנחנו מפרישים 150% סוציאליות, עם חוק, עם צו הרחבה.

<גבי בן הרוש: זה הממוצע שנהגים מרוויחים.

<גבי בן הרוש: 12,000 נטו.

<גבי בן הרוש: באוטובוסים – 9,000-9,500 שקלים על 12 שעות.

<גבי בן הרוש: אז שאף אחד לא יגיד לא משלמים.

<גבי בן הרוש: השאלה אם המדינה עושה את החלק שלה ועושה אכיפה לאלה שמנצלים ולא משלמים ומעסיקים את הנהגים סביב השעון.

<זאב שפיר: 12 שעות, כן?

<גבי בן הרוש: 12 שעות שמתוכן 9 שעות מותר לו על פי חוק לנהוג.

<גבי בן הרוש: אדוני, אני רוצה להגיד לך, אדוני יושב הראש, מאיפה מתחיל שורש הבעיה.

<גבי בן הרוש: מתחיל מלימוד הנהיגה.

<גבי בן הרוש: חברי פה מורי הנהיגה ויושב פה האיגוד.

<גבי בן הרוש: הלימוד שהיום מלמדים, זה בדיוק לפני 50 שנה.

<גבי בן הרוש: הרכבים זה רכבים מיושנים, ואני מדבר על הרכב הכבד ואני מדבר על האוטובוסים.

<אבי גולן: הכל חדש, גבי.

<גבי בן הרוש: בבדיקה שעשינו לא מזמן, אני ומשרד הכלכלה ואבנר פלור מלווה אותנו, הזמנו מורי נהיגה לאוטובוסים ומשאיות.

<גבי בן הרוש: שאלתי אותם מתי עברתם פעם אחרונה השתלמות.

<גבי בן הרוש: היה מישהו שלא היה נעים לו, הוא אמר לפני 20 שנה.

<גבי בן הרוש: מפה מתחילה הבעיה.

<גבי בן הרוש: מורי הנהיגה לא עוברים השתלמויות.

<גבי בן הרוש: בוחני הנהיגה, שבוחנים אותנו למשאיות ואוטובוסים, הם לא יודעים לנהוג את הרכב הזה.

<גבי בן הרוש: הם הוציאו רישיון, למדו, חברה, הכל בתיאוריה.

<גבי בן הרוש: עכשיו, מה קורה בפועל?

<גבי בן הרוש: עוזי הצביע עלי שאני לא נותן לנהג בחברות תובלה עם 100 משאיות, לא נותן לו משאית ואוטובוס במיליון שקלים.

<גבי בן הרוש: הוא צודק, אבל לעוד 200,000 אין ברירה והם כן נותנים.

<גבי בן הרוש: אתה עולה על אוטובוס, הוצאת רישיון כמו שאמר חברי, אתה נוהג, איך אמרו לנו נהגים?

<גבי בן הרוש: קיבלו פיק ברכיים.

<גבי בן הרוש: שום הכשרה מעשית לא.

<גבי בן הרוש: הוצאת רישיון, צא לדרך עם 50 נוסעים והיום יש אוטובוסים של 60 נוסעים.

<גבי בן הרוש: נהג שמוציא רישיון למשאית, לא עובר אפילו חצי שעה מלווה.

<גבי בן הרוש: ופה החוק שלושה חודשים וחצי שנה.

<גבי בן הרוש: אתם מבינים מה האבסורד?

<גבי בן הרוש: שהרי על מה דובר?

<גבי בן הרוש: שאל יושב ראש הוועדה על סוגי הרכב.

<גבי בן הרוש: אני מדבר על המשאית, על רישיון E, שהם לומדים על סמי-טריילר ובאים לחברות ונוהגים פול טריילר, ואין פול טריילרים בשום בית ספר במדינה.

<גבי בן הרוש: ואתה צריך הכשרה מיוחדת, ואדוני, הצגתי לך תמונות.

<גבי בן הרוש: תראה, כל יום מתהפכים.

<גבי בן הרוש: כל יום.

<גבי בן הרוש: אתמול כמעט אסון עם האוטובוס, שוב פעם.

<גבי בן הרוש: רבותי, זה שורש הבעיה.

<גבי בן הרוש: אנחנו נותנים כלים כאלה וחברות אומרות לי גבי, אנחנו לוקחים נהגים בגלל המצוקה.

<גבי בן הרוש: ואם לא תהיה אצבע על הנושאים האלה, חבל על הזמן.

<גבי בן הרוש: לסיכום אדוני, הנה, אני מראה לך, ופה אני אגיד מילים חמות לאבנר, שמוביל את זה.

<גבי בן הרוש: אנחנו היום עובדים על העיוני אפילו, שהוא ישן, תכנית לימודים חדשה.

<גבי בן הרוש: אני רואה נקודת אור בוועדה הזאת ובשני גורמים - אבנר ויושב ראש הרשות.

<גבי בן הרוש: שאנחנו אחרי מאבקים של שנים, שסך הכל אנחנו שנינו ביחד רוצים את אותה מגמה, לשמור על בטיחות הציבור.

<גבי בן הרוש: ולשמחתי אני מוצא שיתוף פעולה בימים האלה.

<גבי בן הרוש: תודה.

איתן כבל: תודה.

<אבי גולן: איתן, תן לי להשיב לו.

<אבי גולן: פעם אחת.

איתן כבל: משפט.

איתן כבל: שם ותפקיד לפרוטוקול.

<אבי גולן: שמי אבי גולן, אני יושב ראש ארגון מורי הנהיגה בישראל.

<אבי גולן: הלימוד במדינת ישראל הוא בין הגבוהים בעולם, הוא בין הטובים ביותר בעולם.

<אבי גולן: הכלים הם מצוינים, הכלים הם חדשים.

<אבי גולן: אין על מה לדבר.

<אבי גולן: גם הטריילרים וגם האוטובוסים, הכל חדש.

<אבי גולן: הרמה המקצועית של המורים היא יוצאת מן הכלל בכל העולם.

<אבי גולן: מה שכן חסר, כמו שבארצות הברית, החונכות לרכבים הכבדים, ובזה אני איתך.

<אבי גולן: זה הכל.

<אבי גולן: היתר מעולה.

איתן כבל: תודה אבי.

איתן כבל: בבקשה, שם ותפקיד.

<ברונו שטיין: ברונו.

<ברונו שטיין: אני אזרח.

<ברונו שטיין: אדוני יושב הראש - - -

איתן כבל: ברונו היה כמובן, נו, בחייך.

איתן כבל: לא מדליקים משואות על הצנוע ידוע.

איתן כבל: ברונו היה ראש אגף התנועה.

איתן כבל: בבקשה, ממש בקצרה.

<ברונו שטיין: בקצרה.

<ברונו שטיין: מדברים פה והוועדה הזו יושבת על קטל בדרכים.

