ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 83, 2015-11-03 18:00

אלי אלאלוף: ברשותכם, אנחנו פותחים את הישיבה.

אלי אלאלוף: קודם כל, בראוו לנוכחים ולשורדים.

אלי אלאלוף: אני באמת רוצה להודות לכם על המשך הנוכחות המרשימה שלכם כאן.

אלי אלאלוף: מחר אנחנו מתחילים בהצבעות על הסעיפים עליהם עברנו היום ועל אלה שנעבור בהמשך הערב ואני מקווה שבשעה 3:00 אחה"צ נסיים את ההצבעות ונחזור לדיון על הווטרינרים.

אלי אלאלוף: ביום חמישי יהיו דיונים והצבעות על הפרק הווטרינרי.

אלי אלאלוף: ביום חמישי נסיים את הדיונים.

אלי אלאלוף: עוד לא קיבלנו אישור לגבי יום ראשון.

אלי אלאלוף: נוכל לפצל את החוק ולפי התחייבות אישית שלי ושל המערכת נמשיך לעבוד על חוק המזון ללא הפסקה עד שהוא ייגמר.

<רוית ארבל: יש פתרון לעניין הטמפרטורה שנשאר פתוח?

<ענת מימון: עוד מעט נחזור לזה.

<ליעד גיל-הר: אדוני, לא הבנו מה נאמר על פיצול.

אלי אלאלוף: אין החלטה.

אלי אלאלוף: אם לא נסיים את כל החוק, הפתרון הוא פיצול.

<נעה בן שבת: זאת אפשרות.

<נעה בן שבת: כרגע זה לא הכיוון.

<ליעד גיל-הר: אבל בכוונתנו לסיים.

<ליעד גיל-הר: אם נשארנו עד השעה הזאת, בואו נסיים.

<זמר בלונדהיים: אם הכוונה הייתה אחרת, לא היינו כאן.

<נעה בן שבת: אדוני, הגענו לסעיף 202.

<נעה בן שבת: יש כמה דברים שעברנו ובכל זאת השארנו פתוחים.

<נעה בן שבת: אני מבינה שבחלק מהם הייתה התקדמות בזמן ההפסקה.

<נעה בן שבת: רציתי לבקש שנחזור אליהם.

<נעה בן שבת: בנוסף לכך, יש לי הערות לניסוח.

<זמר בלונדהיים: אולי נסיים את סעיף 202 בו היינו באמצע.

<זמר בלונדהיים: תתקן אותי התעשייה, אבל מבחינת התעשייה אין להם התנגדות לדרישה לגיבוי אם אנחנו מורידים את אמצעי ההגנה הסבירים בהינתן שגיבוי הוא ממילא בפני עצמו אמצעי הגנה.

<זמר בלונדהיים: הרי זה חלק מהמשמעות שלו.

<זמר בלונדהיים: מבחינתי אני חושב שזה בסדר וגם מבחינת שירות המזון, כך שאם זה מקובל, אפשר להמשיך הלאה.

<נעה בן שבת: אנחנו נוסיף כאן סעיף קטן (ב).

<זמר בלונדהיים: לא.

<זמר בלונדהיים: באותו סעיף, ובלבד שהשמירה תיעשה באופן אמין, ברור וקריא ומגובה, משהו כזה, ולשר תהיה סמכות לקבוע הוראות לעניין גיבוי, אם צריך.

<זמר בלונדהיים: אם צריך, הוא יקבע הוראות מפורשות.

<זמר בלונדהיים: אז אפשר להוריד את מה שכתוב בסוגריים ולהשאיר את הסעיף.

<נעה בן שבת: מגובה באופן סביר.

<זמר בלונדהיים: כן.

<זמר בלונדהיים: מגובה באופן עתי או משהו כזה.

<זמר בלונדהיים: לא כל כך אכפת לי הנוסח במובן הזה.

<קריאה: במקום הסוגריים.

<זמר בלונדהיים: כן.

<זמר בלונדהיים: במקום מה שאמור בסוגריים, אמצעי הגנה סבירים, בהינתן שזה אמצעי בפני עצמו.

<זמר בלונדהיים: רוברט, היו הערות לסעיף 202א?

<זמר בלונדהיים: לא דיברנו על הסעיף הזה.

<נעה בן שבת: אם אנחנו רוצים להמשיך הלאה, בואו נמשיך הלאה לפי הסדר.

<נעה בן שבת: אנחנו חשבנו לראות אם יש דברים שעברנו והשארנו פתוחים.

<זמר בלונדהיים: אפשר אבל אלי לא כאן.

<זמר בלונדהיים: אני מציע להמשיך עד שאלי יגיע ואז נחזור לדברים הרגישים שהיו פתוחים.

<גליה שגיא: זמר, אתה יכול לחזור על השינוי שעשיתם ב-202(א)?

<זמר בלונדהיים: מוחקים את הסוגריים, באופן אמין, ברור וקריא, ומגובה באופן עתי או מגובה באופן סביר.

<נעה בן שבת: מגובה אחת לתקופה או מגובה בגיבוי סביר?

<רוברט סגל: באופן תקופתי.

<זמר בלונדהיים: אני חושב שמגובה באופן תקופתי, זה בסדר גמור.

<זמר בלונדהיים: או אחת לתקופה.

אלי אלאלוף: תנצלו.

אלי אלאלוף: אלה החלטות פה אחד.

<נעה בן שבת: קראנו את סעיף 202א?

<זמר בלונדהיים: כן.

<זמר בלונדהיים: השאלה אם היו הערות לגביו.

<נעה בן שבת: אם אין הערות לגביו, אנחנו יכולים לעבור הלאה לנושא ההשגה.