<ברונו שטיין: אני רוצה להזכיר שהאוטובוס שהיה באילת בשנים 2008-2009, נהג האוטובוס שהבנו שהמיומנות שלו הייתה ברמה נמוכה, לקח שם עקיפה.

<ברונו שטיין: הנהג בנשר שהתדרדר עם המשאית, ויתקן אותי מר הרוש, אפילו לא ידע להפעיל את הבלמים שלו.

<ברונו שטיין: הוא לא השתמש בבלמים הנכונים, שרף את הבלמים, הרג שישה או שבעה איש.

<ברונו שטיין: הנהג עכשיו בכביש 1, גם את בתאונה הקודמת שהוא עשה, הוא לא ידע לאמוד את המרחק.

<ברונו שטיין: גם הפעם הוא כנראה לא אמד טוב את המרחק.

<ברונו שטיין: בתאונה הקודמת, אני קראתי מכתב האישום.

<ברונו שטיין: המיומנויות האלה של הנהג, הן הכרחיות.

<ברונו שטיין: איך יכול להיות.

<ברונו שטיין: עכשיו אני אומר, אם הם 30% מההרוגים כאן, בואו נטפל במיומנויות של הנהגים האלה, לראות שיש איזה שהוא פיקוח על הנושא הזה, והנה, בהנחה וכך, הורדנו 100 הרוגים בשנה.

איתן כבל: תודה, תודה אדוני.

איתן כבל: מי מכם ידבר?

<איתמר לוין: שנינו, גם אני וגם הוא.

איתן כבל: מה, שלושתכם תדברו ביחד?

איתן כבל: אז ברשותך, בקצרה.

איתן כבל: רק אחד מדבר.

<איתמר לוין: לא, גם אני, כי זה בכיוון אחר.

<איתמר לוין: לא שייך.

איתן כבל: ארגון מתחרה?

<איתמר לוין: לא, לא, בתחום אחר.

<איתמר לוין: זה שני תחומים.

איתן כבל: בבקשה, דבר.

איתן כבל: ממש בקצרה, כי הבנו כבר.

<משה גלעד: משה גלעד מהאיגוד המקצועי של מורי הנהיגה בישראל.

<משה גלעד: אני רוצה לדבר על המשך הדברים גם של גבי וגם של אבי, על ההכשרה.

<משה גלעד: יש לי פה לפני את כרטיס התלמיד הן של לימוד מעשי לרכב משא עד 12 טונות, ולרכב פרטי.

<משה גלעד: וכרטיס התלמיד הזה אומר שברכב מדרגה B לרכב פרטי, תלמיד מקבל 28 שיעורים של 40 דקות.

<משה גלעד: אני אעגל את זה ל-30.

<משה גלעד: 30 זה 1,200 דקות, משמע, 20 שעות.

<משה גלעד: האם אפשר להכשיר נהג ב-20 שעות?

<משה גלעד: השקט והדממה שלכם - - -

<גבי בן הרוש: למה ישבתם בשקט?

איתן כבל: גבי בן הרוש, זו ועדת חקירה?

<גבי בן הרוש: למה ישבתם בשקט?

<גבי בן הרוש: למה ישבת בשקט?

איתן כבל: שב בשקט עכשיו.

איתן כבל: תן לו לדבר.

<משה גלעד: רכב משא, ואני מורה למשא, משא קל עד 12 טונות, על המשאית שלי יש 2.5 טונות, כך שהתלמידים שלי נוסעים עם משקל.

<משה גלעד: ואני מלמד בקריות ואני יורד את האוניברסיטה לנשר, כדי שהתלמידים יקבלו מיומנות.

<משה גלעד: אבל 32 שיעורי נהיגה.

<משה גלעד: 32 שיעורי נהיגה זה 21.5 שעות.

<משה גלעד: מי יכול ללמד?

<משה גלעד: איך אפשר להכשיר אדם שיקבל ושיהיה מקצוען?

<משה גלעד: משרד התחבורה - - -

<אבי גולן: אבל זה מינימום.

<משה גלעד: זה נכון שזה מינימום, אלא מה, רגע, אחד, אלא מה?

<משה גלעד: התלמידים שלנו שרואים את ה-28 ואת ה-32, המינימום הפך להיות מקסימום.

<משה גלעד: והם אחרי 28 שיעורים רוצים טסט, והם לא יודעים לנהוג.

<משה גלעד: ואחרי 32 שיעורים הם לא יודעים לנהוג.

<משה גלעד: ואתם יודעים מה?

<משה גלעד: דיברת על משא כבד.

<משה גלעד: עבר תלמיד ויש לו רישיון ל-C1, עד 12 טונות, והוא רוצה לעשות משא כבד.

<משה גלעד: סיפר פה חבר הכנסת כמה זמן לוקח עד שמגיעים לקורס ועושים את ה-250 שעות עיוני ו-12 שיעורי נהיגה של 40 דקות.

<משה גלעד: בשמונה שעות אפשר להכשיר נהג שנהג משאית עד 12 טונות, שינהג משאית של 37 ושל 34 טונות?

<משה גלעד: והוא אחרי שנה עובר לנהוג ברכב סמי טריילר.

<משה גלעד: 12 שיעורי נהיגה.

איתן כבל: שני משפטים אחרונים בבקשה.

<משה גלעד: שלא לדבר, וגבי בן הרוש דיבר על זה, על הסמי טריילר ועל הרכב המוכר ועל הפול טריילר, שזה שתי צורות נהיגה שונות.

<משה גלעד: מישהו הכשיר אותם?

<משה גלעד: רמת הבחינה – בוחנים אין להם מושג, הם לא יודעים לנהוג את הרכבים האלה.

<משה גלעד: אני מבטיח לכם, כל בוחן שנכנס לאוטו שלי היום, לא מסוגל לנהוג.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: יש לי בקשה אליך, אני מבקש מאדוני להכין לי עמוד התייחסות של הנקודות שהוא העלה ומה דעתו בעניין הזה, בסדר?

<משה גלעד: יוכן.

איתן כבל: אני מבקש נייר הכי נקי, הכי אובייקטיבי, הכי חף מסיפורים.

איתן כבל: יש לנו נטייה ל - - -

<משה גלעד: אין לנו סיפורים.

<משה גלעד: אנחנו - - -

איתן כבל: לא, לא, לא, לא אמרתי שלך יש.

איתן כבל: אני כבר מזהיר מראש, פשוט.

איתן כבל: כדי שזה יהיה מאד ענייני וממוקד.

איתן כבל: כן, אדוני, בבקשה.

איתן כבל: שם ותפקיד לפרוטוקול.

איתן כבל: אחריך משה בר, בקצרה.

<איתמר לוין: איתמר לוין.

איתן כבל: אדוני לא יכעס.

<איתמר לוין: לא כועס בכלל.

איתן כבל: התבלבלת.

איתן כבל: כעסת.

איתן כבל: זה בסדר, בבקשה.

<איתמר לוין: איתמר לוין.

<איתמר לוין: אני מציף אותך בהמון ניירות עמדה.

איתן כבל: אני יודע, רק לא בזמןל.

<איתמר לוין: לא בזמן, אני מתנצל.

<איתמר לוין: עבדתי על זה כל הלילה, אבל סיכמתי שם את כל מה שקורה עם הנהג החדש, מהרגע שהוא נכנס למורה הנהיגה, עד הרגע שהוא גמר להיות נהג צעיר.

איתן כבל: האם נוכל להשתמש בזה?

<איתמר לוין: מה שאתה רוצה, חופשי.

<איתמר לוין: אני פה בשביל לתרום.

איתן כבל: תודה.

<איתמר לוין: אני רוצה להגיד דבר אחד לגבי זה.

<איתמר לוין: בשנת 1990 כתבתי את ספר לימוד הנהיגה הראשון.

<איתמר לוין: 26 שנה התחום שאני הכי מבין בו זה החומר העיוני.

<איתמר לוין: התחום העיוני.

<איתמר לוין: אני אומר עם יד על הלב, ויצדיקו אותי פה כל המורים ואנשי המקצוע, אין יותר חינוך עיוני במדינת ישראל.

<איתמר לוין: יש איזו עבודה עברית, עבודה בעיניים.

<איתמר לוין: איך זה קורה?

<איתמר לוין: המציאו שיטה מאד מאד מיוחדת לגבי שאלות התיאוריה.

<איתמר לוין: אין את זה במשרד החינוך.

<איתמר לוין: לו היו ממציאים אותה במשרד החינוך או במשרד המשפטים, היינו אלופי עולם.

<איתמר לוין: נותנים לתלמידים, מפרסמים לתלמידים את השאלות והתשובות והתלמידים מגיעים למבחן, משננים בעל פה את השאלות, יודעים לענות ואז הם עוברים את התיאוריה.

<איתמר לוין: אין לימוד.

<איתמר לוין: אין כיתות לימוד.

<איתמר לוין: אין הכשרה, אין כלום.

<איתמר לוין: זאת אומרת אם זה היה בבגרות למשל, אם היינו עושים בבגרות במקום לשים את השאלות בכספת, היינו נותנים לתלמידים בתחילת השנה את השאלות במבחן מתמטיקה, היינו אלופי עולם.

<איתמר לוין: מה שחשוב פה, זה שכאילו כולם מרוצים.

<איתמר לוין: ממה כן מרוצים?

<איתמר לוין: השירות לתלמיד מצוין, אין ספק.

<איתמר לוין: יש מבחנים, יש מקומות להיבחן, הכל מצוין.

<איתמר לוין: הבעיה שכשה

<איתמר לוין: תלמיד מגיע לרכב, הוא לא יודע כלום בתיאוריה ויש הרבה דברים שברכב המורים לא יכלו ללמד אותו.

<איתמר לוין: הוא לא יפרוש לוח תמרורים, הוא לא ייתן לו את הרעיונות הנכונים של לימוד נהיגה.

<איתמר לוין: צריך לפתור את זה.

<איתמר לוין: דיבר פה חבר הכנסת פרי על לימוד מתוקשב, על שיטות חדשות.

<איתמר לוין: אפשר לפתור את זה.

<איתמר לוין: צריך פשוט להציף את הבעיה.

<נילי קשת: חינוך תעבורתי יהיה התשובה.

<איתמר לוין: אני לא צריך עזרה.

<איתמר לוין: לא דיברנו על זה.

<איתמר לוין: אני רוצה עוד דבר אחד קטן.

איתן כבל: משפט אחד קצר.

<איתמר לוין: לא, לא, יש עוד שני דברים.

<איתמר לוין: אחד, אני מציע שמי שרוצה להבין קצת איך זה מתנהל והמורים לנהיגה בישראל מצוינים.

<איתמר לוין: אני חושב שהמורים לנהיגה ישמחו לארח את חברי הכנסת אצלם באוטו, ללמוד, לראות, כדי שיבינו את המטרייה ואת הקשיים.

<איתמר לוין: יש עוד דבר אחד ואני מדלג.

<איתמר לוין: רק דבר אחד - דו גלגלי, אין בכלל מבחן דו גלגלי.

<איתמר לוין: לגבי חוק המלווה.

<איתמר לוין: מה שקורה בחוק המלווה, ואני ליוויתי את החוק הזה גם כן פה בדיונים ואז אמרנו לחוק הזה אין שיניים.

<איתמר לוין: האנשים הרציניים שרוצים ללוות את הילדים, שיש להם את האמצעים, יוכלו.

<איתמר לוין: לדעתי, החינוך המלווה ב-70% של אלה שלא יכולים לעשות את זה, די נכשל.

<איתמר לוין: איפה הנקודה?

<איתמר לוין: אני רוצה להאיר בפניכם נקודת מכשול שלא דיברנו עליה אף פעם.

<איתמר לוין: גם לי יש ילד שהגיע ואז אני קיבלתי, אני עם כל הניסיון, ועוד עם רכב לימוד נהיגה בבית, אשתי מורה לנהיגה, פתאום גיליתי שהיא יכלה ללמד את הילדים בני ה-18, אבל כדי ללוות, צריך לשלם עוד 5,000 שקלים.

<איתמר לוין: מה שקורה, חברות הביטוח גוזרות קופון של 2.5 מיליארד שקלים לערך, מדי שנה, על ההורים ותלמידי הנהיגה, שלא עשו שום עבירה ושום תאונה.

<איתמר לוין: יש לי רעיון.

<איתמר לוין: אני אשמח להעלות את זה, אני אעלה את זה בפני חברי הכנסת.

<איתמר לוין: זה קורה בקנדה, אפשר לתת.

<איתמר לוין: מה שעשו בצבא בסוף שנות ה-90, נקרא מסלול 1,000, לתת מסלול מיומן שמורי נהיגה ואנשים מוכשרים יעשו.

<איתמר לוין: אפשר ש - - -

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני חושב שאמרת דברי טעם ואני גם אתייחס אליהם בדברי הסיכום שלי.

איתן כבל: משה בר, בקצרה.

<משה בר: שמי משה בר ואני יושב ראש עמותת תנו יד לחירש ונכים למען נכים.

<משה בר: אני רוצה להעלות שני דברים בקצרה.

<משה בר: דבר ראשון על האופנוענים, שהם טוענים שהנהגים הם לא בסדר, אני נוסע בכבישים הרבה מאד ובאים חותכים אותך אופנועים ב-150-160 קמ"ש, נכנסים מלפניך וממשיכים.

<משה בר: האם זה בסדר?

<גידי פרדר: לא לימדו אותם את החוק, זו הבעיה.

<משה בר: אז שילמדו אותם.

<משה בר: קודם כל שילמדו את האופנוענים איך לנסוע בכבישים.

<משה בר: והם מהווים סכנות אם זה בעיר, אם זה מחוץ לעיר.