<נעה בן שבת: 203.

<נעה בן שבת: השגה על החלטה של רשות לפי סימנים ג' ו-ו', רשאי מי שההחלטה ניתנה בעניינו להגיש השגה בכתב, בהתאם להוראות אלה.

<נעה בן שבת: כאן יש את ההוראות לגבי השגה בכתב.

<נעה בן שבת: על החלטה לפי סימן ד' שאינה כאמור בפסקה (1) ואינה של מנהל שירות המזון, רשאי מי שההחלטה ניתנה בעניינו להגיש השגה בכתב לפני גורם כאמור בסעיף קטן (א)(1).

<נעה בן שבת: זה גורם שמנהל שירות המזון הסמיכו לכך ובלבד שההסמכה פורסמה באתר האינטרנט.

<נעה בן שבת: ההסמכה, כאמור, יכולה להיות סוגים שונים של מקבלי החלטות לגבי סוגים שונים של השגות.

<נעה בן שבת: לא יקבל הגורם המחליט בהשגה כאמור בפסקה (1) החלטה אלא בהתייעצות עם הממונה על הגורם מקבל ההחלטה שעליה מוגשת ההשגה.

<נעה בן שבת: זאת אומרת, צריך להתייעץ עם מי שקיבל את ההחלטה, כך שאם ההחלטה היא של המפקח בתחנת ההסגר, יתייעצו במנהל תחנת ההסגר במסגרת ההסגה.

<נעה בן שבת: על החלטה לפי סימן ד'1 שאינה של מנהל שירות המזון רשאי מי שההחלטה ניתנה בעניינו להגיש השגה בכתב לפני מנהל שירות המזון.

<נעה בן שבת: הכוונה היא להחלטה בנושא הייצוא.

<רוית ארבל: מי זה הגורם לפי סעיף (א)(1)?

<זמר בלונדהיים: מי שימונה.

<נעה בן שבת: מי שמנהל שירות המזון יסמיך אותו לעניין הזה ויפרסם.

<נעה בן שבת: (ב1) על החלטה שאינה של מנהל שירות המזון, לפי סעיפים 191, 192 או 199, רשאי מי שההחלטה ניתנה בעניינו להגיש השגה בכתב לפני גורם כאמור בסעיף קטן (א)(1).

<גליה שגיא: הרשות על פי סימן ג', מי מוגדרת הרשות?

<רוברט סגל: כתוב על פי החלטה של רשות.

<נעה בן שבת: כל החלטה של גורם מינהלי.

<נעה בן שבת: אנחנו אומרים את זה גם בערעור לבית המשפט לעניינים מינהליים שזה ערעור על החלטה של רשות.

<נעה בן שבת: זאת כל החלטה של גורם מינהלי.

<רוית ארבל: את יכולה להסביר מה הייתה המהות?

<רוית ארבל: למה שינו כאן ועשו הפרדה בין השגה בענייני ייבוא לבין השגה בענייני יצור ושיווק?

<רוית ארבל: זה בעצם מה שיקרה כאן.

<רוית ארבל: למה יש כלל שונה?

<רוית ארבל: עוד לא הבנו את מהותו אבל למה עשו את זה?

<זמר בלונדהיים: האופן בו מתנהלים התחומים האלה שונה מבחינת משרד הבריאות.

<זמר בלונדהיים: בייבוא יש הרבה יותר החלטות.

<זמר בלונדהיים: בפרק הייצור, אם נעבור עכשיו על הרשויות שבעצם מקבלות החלטות לפי דין, זה בעיקר נותן הרישיון.

<זמר בלונדהיים: אין כל כך הרבה החלטות.

<זמר בלונדהיים: אבל בפרק הייבוא אנחנו נתקלים הרבה יותר בדרגים נמוכים, המפקח, תחנת ההסגר, תחנת שחרור, הוא דוגם ויש כל מיני החלטות.

<זמר בלונדהיים: למשרד הבריאות הייתה בעיה להגיד שההשגה על כל מפקח הולכת ישר למנהל שירות המזון, קודם כל, כי מנהל שירות המזון אז לא ינהל שום דבר חוץ מהשגות, ושנית, כי זה פוגע בכל המדרג שבין לבין, המפקח בתחנת ההסגר, מנהל תחנת ההסגר, אחרי כן מנהל המחלקה לווטרינריה אם זה בשר וכולי.

<זמר בלונדהיים: כלומר, זה כאילו חותר תחת כל העיקרון הזה.

<זמר בלונדהיים: לכן שם נעשתה ההפרדה.

<זמר בלונדהיים: כשזאת הייתה החלטה של גורם בכיר כמו רשם היבואנים, זה הולך למנהל שירות המזון כמו בפרק הייצור.

<זמר בלונדהיים: כשזה יורד למטה יותר, למפקח, זה בעצם בעיקר המפקחים, כשמפקח בתחנת הסגר מחליט לא לתת תעודת שחרור או לשלוח משהו לדיגום ורוצים להשיג על זה, בסדר, תהיה השגה לפני מנהל שירות המזון או מי שהסמיכו ופשוט בהסדר פנימי אלי או מי שהסמיכו לא יקבל החלטה בלי לדבר למשל עם הבוס של המפקח בתחנת ההסגר, קרי, מנהל תחנת ההסגר כדי שהוא יהיה בתמונה ולא תהיה עקיפה מלאה של המדרג הארגוני שם.

<זמר בלונדהיים: בקיצור, המדרג בייבוא היה קצת יותר מורכב.

<זמר בלונדהיים: בייצור זה מאוד פשוט.