<משה בר: האופנוען מביא סכנה גם לנהג, ובסוף הנהג עוד אשם שהוא פוגע בו.

<משה בר: דבר שני שאני רוצה להעלות הוא לגבי הנהגים הציבוריים.

<משה בר: שומר שהולך היום לעבוד בחברת שמירה, הוא צריך להביא אישורים רפואיים, הוא צריך לעבור מבחני ירי ודברים.

<משה בר: נהג ציבורי, שמסיע 50-60 איש, הוא לא צריך לעבור את כל זה.

<משה בר: אני חושב שצריך להעתיק את זה מהשומרים ולעשות להם בדיקות פעמיים בשנה, וגם להעביר אותם הכשרה פעמיים בשנה.

איתן כבל: תודה, תודה משה.

איתן כבל: דברי טעם.

איתן כבל: אני אתן קודם כל למרדכי פדר בקצרה, ולאחר מכן נציג משרד החינוך.

איתן כבל: אני מבקש ממש בקצרה.

<מרדכי פדר: אני אנסה אדוני.

<מרדכי פדר: הייתה לי את הזכות לשלם עבור - - -

איתן כבל: אני מפלה אותך לרעה בגלל שאתה מכיר אותי.

<גבי בן הרוש: שיפעיל תעריף 2 ויישב שם.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: תשמע מוזיקה בינתיים.

איתן כבל: כן, בבקשה.

<מרדכי פדר: הייתה לי את הזכות לשלם עבור שלושה ילדים שלמדו נהיגה ואחר כך ללוות כל אחד יותר מ-50 שעות, בגלל שאצלי עד שהם לא הראו שהם מוכנים לנהוג, הם לא עברו את הליווי.

<מרדכי פדר: אני חייב להגיד שכל ילד בא אלי לא מוכן לחלוטין, אחרי שהוא עבר את הטסט.

<מרדכי פדר: אני חשבתי שאני הולך להיות דחליל בליווי, שאני יושב שם ולא עושה כלום ומסתכל על הילד איך שהוא נוהג.

<מרדכי פדר: אני התפקחתי ברגע שהילד לא ראה את הרכב שבא בכיכר ואני רצתי אליו עם אנד ברקס.

<מרדכי פדר: ובסוף ירדתי מכל הסיפור הזה, כשנסעתי עם בתי לגוש עציון, בירושלים, ורכב בא מולנו, עקף ממש בנתיב שלנו, ואם לא הייתי מסיט את ההגה ולוקח אותנו לשוליים, אנחנו לא היינו פה.

<מרדכי פדר: בפעם הרביעית היא כבר ידעה מה לעשות, ואז היא שאלה אותי – אבא, למה כולם עושים את זה רק כשאני נוהגת?

<מרדכי פדר: אנחנו ראינו לעומת זאת, שמי שלומד על אוטומט ב-28 שעות, יש לו יכולת לקרוא את הכביש שאין למי שלומד על ידני ב-40 שעות, או אפילו 50 שעות.

<מרדכי פדר: הילדים של היום הם ילדים של פלייסטיישן, גז וברקס.

<מרדכי פדר: הם צריכים ללמוד איך לנהוג וב-20 שעות כן אפשר, אם יש מורה טוב, להעביר את הבסיס של מה שצריכים להסתכל על הכביש ואיך לעשות את זה.

<מרדכי פדר: לגבי ליווי - יש שלוש-ארבע דרכים חוקיות לעקוף את כל הליווי, שלא נדבר על אלה שלא עושים את זה בכלל, רק מקבלים חתימה.

<מרדכי פדר: אם אדוני מרשה, שיר מהיר.

איתן כבל: כמה מילים?

<מרדכי פדר: 35.

<מרדכי פדר: ניסיתי לעשות מהר את כל מה שרציתי.

איתן כבל: בבקשה.

<מרדכי פדר: ההבדל בין לקרוא או לקרוע את הכביש, זה לימוד נכון וניסיון.

<מרדכי פדר: במדינתנו, עסק ביש.

<מרדכי פדר: לומדים להזיז את הרכב ולעבור את הטסט ואז שמים גז, כי – I am the best.

<מרדכי פדר: ניסיון אי אפשר ללמד, זה רק רוכשים, אבל ערך עליון כן אפשר להטמיע – נוהגים רק כשבטוחים.

<מרדכי פדר: אז לשפר את ההוראה, הלמידה והאווירה, כדי ליצור נהיגה בה מתמודדים מתוך ידיעה.

<מרדכי פדר: תודה רבה.

איתן כבל: תודה יקירי.

איתן כבל: בבקשה, משרד החינוך, כי דובר בו נכבדות, אז אני רוצה לשמוע.

איתן כבל: בבקשה, שם ותפקיד.

<אריאל לוי: אריאל, סמנכ"ל בכיר, מנהל מינהל פדגוגי במשרד החינוך, ממונה על אגף זהירות בדרכים.

<אריאל לוי: בשונה מגברת קשת, אני רוצה לטעון שהחינוך התעבורתי הוא חשוב, אבל הדברים מתחילים בגיל הרבה יותר צעיר.

<אריאל לוי: הפעילויות שאנחנו עושים עם ילדים, גם לגבי הולכי רגל והתמצאות במרחב השכונתי, מתחילות מכיתה א'.

<אריאל לוי: יש שעות לימוד גם בכיתות א' וב', יש לנו גם פעילויות בתוך מערכת שעות הלימודים, בכיתות ה' ו-ו'.

<אריאל לוי: וכולנו מכירים גם את המותג של משמרות זה"ב, נשק וסע ופעילויות שונות, שאגב כולן מתואמות גם עם הרשות וגם עם משרד התחבורה בשיתוף פעולה מלא, כולל עם המשטרה.

<אריאל לוי: זה נכון, ואגב, לא אתן פה מספרים רק מפאת קוצר הזמן, יושב הראש.

<אריאל לוי: יש פה כיתות א' וכיתות ב' המכוסות ב-100% מבחינת הפעילויות.

<אריאל לוי: אין ספק ששאלת החינוך התעבורתי בחטיבה העליונה, היא - - -

איתן כבל: דרך אגב, אני לא רוצה לגלות לך מה המימיקה של חלק מהאנשים פה, על מה שאתה אמרת.

<אריאל לוי: אוקיי.

<אריאל לוי: אתה רוצה - - -

איתן כבל: עזוב, אני לא פותח.

איתן כבל: אני לא רוצה לגלות גם מי הם.

<אריאל לוי: אין בעיה.

<אריאל לוי: אז כולם פריז, אל תעשו שום דבר.

איתן כבל: אגב, מימיקה זו גם אמירה, רק בשקט.

<אריאל לוי: בסדר גמור.

<אריאל לוי: חינוך תעבורתי מתרחש ב-3,200 כיתות, שזה כ-80%.

<נילי קשת: פחות מ-2,000.

איתן כבל: גברתי.

<נילי קשת: ביקשתי לדבר אחריהם, אני יודעת למה.