<זמר בלונדהיים: נותן רישיון, מנהל שירות המזון.

<זמר בלונדהיים: פחות או יותר.

<רוית ארבל: בייצור זה מנהל שירות המזון או מי שהוא הסמיכו לכך.

<רוית ארבל: לגבי רשם היבואנים, כרגע זה רק מנהל שירות המזון.

<זמר בלונדהיים: נכון.

<זמר בלונדהיים: כי ספציפית במצב הזה של החלטה של רשם היבואנים, מי שמעליו זה מנהל שירות המזון.

<זמר בלונדהיים: אין שם עוד הסמכה.

<נופר טל: אני קוראת את הסעיפים ואני לא רואה דבר אחד.

<נופר טל: איך אני יכולה להשיג על החלטה של מנהל שירות המזון?

<נעה בן שבת: סעיף 203(א)(2).

<זמר בלונדהיים: בפרק הייצור, מנהל שירות המזון מקבל את ההחלטה שהוא מקבל שם על מתן הרישיון או שלילת רישיון.

<זמר בלונדהיים: מכיוון שזה בעצם תנאי הכניסה למשחק, נגיד את זה כך, הוחלט כן לאפשר השגה.

<זמר בלונדהיים: ביתר ההחלטות באופן מודע אין אפשרות של השגה כאשר הרעיון הוא שכמו שאין השגה לצורך העניין לפני שלל רשויות ממשלתיות – על הממונה על התקציבים אין השגה אוטומטית למנכ"ל האוצר, על מנהל רשות המים אין השגה אוטומטית למנכ"ל משרד האנרגיה.

<זמר בלונדהיים: לא תמיד יש ולפעמים הממשלה אומרת שזה הגורם המקצועי העליון.

<זמר בלונדהיים: רוצים, בסדר, הולכים לבית משפט ואין מניעה לעשות זאת.

<זמר בלונדהיים: אין הסדר של השגה.

<נעה בן שבת: הוא סמכות מספיק גבוהה כדי לפנות אליו בעתירה לבית משפט לעניינים מינהליים.

<זמר בלונדהיים: חוץ מהחריג שם כי באמת זה שלא נותנים רישיון, כן או לא, לפני שהולכים לבית משפט אמרנו לאפשר צעד אחד נוסף.

<נעה בן שבת: (ג) הכרעה בהשגה לפי סעיף זה תהיה בתוך שלושים ימים מיום שהוגשה.

<נעה בן שבת: (ד) אין בהגשת השגה לפי סעיף זה כדי לעכב את ההחלטה האמורה או לגרוע מתוקפה – במקרה שאתה מערער על החלטה למשל של בדיקה, אנחנו לא גורעים מתוקפה של ההחלטה כל עוד לא החליטו בהשגה – אולם רשאי מגיש ההשגה לבקש בהשגתו את עיכוב ביצוע של ההחלטה.

<נעה בן שבת: התבקש עיכוב כאמור, תינתן החלטה בעניין העיכוב בתוך עשרה ימים.

<נופר טל: שלושים ימים זה המון המון זמן בזמן שהמזון הזה נמצא בסוג של תחנת הסגר ולמעשה יכול להיות שאחרי שלושים ימים ההכרעה כבר תהיה לא רלוונטית.

<נופר טל: אנחנו מדברים באוכל.

<זמר בלונדהיים: זה מקסימום.

<נופר טל: אנחנו יודעים שכאשר יש מקסימום, לרוב אנחנו מגיעים למקסימום לא כי חלילה אלי או מי שעובד תחת הסמכתו רוצה לעשות את זה, אבל מה לעשות, יש הרבה יבואני מזון והחוק הזה הולך לפתוח את הדלת לעוד רבים אחרים.

<נופר טל: עדיין שלושים ימים, זה פרק זמן בלתי סביר בעליל.

<זמר בלונדהיים: אלי יסביר מבחינה מקצועית ואני רק אומר שאם לא היינו עושים הסדר השגה, היה בית משפט ובית משפט לא היה תוחם את עצמו בשום צורה שהיא, בוודאי לא בשלושים ימים.

<זמר בלונדהיים: אנחנו שיפרנו את המצב.

אלי אלאלוף: למה לא לאפשר את זה בשתי פעימות?

אלי אלאלוף: אם לא ניתן ב-15 ימים, חוזרים ומבקשים להאריך עם נימוק כדי שאנשים לא ייפגעו.

אלי אלאלוף: זאת פגיעה כלכלית.

אלי אלאלוף: אם אפשר להקטין, בבקשה.

<אלי גורדון: אנחנו מבקשים להיצמד לשלושים ימים.

<אלי גורדון: לא נקבע כאן שאנחנו נמתין שלושים ימים אלא נשתדל לעמוד בלוחות הזמנים מצד אחד ומצד שני אנחנו לא רוצים לגרום למצב - - -

אלי אלאלוף: מה יקרה לסחורה שתתקלקל בתקופה הזאת?

<נופר טל: עגבניות.

אלי אלאלוף: סחורה בכלל שתתקלקל במצב כזה.

אלי אלאלוף: זה באחריות היבואן?

<אלי גורדון: מבחינתנו אם סחורה חשודה, כן.

אלי אלאלוף: ואם בסוף מתברר שהיא הייתה תקינה?

<אלי גורדון: בסעיף השגה יש אפשרות.

<אלי גורדון: קודם כל, אנחנו לא מדברים על תפיסה ולא על תחנת הסגר אלא השגה על החלטה כזאת או אחרת שהיא לאו דווקא השגה לגבי סחורה מסוימת אלא השגה על החלטה לגבי רישיון יצרן, השגה לגבי אישור ייבוא ולא על צו תפיסה או אישור יבואן או שחרור.