איתן כבל: גברתי, תכתבי אחר כך את מה שאת חושבת.

איתן כבל: נתתי לך את הזכות, ובכיתה שלך לא היית מרשה להתפרץ.

<נילי קשת: בכנסת נותנים לי דוגמא יותר טובה.

איתן כבל: גברתי, אנחנו עובדים קשה בשביל להתפרץ.

<נילי קשת: אדם המודל לחיקוי שלנו.

איתן כבל: טוב גברתי, אוקיי, תודה.

איתן כבל: אגב, את באת לחנך אותי עכשיו?

איתן כבל: בבקשה.

<נילי קשת: קצת.

<נילי קשת: אפשרי שאתה - - -

איתן כבל: די גברתי, די.

<אריאל לוי: אני בטוח שבכיתתה היא גם לא מדברת על שקרים ובושות, אבל נשים את זה - - -

איתן כבל: די, לא, לא, אני לא מקבל את זה.

איתן כבל: סליחה.

איתן כבל: לא מקבל את זה.

איתן כבל: סליחה.

איתן כבל: אדוני, אני לא מכיר ואינני מקבל זאת.

<אריאל לוי: מה לא קיבלת?

איתן כבל: את מה שאתה אומר לדבר על שקרים ו - - -

<נילי קשת: תגישו תביעת דיבה.

איתן כבל: סליחה, גברתי.

איתן כבל: אינני מכיר את מערכת היחסים ביניכם ובשלב הזה זה גם לא מענייני.

איתן כבל: אני לא מקבל, ובחדר שלי לא מדברים בשפה שכזו.

איתן כבל: אתה במעמדך, אתה בא סמנכ"ל במשרד החינוך.

איתן כבל: ואתם מבקשים ממני אחר כך.

איתן כבל: למדתי אצלכם.

<אריאל לוי: כבוד יושב הראש - - -

<גבי בן הרוש: אולי תתחיל את הדיון עכשיו?

<גבי בן הרוש: עכשיו מעניין.

<אריאל לוי: כבוד יושב הראש, התייחסתי לאמירה - - -

איתן כבל: אני לא מכיר, אני לא יודע.

איתן כבל: זה לא לעניין.

<אריאל לוי: תן לי רק לסיים משפט.

<אריאל לוי: התייחסתי לאמירתה בתחילת דבריה, זה הכל, לגבי שקרים וכו'.

<אריאל לוי: עכשיו אני רוצה לדבר על חינוך תעבורתי.

איתן כבל: בבקשה.

<אריאל לוי: משנת 2008, ובזה בהחלט יש הרעה, משנת 2008 מתקציבים מאד מאד גדולים שקשורים לחינוך בתיכון, אנחנו בעצם מ-39 מיליון שקלים ירדנו ל-18 מיליון שקלים שמושקעים בחינוך התעבורתי.

<אריאל לוי: היינו שמחים להחזיר עטרה ליושנה בעניין הזה.

<לאה ורון: זה הכל תקציבים מהרשות לבטיחות בדרכים?

<אריאל לוי: נכון, נכון.

<אריאל לוי: והדבר השני, אני רוצה לציין שבהחלט צריך לתת מקום של כבוד למקצוע הזה והוא נמצא היום כתנאי לתעודת בגרות, אם נצליח ללמד את כל התלמידים.

<אריאל לוי: התקציבים לא מאפשרים לנו ללמד את כל התלמידים.

<נילי קשת: זה שקר.

איתן כבל: די גברתי.

איתן כבל: צאי החוצה בבקשה.

<נילי קשת: אני אצא.

<נילי קשת: אני אשמח לצאת.

איתן כבל: תודה לך.

<נילי קשת: אני לא יכולה לשמוע יותר.

<נילי קשת: נהרגים בדרכים - - -

<נילי קשת: תודה לך גברתי, החוצה.

<מקס אבירם: אדוני, אם אפשר שהוא יתייחס לשנה הבאה, שנת הלימודים הקרובה.

איתן כבל: כן, אני אשמח.

<אריאל לוי: אני אשמח.

<אריאל לוי: אגב, אני מזכיר שהחינוך התעבורתי זה רק חלק מכל מה שאנחנו עושים במערכת החינוך.

<אריאל לוי: אגב לא הכל מושלם.

<אריאל לוי: אני מסכים איתך.

<קריאה: זה לא עובד.

<אריאל לוי: אני לא יודע מה לא עובד.

<אריאל לוי: אני יודע דבר אחד, שאני חושב שאפשר לעשות חיבור בין התיאוריה, בין קבלת התיאוריה לבין הלימודים בחינוך התעבורתי.

<אריאל לוי: אנחנו מוכנים להרים את הכפפה הזאת.

<אריאל לוי: אנחנו לא מספיק מומחים בכל ההיבטים.

<אריאל לוי: רגע, אני מציין גם את החולשות ואנחנו מוכנים ללמוד את הדבר הזה.

<אריאל לוי: דבר שני, לגבי שנה הבאה.

<אריאל לוי: כל שנה מחדש אנחנו, ופה גברת קשת צודקת, תלויים כל שנה מחדש בתקציב כבר זמן רב.

איתן כבל: בכמה משרד החינוך משתתף?

<אריאל לוי: משרד החינוך משתתף בתוך כל התכנית בקרוב ל-100 מיליון שקלים.

איתן כבל: 100 מיליון שקלים לחינוך תעבורתי?

<אריאל לוי: לא, על כל הרצף הגילאי.

<מרדכי בהירי דואני: אני לא מבין דבר אחד.

<מרדכי בהירי דואני: משרד החינוך שם 100 מיליון שקלים ועל 13 מיליון השקלים של הרשות הכל נופל?

<מרדכי בהירי דואני: אולי במתמטיקה נשתתף.

<מרדכי בהירי דואני: אחרי זה גם בתנ"ך.

<אריאל לוי: כבוד יושב הראש, 100 מיליון שקלים על כל התכניות מכל הרצף, כולל א', ב', ה', ו' וכו'.

<אריאל לוי: אין ספק שהתקציבים בחטיבה העליונה באופן מסורתי, התחילו מסכומים הרבה יותר גבוהים.

<אריאל לוי: אגב, אנחנו בהתדיינות טובה.

<אריאל לוי: אני חושב שהכיוונים הם נכונים, אבל בסוף, אין ספק שיש פה משאב שהוא נזיל.

איתן כבל: אוקיי, תודה.

איתן כבל: כן, אדוני, משפט.

<יוסי זיסקינד: יוסי זיסקינד, מנהל בטיחות והדרכה בחברת קווים.

<יוסי זיסקינד: אני עוסק כבר שנים, כ-40 שנה החל ממורה נהיגה ונהג רכב ציבורי וכל מה שקשור בזה, ובוחן נהיגה ובוחן רישוי והכל.

<יוסי זיסקינד: דיברו פה, ובסופו של דבר אנחנו מתמקדים בתהליך לימוד הנהיגה לכל אחד מסוגי כלי הרכב שנאמרו, והכל מתחיל משם בעצם, שם שורש הבעיה.

<יוסי זיסקינד: נבנו תכניות נהדרות.

<יוסי זיסקינד: היישום לוקה בחסר.

<יוסי זיסקינד: אני לא מחפש את האשמים פה בקטע הזה.

<יוסי זיסקינד: זה לא המקום להצביע ולחפש אותם, אבל יש פה את העניין למשל, אחד הדברים שאני נתקל היום, כשאני מקבל לחברה שלנו נהגים חדשים בעלי רישיון, נהגי אוטובוס חדשים שעברו, אנחנו צריכים לעבוד עליהם.

<יוסי זיסקינד: אנחנו לא מעלים אולם לעבודה בקו.

<יוסי זיסקינד: אני גם אגב פנסיונר של דן והייתי מנהל בית ספר נהיגה הרבה שנים והכל.

<יוסי זיסקינד: מכיר לפנים ולפני את כל הסיפור הזה.

<יוסי זיסקינד: אלא שאני צריך לתקן דברים מהותיים בבסיס, ואז אני הולך אחורה ואני שומע, אני גם מרצה במכללות גם לנהגי רכב ציבורי וגם למורי נהיגה, כל מיני בתחום הזה.

איתן כבל: אני מבקש מאדוני ממש בקצרה.

<יוסי זיסקינד: בסדר, אוקיי.

<יוסי זיסקינד: אני כל כך, הדברים פה זה משגע אותי.

<יוסי זיסקינד: אבל אז אני שומע פתאום שלמשל מורה נהיגה שמקבל תוספת סוג להוראת נהיגה, דהיינו, אם הוא היה מורה נהיגה למשא קל, עכשיו הוא מקבל משא כבד, זה לא אוטובוס.

<יוסי זיסקינד: ובעיקר אני מדבר על תחום האוטובוסים ואותו מורה נהיגה למתודיקה, לתורת ההוראה שמלמדת את האנשים, וזה לא הכללה, יש יוצאים מן הכלל, כי יש גם אחרים, אבל שמעתי וזה צמרר אותי.

<יוסי זיסקינד: אין לו אפילו רישיון נהיגה לאוטובוס.

איתן כבל: זה מה שאמר גבי.

<יוסי זיסקינד: לא, גבי אמר דברים אחרים.

<יוסי זיסקינד: אני אומר - - -

איתן כבל: לא, מעניין לעניין באותו עניין.

<יוסי זיסקינד: ואז באים אלי נהגים ואני אומר חברה, מה אתם עושים, והם אומרים ככה לימדו אותי.

<יוסי זיסקינד: טוב, מי לימד?

<יוסי זיסקינד: מורה הנהיגה.

<יוסי זיסקינד: אבל מורה נהיגה גם לא יודע מה לעשות.

<יוסי זיסקינד: אנחנו פה בקשר לה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אבי, משפט.

<אבי גולן: משפט.

<אבי גולן: מעלים פה את לימוד הנהיגה על המוקד בשני דברים.

<אבי גולן: אלף אני רוצה להזכיר פה בוועדה, שכל הזמן באים מהצד השני ואומרים רגע, 50 שיעורים זה המון כסף, 50 שיעורים זה הרבה כסף.

<אבי גולן: 28 כולם מתפלאים.

<אבי גולן: אז זה ביצה ותרנגולת.

<אבי גולן: אנחנו לא יכולים לעמוד ככה מול התלמידים מצד אחד להיות מותקפים.

<אבי גולן: מורי הנהיגה הם מאד מקצועיים, רק לא נותנים להם ללמד ואת הכלים ואת הזמן.

<אבי גולן: זה דבר אחד.

<אבי גולן: לגבי הקטע התיאורטי, אני שמח שלחברי פה בשולחן פתאום נפל האסימון.

<אבי גולן: יגידו אנחנו לפני כמה שנים הובלנו תכנית, עבדנו עליה שנים - - -

איתן כבל: עזוב את הובלתם.

איתן כבל: הבהרת.

איתן כבל: הערתם.

איתן כבל: שלוש.

<אבי גולן: של מרכז לימוד נהיגה עם חומר תיאורטי.

<אבי גולן: והחומר התיאורטי זה המרכיב המרכזי להכשרת התלמידים.

איתן כבל: תודה אבי.

איתן כבל: בבקשה, אדוני הסמנכ"ל, על מה שאתה יכול, כי אני רוצה לסכם.

<אבנר פלור: כן, כן.

<אבנר פלור: קודם כל לגבי הנושא מבחינת כמות השיעורים והתהליכים והכל.

<אבנר פלור: אז אנחנו כמו שאמרתי וכמו שאני תמיד אומר וזה נכון מבחינה ספציפית לגבי הוראת הנהיגה, זה מתבסס על תקינה בינלאומית, דירקטיבה אירופאית.

<אבנר פלור: יחד עם זאת אנחנו יודעים שישנן בעיות וקיימות בעיות בנושא הזה, ואנחנו מציעים רפורמה גדולה בנושא מבחני הנהיגה והוראת הנהיגה.

<אבנר פלור: הנושא השני, לגבי הנושא של חונך לנהג רכב כבד ואוטובוסים.

<אבנר פלור: לפני מספר חודשים אנחנו התנענו תהליך.

<אבנר פלור: משרד התחבורה התניע תהליך של תיקון הפקודה, תיקון פקודה 118 בנוגע לחונך לרכב כבד ואוטובוסים, וכן השתלמות לנהגים פר חמש שנים.

<אבנר פלור: כל חמש שנים נהגי רכב כבד וציבורי יחויבו בהשתלמויות.

<אבנר פלור: התהליך של הפקודה עבר כבר את השימוע הציבורי וזה אמור להגיע לוועדת הכלכלה במושב הקיץ הקרוב.

<אבנר פלור: זה נושא שני.

<אבנר פלור: הנושא השלישי, הנושא של עדכון תכנית הלימודים.

<אבנר פלור: תכנית הלימודים עודכנה בשיתוף המשטרה, מועצת המובילים וגורמים נוספים כמו משרד הכלכלה, ששם הכנסנו והטמענו בתכנית הלימודים, גם של רכב כבד וגם של אוטובוסים, יותר לימודים מעשיים ופחות לימודים תיאורטיים.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: סימולאטורים.

איתן כבל: יש או אין?

<שי סופר: מילה.

<שי סופר: סימולאטורים, דמיינים בעברית.

<שי סופר: המדיניות שלנו היא מה שנקרא אבידנס בייס פוליסי, מבוססת על מחקר.

<שי סופר: היו שני מחקרים שביצעה הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, אחד של פרופסור נאווה רצון ופרופסור יוסי ריבק בנושא נהגים מקצועיים.