<נופר טל: שחרור מוצר.

<אלי גורדון: דרך אגב, אני רוצה להזכיר לכולם שסימן ד' היה מוחרג מההשגה.

<אלי גורדון: לבקשת היבואנים הוספנו את סימן ד' כדי לא להזיק ולא לקלקל את המזון.

<אלי גורדון: סימן ד', כל הסדרי היבוא, היו מוחרגים מלכתחילה.

<אלי גורדון: אמרנו רק על אישורי ייבוא.

<אלי גורדון: אלה שיש להם עוד בטרם הזמנת מוצר בחוץ לארץ, קיבל יבואן ריג'קט, לצורך הדוגמה לא קיבל אישור והוא רוצה להשיג, על זה הייתה אפשרות להשיג בפני מנהל שירות המזון.

<אלי גורדון: לבקשת היבואנים הרחבנו את ההשגה גם על כל מהלך ייבוא כאשר שם חלק מההחלטות הן החלטות נקודתיות לגבי משלוח.

<אלי גורדון: כדי להקל.

<אלי גורדון: אפשר להשאיר את זה למנגנון שהוא בלי השגה ומי שרוצה ללכת לבית משפט, ילך לבית משפט.

<זמר בלונדהיים: זה גם בשים לב להיקף ההשגות שביקשו.

<זמר בלונדהיים: הרי זה גם דבר שהם לוקחים בחשבון ולכן צריך להגיד עד שלושים ימים.

<זמר בלונדהיים: אם רוצים להוריד את הימים, יכול להיות שנצטרך לצמצם את כמות ההשגות כי בסוף שירות המזון לא יכול להיות שירות השגות אלא הוא צריך לעשות גם דברים אחרים ויש לו כוח אדם מוגבל והמשימות שלו הן משמעותיות.

<זמר בלונדהיים: זה עד שלושים ימים.

אלי אלאלוף: עד שלושים ימים זה יותר טוב.

<זמר בלונדהיים: אגב, בעיכוב ביצוע ההחלטה היא עשרה ימים.

<זמר בלונדהיים: כלומר, אם זאת החלטה שגורמת נזק קשה, יש את הפתרון.

אלי אלאלוף: אני בעד פשרות.

אלי אלאלוף: למה לא לבקש עד 15 ימים ורשות המזון מותר לה לעשות את זה עד שלושים ימים?

אלי אלאלוף: יהיה אישור בשלבים ולא אוטומטית שלושים ימים.

<נעה בן שבת: 15 ימים ועוד הארכה ב-15 ימים.

אלי אלאלוף: היום אנחנו מכירים את אלי והוא לא יאפשר זאת, ויש לי כבר הוכחות, אבל יבוא מישהו אחר ועל השירות יהיה עומס.

אלי אלאלוף: בזבוז של סחורות, זה חוזר ליוקר המחיה.

אלי אלאלוף: אין ארוחות חינם ומישהו ישלם על כך.

<שרון גוטמן: לפי מה שאני מבינה, ההחלטות היחידות שיש כאן בעיה של זמן, הן החלטות לגבי שחרור של מזון רגיש מסוים.

<נופר טל: לא רגיש מסוים.

<שרון גוטמן: שלושים ימים, יש לך בעיה עם מזון שהוא רגיל, עם קורנפלקס?

<נופר טל: לא קורנפלקס.

<נופר טל: לי למשל הייתה בעיה עם ייבוא, אני אישית עסקתי בייבוא של מים מסוימים שהגיעו עם התוויה.

<נופר טל: מזל שהיום יושבת גברת נכבדה, רות שינברג, שהיא עובדת והיא מאוד יעילה אבל מחר היא כבר לא תהיה ואם היא לא תהיה שם, אני אתמודד מול מישהו שהוא לא אותה גברת שעובדת ביעילות.

<נופר טל: נתקע לי משלוח של מים שהגיעו לאירוע סופר חשוב ומעבר לזה, הם חולקו שם כתרומה.

<נופר טל: לא משנה, לא נלאה אותך.

<נופר טל: היה לי מאוד חשוב לשחרר אותם.

<נופר טל: היה ויכוח על הסימון כי אותה חברה מחוץ לארץ שלחה איזו תווית שהיא בהתאם לאישור ה-FDA.

<נופר טל: הלכנו והדבקנו מדבקות ועשינו את הכול כנדרש ואז לא היה מי שיבוא לבדוק.

<נופר טל: שלושים ימים, מבחינתי זה גזר דין מוות.

<אלי גורדון: זאת לא השגה.

<נופר טל: הייתה שם החלטה לא לאשר לשיווק בישראל.

<אלי גורדון: ואת גם יודעת למה.

<אלי גורדון: אנחנו צריכים להבדיל במקרים.

<אלי גורדון: הייתה אי התאמה והתבקשת לעשות תיקן סימון.

<נופר טל: ולא היה מי שיבדוק.

<אלי גורדון: בסופו של דבר נתנו לך מענה.

<אלי גורדון: נכון?

<נופר טל: אחרי 65 ימים.

<נופר טל: כמה כסף עלה לי להחזיק את הסחורה הזאת?

אלי אלאלוף: יש דברים שצריכים לקצר בהם את הדיון.

אלי אלאלוף: אני ביקשתי 15 פלוס 15 ימים.

<אלי גורדון: כל עוד אין צורך בהנמקה למה בתוך 15 ימים לא הצלחתי לעמוד בלוחות זמנים, אין לי בעיה.

אלי אלאלוף: בבקשה.