<שי סופר: לא נמצא ניסיון טוב עם דמיינים, לא נמצא שהם תורמים - - -

איתן כבל: מטוס אפשר - - -

<שי סופר: נכון, לתחום התעופה הם מצוינים, לתחום זה לא נמצא.

<שי סופר: עוד מחקר של ד"ר טובה רוזנבלום, נהגים צעירים, גם הממצאים.

<שי סופר: דרך אגב, אנחנו מאד רצינו שזה יעבוד.

<שי סופר: לא נמצא שזה תורם.

איתן כבל: כנראה עוד לא נמצא הדמיין שיודע לעשות את העבודה, אבל לא צריך לוותר בעניין.

<שי סופר: יכול להיות.

<שי סופר: מה שכן - - -

איתן כבל: חברים, די, ברשותכם, בבקשה.

<זאב שפיר: כבוד יושב הראש, אני זומנתי ויש לי עוד שתי הערות.

איתן כבל: הרגתם אותי.

איתן כבל: שם ותפקיד.

<זאב שפיר: זאב שפיר.

<זאב שפיר: מנחה של נהיגה מונעת.

<זאב שפיר: שתי הערות, מכיוון שאני לא רוצה להרחיב.

<זאב שפיר: אחת, אנחנו מציעים בחינוך התעבורתי, כל מי שעוסק בחינוך תעבורתי, שיקבל ויוכשר ותהיה לו תעודת הוראה של חינוך תעבורתי, כבוד יושב הראש.

<זאב שפיר: הערה שנייה ואחרונה, אנחנו מציעים דבר שגם בעבר אמרו.

<זאב שפיר: כל נהג בישראל, אחת לשבע שנים, מה שנקרא שנת שמיטה, ייצא להכשרת רענון.

<זאב שפיר: כל הנהגים בישראל, אחת לשבע שנים, מחויבים ברענון אחת לשבע שנים.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: רעיון לא רע.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: גידי פרדר, בבקשה.

<גידי פרדר: באמת בקצרה, אבל יותר ממשפט אחד.

<גידי פרדר: אני מייצג את העולם הדו גלגלי, את ההשכלה המשלימה שהיא מעבר לרישיון נהיגה.

<גידי פרדר: אני לא אחזור על דבריו של עמית, אבל אני הייתי בחברה שבעצם ביצעה את אותה הכשרה למורים לנהיגה, ואחד הדברים שלא נוגעים בו, למרות כל הדיבורים היפים על תכניות הדרכה ותכניות לימוד, לא נוגעים בכלל בתשתיות הקיימות ללימוד הנהיגה, לנהיגה מתקדמת ולנהיגה בכלל, במיוחד גם ברכב כבד.

<גידי פרדר: באותה הכשרה שאני ביצעתי לכל מורי הנהיגה בישראל, עלתה הטענה העיקרית והראשית של מורי הנהיגה על תשתיות, אפשר להגיד עלובות, שבמקרים מסוימים הן ממש עלבון לאינטליגנציה ולמקצוע, שבהן עובדים גם הבוחנים וגם המורים עצמם.

<גידי פרדר: זה משליך בהחלט בהרבה מעבר לזה גם על הרכב הכבד, הם נכנסים לזה.

איתן כבל: תודה גידי.

איתן כבל: ברשותכם, אני רוצה לחלק את זה בקצרה לשני חלקים.

<לאה ורון: רגע, אחרון הדוברים זה ספי דיין מאיגוד קציני הבטיחות.

<ספי דיין: הנושא הוא מאד מאד חשוב, שבשתי דקות אני לא אספיק.

איתן כבל: אוקיי, אני אתן לאדוני.

איתן כבל: אפילו בסיכום אני ארצה לשמוע אותו.

איתן כבל: הוא גם דיבר איתי ואני לא שמתי לב, אז אני מתנצל אדוני ואני אתן לאדוני לדבר.

איתן כבל: ברשותכם, אני רוצה לסכם את הדברים.

איתן כבל: אתם יודעים מה?

איתן כבל: זה הדיון הכי חשוב.

איתן כבל: בסוף בסוף בסוף, כשמדברים על הגורם האנושי, בסוף כל זה מתכנס לתוך התהליך של הדיון הזה.

איתן כבל: תראו, אני אומר לכם, זה נושא שאני הולך לאחוז את השור בקרניו.

איתן כבל: בכל הכבוד אני אומר למשרד התחבורה ולמשרד החינוך, וכולם צודקים.

איתן כבל: אנשי מקצוע.

איתן כבל: לא אני.

איתן כבל: אני לא מתיימר כהוא זה להבין, ואני גם בעבודתי לא מתחרה במקצועיות של האנשים בנושאים השונים.

איתן כבל: אבל כשאתה מתכלל את סך כל הדברים שנאמרו פה, חברים יקרים, המצב חמור עד גרוע מאד, בכל הנוגע, כשאני אומר לעצמי, מהחינוך האמיתי לתעבורה, להבין את הכביש, להבין את הדרך.

איתן כבל: גם אני, כאיש כבר מבוגר ומיומן בנהיגה, ואני רואה חברים שלי.

איתן כבל: חברים, כביש היום זה פשוט עולם אחר.

איתן כבל: כשאתה מסתכל פה פנימה אל תוך עולם המשאיות, הרכב הכבד, אל עולם הרכבים הציבוריים, חברים יקרים יש פה כשל גדול מאד.

איתן כבל: אני אומר את זה כאן באמת מן הצד.

איתן כבל: אני לא באתי אבנר, כדי לומר, אתה יודע, ממש לא.

איתן כבל: עכשיו זה לגמרי בידינו.

איתן כבל: זה לגמרי בידינו.

איתן כבל: הרי כמעט נקודה שעלתה כאן שלא עוסקים בה.

איתן כבל: הילדות שלי לומדות בבית הספר, לומדות, אבל זה צריך להיות משהו שהוא לא כמו שיעור ספורט לעצלנים.

איתן כבל: זה לא יכול כמו, אתם זוכרים – קח כדור, לכו, צאו החוצה תשחקו.

איתן כבל: זה שיעור ספורט, אתה מקבל 100.

איתן כבל: אתם זוכרים את זה שהמורה היה עומד באמצע, בועט את הכדור והולך?

<קריאה: איפה למדת?

איתן כבל: ואתה לא סופר שנה, מקבל 100.

איתן כבל: חברים יקרים, ההבדל הגדול שם, שמקסימום שברת רגל.

איתן כבל: פה זה החיים שלנו.

איתן כבל: זה לא צחוק.

איתן כבל: וככל שנדע להטמיע ואני אומר לכם, אני עוד לא יודע איך אני עושה את זה, לאה.

איתן כבל: אני אומר את זה לחברי ואני אומר את זה גם לכולכם פה.

איתן כבל: יש לי בראש איך זה צריך להתחיל.

איתן כבל: סיפור דרך.

איתן כבל: זה עוד לפני האמירה הנכונה שלך, ולא סתם שאלתי אותך את השאלה הזו.