אלי אלאלוף: 15 ימים פלוס 15 ימים.

<שרון גוטמן: רק בהחלטות על שחרורים.

<רוית ארבל: החלטות על התליית רישיון הן לא השגות?

<אלי גורדון: לא.

אלי אלאלוף: הכפלנו את כוח חברי הכנסת במאה אחוזים.

אלי אלאלוף: תודה, חבר הכנסת זחאלקה.

<רוני סורקיס: אדוני היושב ראש, אני חושב שהיה כדאי לשים שם איזשהו משפט לפיו יש צורך לתת את התשובה להשגה בשים לב לתוקף חיי המדף או לאורך החיים של המוצר.

<רוני סורקיס: אז בעצם אנחנו מתייחסים נקודתית אם זאת תוצרת טרייה ואז גם 15 ימים זה מעט מדי.

אלי אלאלוף: אם זה לא הולך מיד לשוק, זה הולך.

אלי אלאלוף: חבר'ה, אתם לוקחים סיכונים.

אלי אלאלוף: אין ברירה.

אלי אלאלוף: מי שמייבא, לוקח סיכון.

<אלי גורדון: הצעתי פתרון הכי טוב.

<אלי גורדון: אמרתי שלא צריך השגה בייבוא.

<אלי גורדון: מהתחלה התעקשתי ורבתי כאן.

אלי אלאלוף: מה זה לא צריך השגה?

<אלי גורדון: לא צריך השגה.

<אלי גורדון: יש תהליך מינהלי.

אלי אלאלוף: עם כל הכבוד, אני מכבד כל בית משפט.

אלי אלאלוף: או שתאפשרו לו שתי אופציות, גם זה וגם זה.

<אלי גורדון: בנוסח שנוסח מלכתחילה נתנו אפשרות לערער במכתב למנהל שירות המזון, למנהלת המחלקה לייבוא, לכל הגורמים בהיררכיה ובאינסטנציה משר הבריאות ומטה.

<אלי גורדון: לא הגבילו אותו מללכת לבית המשפט, אם הוא רוצה.

<אלי גורדון: הייתה התעקשות – לא של חמש דקות – להכניס את זה.

<נופר טל: בית משפט, אלה עניינים של דיון דחוף.

אלי אלאלוף: השאירו לך את האופציה לפנות לכל הממונים במערכת.

אלי אלאלוף: מורידים את סעיף ההשגה?

<נופר טל: לא.

<רוית ארבל: יש החלטה?

<ענת מימון: כן.

<ענת מימון: 15 ו-15 ימים.

<אלי גורדון: רק לעניין ייבוא.

<אלי גורדון: ייבוא בלבד.

<נעה בן שבת: רק מזון רגיש?

<אלי גורדון: שחרור משלוחים.

<זמר בלונדהיים: זה אור שכאשר אני נותן את סדרי העדיפויות של השגות - - -

<אלי גורדון: חברים, אני יודע שאנחנו כרגע יושבים והנייר סובל הכול אבל בסופו של דבר שירות המזון יצטרך להתמודד גם עם המשימה הזאת.

<זמר בלונדהיים: החלטות על שחרור – 15 ו-15 ימים.

<נופר טל: על כל סוגי המזון.

אלי אלאלוף: כן.

<רוית ארבל: לקח לנו זמן להבין את המנגנון שנקבע כאן וזמר הסביר לנו, אבל אחרי שקראנו בעצמנו שוב, זה לא בדיוק כך.

<רוית ארבל: מה שקורה זה שכרגע ההשגה בעניינים של נותן רישיון, בענייני יצרן, היא בפני הדרג הזוטר.

<רוית ארבל: זאת המשמעית המעשית.

<רוית ארבל: ולעומת זאת בכל נושא הייבוא יש חלוקה, השגה על רשם יבואנים היא בפני הדרג הבכיר, והחלטות אחרות יכולות להיות בפני דרגים זוטרים יותר כמו אצל היצרנים.

<רוית ארבל: כמו שהוסבר כאן קודם, השגות בענייני יצרן הן מעטות, אנחנו מבקשות שגם הן יהיו בפני הדרג הבכיר בלי האופציה של הגורם המוסמך לכך.

<רוית ארבל: הערה שנייה לעניין סעיף קטן (3).

<רוית ארבל: אלה עניינים של ייבוא אבל לא כל כך ברור לי בהיבט המינהלי – ואני אשמח לקבל את ההתייחסות של משרד המשפטים – כי השגה אמורה להיות השגה מינהלית אבל היא עדיין אמורה להיות בפני איזשהו גורם אובייקטיבי.

<רוית ארבל: העניין של התייעצות עם הגורם שממונה או מחליט, אני לא יודעת עד כמה זה עוד בכללי המינהל התקין בכל מה שקשור להשגות.

<רוית ארבל: ההשגה צריכה להיות החלטה עצמאית של המחליט בהשגה.

<זמר בלונדהיים: השגה לרוב היא בפני הגורם הממונה.

<זמר בלונדהיים: זאת בדרך כלל השגה.

<זמר בלונדהיים: לא עוקפים רמות מעל.

<זמר בלונדהיים: לכן הגורם הממונה נתפס כאובייקטיבי.

<זמר בלונדהיים: התקבלה החלטה על ידי הכפוף לו ועכשיו יש השגה.

<זמר בלונדהיים: אין בזה שום בעיה.

<רוית ארבל: לא מקבל ההחלטה.

<רוית ארבל: בסדר.

<זמר בלונדהיים: כאן אמרנו מראש שהשגה למפקח בתחנת הסגר תהיה בפני מנהל תחנת ההסגר.

<זמר בלונדהיים: רז אמר שזה לא טוב לו כי אז הוא לא משיג את המדיניות האחידה כי יש שש-שבע תחנות הסגר והוא רוצה שההשגה תהיה למעלה.

<זמר בלונדהיים: החריג כאן מההסדרים הרגילים של ההשגה, שעולים רמה אחת, שזה רשם היבואנים ומנהל שירות המזון, זאת עלייה של רמה אחת.

<זמר בלונדהיים: עשינו את זה כך תוך היוועצות עם מי שההשגה מלכתחילה הייתה יכולה להיות בפניו.

<זמר בלונדהיים: לכן בוודאי שאין כאן בעיה משפטית.

<רוית ארבל: בסדר.

<רוית ארבל: אני חוזרת להערה הראשונה שלי.

<רוית ארבל: אני אשמח להתייחסות במיוחד לאור הנושא של המדיניות האחידה וכל מה שדובר כאן על רישיונות.

<רוית ארבל: בעיקר אנחנו מדברים על השגות בענייני רישיונות.

<נעה בן שבת: את רוצה שההשגה לפי סימן ג' תהיה רק על מנהל שירות המזון ולא מי שהסמיכו לכך.

<רוית ארבל: כן.

<זמר בלונדהיים: אין סיבה.

<זמר בלונדהיים: שוב, יש לנו את המחוזות, יש שישה-שבעה מחוזות, רוצים ליצור האחדה?

<זמר בלונדהיים: יש אותה כי זה יהיה או אלי או מישהו שהוא הסמיך במטה.

<רוית ארבל: אבל זה בדיוק אותו מנגנון שהיה לגבי הייבוא.

<זמר בלונדהיים: יש אחד כי יש בן אדם אחד.

<זמר בלונדהיים: זה שונה.

<זמר בלונדהיים: יש רק רשם יבואנים אחד ולא שישה-שבעה מחוזות.

<זמר בלונדהיים: שוב, כשזה בן אדם אחד, אני אולי מרכז אצלי, אבל כאשר אלה שישה-שבעה, הכמויות וכולי, יכול להיות שאני אסמיך מישהו במטה.

<רוית ארבל: זה יהיה בפני אותו גורם בדרג השני?

<אמיר רשף: אם הוא הסמיך, הכוונה לאותו גורם, גורם ארצי.

<רוית ארבל: בענייני ייבוא, כאשר ההחלטה היא לא של מנהל שירות המזון, על החלטה של רשם היבואנים, זה בפני מנהל שירות המזון.

<רוית ארבל: על החלטה שהיא לא של רשם היבואנים אלא דרג זוטר יותר, ההחלטה היא כמו אצל היצרנים.

<זמר בלונדהיים: נכון.

<זמר בלונדהיים: מה הבעיה?

<זמר בלונדהיים: הבעיה היא רק ב-(ב)(1)?

<זמר בלונדהיים: אני ממש לא מבין את הבעיה.

<זמר בלונדהיים: אתם רוצים שיהיו שם המלים או מי שהסמיכו?

<זמר בלונדהיים: זה הסיפור?

<רוית ארבל: לא.

<רוית ארבל: אני לא מצליחה להבין.

<רוית ארבל: מי שהסמיכו לכך, זאת קבוצה גדולה מאוד של אנשים ולצורך העניין גם אותם אנשים במחוז.

<זמר בלונדהיים: אבל אין לו כוונה לעשות את זה.

<זמר בלונדהיים: הוא מצהיר כאן שזאת לא הכוונה.

<זמר בלונדהיים: זה לא משיג כלום.

<זמר בלונדהיים: רופא מחוזי - - -

<רוית ארבל: נותן הרישיון הוא בהכרח מחוזי ואז זה חייב להיות במטה?

<זמר בלונדהיים: כן.

<זמר בלונדהיים: מי שנותן את הרישיון זה הרופא המחוזי.

<אלי גורדון: אין כאן נציגים מהתעשייה שיש להם רישיון יצרן?

<אלי גורדון: מי שחותם על רישיון יצרן אלה שתי אינסטנציות.

אלי אלאלוף: הבנתם?

אלי אלאלוף: מקובל.

אלי אלאלוף: בואו נתקדם.

<נעה בן שבת: אדוני, לפני שנעבור לסעיף 135 ולפני שהשעות יהיו מאוחרות, אני רוצה לנסות לסגור כמה דברים שעלו היום ונשארו פתוחים.

<נעה בן שבת: בסעיף 33 רציתי להזכיר.

<נעה בן שבת: כי בצהרים, עת דיברנו על הנושא הזה, לא הזכרתי שאנחנו מדברים גם על הנושא של חומר שהוא מים ורצינו לבקש להוריד את המלים האלה.

אלי אלאלוף: אמרנו שהמנסחות לא מבינות את זה.

<נעה בן שבת: עמוד 21 סעיף 33.

<נעה בן שבת: הוועדה עדיין לא סיכמה את הדיון בנושא של סעיף 37, הנושא של הארכת חיי מדף.

<זמר בלונדהיים: להבנתי בהפסקה הגענו להסכמות בנושא הזה.

<זמר בלונדהיים: אנחנו נחזיר בסעיף (ב) את מה שנמחק, את ההגבלה לתאריך מומלץ.

<זמר בלונדהיים: לא משנה איך נעשה את זה מבחינת נסחות אבל הרעיון הוא שנחזיר.

<זמר בלונדהיים: כרגע בסעיף קטן (ב) מחקנו את המלים "או התאריך האחרון המומלץ לשימוש" ומחזירים אותן אבל מבטלים את ההפללה לגבי זה.