איתן כבל: כל שלב מהשלבים שהוזכרו פה, חייב לעבור רביזיה אמיתית, משמעותית.

איתן כבל: לא יעזור.

איתן כבל: זה פשוט, באמת, לפעמים אני כמאזין מהצד, אני התאפקתי מלהיות עוקצני בגלל הנושא.

איתן כבל: התאפקתי והאמת שלא קשה לי להיות.

איתן כבל: כשאני שמעתי חלק מכם מדבר, בכל הכבוד לכם, ותהיה פה טלטלה.

איתן כבל: אני אומר לכם, אני אזעק את זה בזעקה גדולה.

איתן כבל: אף אחד פה לא יתחבא מאחורי סיפורים.

איתן כבל: המורים, הבוחנים, הזה.

איתן כבל: כל אחד שתו לי אכלו לי.

איתן כבל: מה זה, יציאה לפני מסע?

איתן כבל: זה חיים של כל אחד ואחד מאיתנו.

איתן כבל: אני רוצה לסכם בעוד נקודה אחת.

איתן כבל: העניין שדיברנו עליו ודיברת, אני לא לחינם ואני כל הזמן מזכיר את מה שביקשתי מהמפקד ומהרשות, באמת לראות, מבלי חס וחלילה, אני לא רוצה ואני גם לא אוהב לעשות השוואות או להגיד אחד נהרג, זה חשוב או לא חשוב או יותר חשוב.

איתן כבל: בדיוק מהמקום הזה.

איתן כבל: האמת היא לא רק מהמקום שהשמיכה צרה, אלא גם מה נכון.

איתן כבל: זאת אומרת המשפט שאתה הצגת אותו הוא גאוני ממש.

איתן כבל: אני אומר את זה במובן הכי נכון.

איתן כבל: כמו בכל דבר, אתה קודם כל מתחיל מהמקום שיש עליו את המשקולת הגדולה ביותר.

איתן כבל: אתה לא רודף עם מטף אחרי כל גפרור שנפל לכביש.

איתן כבל: לא סתם אמרתי, כביש 31 הוא בעיה.

איתן כבל: הפרופסור הציג לנו בדיון הקודם את העובדה שבחלק מהיישובים הערבים, ב-14 יישובים הורדת ב-30% את התאונות.

איתן כבל: נגענו ברכב דו גלגלי.

איתן כבל: זאת אומרת אם אני מנסה ברגע אחד לשרטט, ירון, את הליבה, יש לנו שלוש-ארבע נקודות ועזבו חינוך בצד.

איתן כבל: אלא ממש, אתה יודע לבוא ולשים ולומר חברים יקרים, הנה, פה צריכה להיות ההתמקדות.

<אבי גולן: זה חוק 8020.

איתן כבל: אני אומר, פה צריכה להיות ההתמקדות.

איתן כבל: וכן, ואז גם יותר קל לי, גם כמחוקק, גם כמפקח, לבוא ולהגיד חברים יקרים, סליחה.

איתן כבל: אבל מה?

איתן כבל: במחילה מכבודה של המשטרה ומכל הגורמים האחרים, דו"חות זה לא הכנסה.

איתן כבל: דו"חות יש להם תפקיד אחר לגמרי.

איתן כבל: אני כל פעם מתעצבן כשאני רואה, יסלח לי כבודו, זה לא ממקום עכשיו שאני רוצה לקנטר, אלא ממקום אחר.

איתן כבל: אתם מכירים את הניידת שעומדת והוא מתחיל - - -

<קריאה: ביציאה מתע"ש.

איתן כבל: לא, זה לא תע"ש.

איתן כבל: לא משנה.

איתן כבל: אני אומר, ברוך השם אני גר פה כבר כך וכך, בחיים לא היה פה כלום.

איתן כבל: אני אומר את זה ממקום - - -

<מרדכי בהירי דואני: אז יש את הפרויקט החדש של הרשות, שומרי הדרך, שנחשוף אותו בשבוע הבא, אני מקווה.

<מרדכי בהירי דואני: סליחה שאני קוטע.

איתן כבל: אדוני המנכ"ל, אנחנו עכשיו לא בעמדה של לרשום את הפרסים בסוף הדרך.

איתן כבל: אני אשמח, יש לך בשבוע הבא ולאדוני ב-21 בחודש, כל אחד מכם.

איתן כבל: היתרון שלכם בדיון - - -

<לאה ורון: זה לא באותה ישיבה, אדוני.

איתן כבל: בוודאי, זה שני דיונים שונים.

איתן כבל: זה דיון אחד ואחר כך דיון שני.

איתן כבל: מה שאני מנסה לומר, אתם כבר צריכים ללמוד.

איתן כבל: אני רואה בהצגה של שניכם את השיא של כל התהליך, כמובן עם הגעת השר כץ.

איתן כבל: מה שאני מנסה לומר לכם, תעשו לי טובה, אני רוצה אתכם חדים כתער.

איתן כבל: אני לא רוצה סיפורים, אני לא רוצה כדרורים, אני לא רוצה מדור פרסומי שייכתב עליו בצד למעלה מדור פרסומי ואנחנו ואנחנו ואנחנו.

איתן כבל: כל מה שצריך פה זה לשים את התמונה באור חד, בהיר.

איתן כבל: אתם חייבים לנצל את המעמד, לנצל את המקום כדי שאנחנו נוכל להילחם עבור העניינים האלה.

איתן כבל: אני לא דו"ח מבקר המדינה.

איתן כבל: אני לא בא להוציא דו"ח של מה היה, מי זה, וההוא זה וכבר כתבתי וכבר אמרתי.

איתן כבל: אנחנו צריכים לצאת מפה כדי לדעת על מה אנחנו מסתערים.

איתן כבל: מה הן הנקודות שמתחייב מאיתנו, אדוני יושב הראש לעתיד, לא משנה, הוא עוד משחק אותה.

איתן כבל: מה שאני אומר לאדוני, אני צריך שתהיה נגיעה חדה, גם מצדכם.

איתן כבל: תראו, אמרתי את זה גם לשר, אנחנו רוצים שהרשות תהיה חזקה.

איתן כבל: ח ז ק ה.

איתן כבל: מישהו בתוך התהליך הזה צריך להיות, למען השם, סוף סוף חזק.

איתן כבל: זה אחד.

איתן כבל: ואנחנו צריכים משטרה חזקה, שמקבלת את התקציבים והיא ממוקדת והיא יודעת בדיוק על איזה עניינים היא הולכת.

איתן כבל: ולא כל מיני כאלה נקודות מעצבנות.

איתן כבל: וכבר היו דברים מעולם.

איתן כבל: התאונות ירדו, ברונו.

איתן כבל: זה לא גזירת שמיים.

איתן כבל: ואני אצטרך את העזרה של כל אחד ואחת מכם סביב השולחן הזה.

איתן כבל: אלה שיושבים פה, אלה שלא נמצאים פה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: הישיבה נעולה.