<זמר בלונדהיים: גם אם זה ירד בסוף ל-(ג), זאת המהות.

<רוית ארבל: זאת אומרת שאותו יצרן פלאפל, בדוגמה שלך זמר, הוא לא יוכל להשתמש בשמן המומלץ.

<נעה בן שבת: הוא לא יוכל במובן הזה שזה לא יהיה סטנדרט ההתנהגות הראוי שהחוק הזה מכתיב.

<זמר בלונדהיים: אנחנו מאפשרים לקבוע תקנות לעניין הזה שיגידו בדיוק האם השימוש, מתי הוא יהיה מותר ובאיזה נסיבות.

<רוית ארבל: אבל מוסיפים את התוספת עליה הוסכם הבוקר בסעיף קטן (ג): קיבל את אישור מנהל שירות המזון.

<נעה בן שבת: כן.

<זמר בלונדהיים: כן.

<זמר בלונדהיים: אחד מאלה.

<זמר בלונדהיים: או הוראת תנאים מתקיימים או האישור.

<נעה בן שבת: עוד שאלה.

<נעה בן שבת: אם ייקבעו תקנות כאלה שאוסרות, האם אנחנו נגיד שמי שפעל בניגוד לתקנות יהיה מופלל?

<זמר בלונדהיים: התקנות לא יאסרו.

<זמר בלונדהיים: התקנות יסדירו איך מותר.

<זמר בלונדהיים: התקנות בעצם יגידו שמותר להשתמש במזון המומלץ לשימוש אבל תחת הסייגים האלה והאלה.

<זמר בלונדהיים: קבענו סטנדרט של התנהלות בנושא הזה ואם הוא לא עשה, אפשר להפליל ובתקנות גם אפשר יהיה להחריג על עסקים קטנים ואפשר יהיה להגיד שכאילו בעסקים קטנים תעשו מה שאתם רוצים, אם ירצו.

<זמר בלונדהיים: בסעיף העונשין נמחק את ההוראה שמפלילה את התאריך המומלץ לשימוש ונגיד רק מומלץ לשימוש בניגוד לתקנות שנקבעו ואז רק זה יופלל.

<נעה בן שבת: אם לא ייקבעו תקנות, אין עבירה.

<זמר בלונדהיים: נכון.

<נעה בן שבת: אדוני, אם ייקבעו תקנות בנושא הזה והפעולה תהיה בניגוד לתקנות האלה, זה כן ייחשב כעבירה, השימוש אחרי המועד המומלץ לשימוש.

<נעה בן שבת: סעיף 38.

<נעה בן שבת: היה כאן סיכום מוצלח של הדברים.

<נעה בן שבת: סעיף 48(ב), חובת סימון מזון.

<נעה בן שבת: בסעיף 48(א) יש חובה לייצרן מזון לסמן את המזון.

<נעה בן שבת: ב-(ב) כתוב שנקבעה בחקיקת המזון הוראה לגבי אורך חיי מדף, אז היצרן צריך לסמן את זה.

<נעה בן שבת: אם לא נקבעה הוראה כאמור, היצרן חייב לסמן את אורך חיי המדף אלא אם כן חקיקת המזון פטרה אותו.

<נעה בן שבת: סעיף (ג) בסעיף 48 אומר שיצרן מזון יגדיר ויסמן את הטמפרטורה המוגדרת הנדרשת לשמירה על בטיחות המזון שאותו ייצר בכפוף להוראות על טמפרטורה מבוקרת לפי חקיקת המזון.

<רוית ארבל: הנוסח משתנה לפני שאנחנו מעירים או להעיר על הנוסח הזה?

<נעה בן שבת: לגבי הטמפרטורה.

<נעה בן שבת: אני מבינה שההערות שלכם אומרות למה אתם מחייבים את היצרן – נעזוב לרגע את אורך חיי המדף – לקבוע טמפרטורה מוגדרת.

<רוית ארבל: כחובה.

<נעה בן שבת: כחובה.

<נעה בן שבת: צריך להגיד שהוא צריך לסמן את הטמפרטורה אם היא נדרשת לפי חקיקת המזון ואם לא, זאת בעיה שלו.

<רוית ארבל: נכון.

<זמר בלונדהיים: זאת מראש הייתה הכוונה.

<זמר בלונדהיים: מעולם לא הייתה כאן כוונה לקבוע חובה רחבה.

<זמר בלונדהיים: המילה "הנדרשת" כאן היא מוטעית.

<זמר בלונדהיים: מהות הסעיף היא להגיד שאם היצרן סבור שנדרשת קביעה של טמפרטורה כדי לשמר את בטיחות המוצר, אז הוא יקבע אותו.

<רוית ארבל: רשאי.

<זמר בלונדהיים: בדיוק.

<זמר בלונדהיים: אם זה נדרש בשביל בטיחות המוצר, אם אתה סבור שאם אני לא אקבע את הדבר הזה, יש בעיה, אז תקבע כי אחרת יש סכנה לציבור.

<זמר בלונדהיים: אם זה מוצר כזה שאין בו סכנה, לא צריך.

<רוית ארבל: אם אתה חושב שזה נדרש - - -

<זמר בלונדהיים: מי זה אתה?

<רוית ארבל: משרד הבריאות.

<רוית ארבל: נדרש שזה יהיה בבטיחות המזון, זה יהיה בחקיקה אבל לא יתקפו את שיקול הדעת שלי.

<רוית ארבל: כרגע זאת חובה שאני חייבת לסמן אם זה נדרש לשמירה על בטיחות המזון.

<רוית ארבל: זה לא שיקול דעת שלי.

<רוית ארבל: יכול מחר להחליט שירות המזון שזה נדרש לשמירה על בטיחות המזון ואז אני בהפרה ובעבירה.

<רוברט סגל: או כל מפקח יכול להחליט.

<נעה בן שבת: זמר הסביר את הסעיף כך, את כוונת הסעיף, ואנחנו נגיד הנדרשת או שהיא חיונית לשמירה על בטיחות המזון או אם המזון חייב טמפרטורה שנדרשת.

<רוית ארבל: יצרן מזון רשאי לסמן.

<נעה בן שבת: אבל תמיד הוא רשאי לסמן.

<גליה שגיא: אנחנו גם חושבים שלא צריך את הסעיף הזה.

<רוית ארבל: ככל שהדבר נדרש.

<נעה בן שבת: נכון, אבל זה שייך לסימונים.

<נעה בן שבת: אם חקיקת המזון מחייבת אותו לסמן, זה שייך לסימונים.

<גליה שגיא: אם היא מחייבת אותו לסמן, בדיוק.

<גליה שגיא: זה בכל מקרה נכנס לחובה.

<רוית ארבל: או שאפשר לבטל את הסעיף וללכת לטמפרטורה המבוקרת.

<רוית ארבל: להוסיף רשאי לסמן.

<נעה בן שבת: ולגבי חיי המדף, יש לכם בעיה עם זה?

<רוית ארבל: אנחנו בודקים.

<נעה בן שבת: אני חושבת שלא, כי כבר עברנו על זה.

<זאב שמואל פרידמן: הצד השני של המטבע הוא שאם יש הוראת חקיקה, בוודאי שחייבים לפעול בהתאם לחקיקה.

<זאב שמואל פרידמן: כאן מדובר במקום שבו היצרן מחליט לשנות מאותה חקיקה והוא רוצה לחרוג.

<זאב שמואל פרידמן: הנחת הבסיס היא שמי שמייצר, הוא זה שמבין, הוא זה שיודע מה טוב למוצר, ולכן בא הסעיף הזה ולכן זה לא שהוא חייב לסמן.

<זאב שמואל פרידמן: אם יש חקיקה או אם הוא מצא לנכון לסמן.

<זאב שמואל פרידמן: לכן אני חושב שזה צריך להישאר.

אלי אלאלוף: אני מציע שנחכה לאלי וזמר ובינתיים נעבור לסעיף אחר.

<רוית ארבל: לגבי סעיף 48(ב).

<רוית ארבל: אנחנו דיברנו על (ג).

<רוית ארבל: אני רוצה לוודא.

<רוית ארבל: הסיפא, אלא אם חקיקת המזון פוטרת אותו, נשארת?

<נעה בן שבת: כן.

<רוית ארבל: כי יש חקיקה שפוטרת.

<נעה בן שבת: היא הוספה לבקשתכם והיא תישאר שם.

<נעה בן שבת: אני רוצה לדלג לסעיף 95(5).

<רוברט סגל: סליחה, שאלה לגבי סעיף 39(א).

<רוברט סגל: נאמר לנו שתהיה רביזיה ונדון בו.

<נעה בן שבת: היום הייתה רביזיה.

<נעה בן שבת: אנחנו גם הסברנו שאנחנו מעבירים את הסיפא הזאת ובמקום הסיפא הזאת, הסעיף הזה ייכנס לרשימת הסעיפים בסעיף 158(א).

<ענת מימון: ההגנה שנתנו למשווקים.

<נעה בן שבת: החזקה לזכות המשווקים אם לא ידעו.

<נופר טל: אם אפשר לחזור על זה.

<נעה בן שבת: דיברנו על זה קודם.

<נעה בן שבת: את שמחת ושאלת אם זאת אחריות פלילית.

<נופר טל: צר לי.

<אמיר רשף: את בעד.

<נופר טל: אני לא בטוחה שאם אתה אומר שאני בעד, אני בעד.

<נעה בן שבת: לסעיף 96(5) עליו קיבלנו הערות.

<נעה בן שבת: אלה עילות לביטול אישור מוקדם לייבוא.

<נעה בן שבת: כתוב שבעל האישור סירב לשתף פעולה עם בירור חשד כאמור בסעיף קטן 98(א) והראו לנו שברישיון הייצור נאמר בעל אישור או אחראי מטעמו.

<נעה בן שבת: רצינו להציע שגם כאן יהיה כתוב אחראי מטעמו.

<רוברט סגל: לסעיף 94.

<רוית ארבל: צריך את אלי.

<רוברט סגל: נחזור לזה כשאלי יגיע?

אלי אלאלוף: כן.

<נעה בן שבת: סעיף 97.

<נעה בן שבת: אנחנו רוצים להבהיר ויש גם הערת נוסח.

<נעה בן שבת: אנחנו מחקנו את המלים "לתקופות נוספות שלא יעלו סך הכול על שלושה חודשים נוספים" ואמרו לנו ששלושה חודשים נוספים יכול להתפרש לכאן או לכאן, במיוחד אם הורדנו את המלים "סך הכול".

<נעה בן שבת: אנחנו מבקשים להחזיר את המלים "סך הכול".

<נעה בן שבת: סעיפים 117 ו-118 שנוגעים לאגרות.

<נעה בן שבת: יש לנו גם סעיף אגרות כללי, סעיף 331.

<נעה בן שבת: אנחנו מבקשים מהוועדה שנוסמך, בנוסף לכל ענייני הנוסח, לאחד את הסעיפים.

<נעה בן שבת: יש כאן הוראות שתעודת שחרור לא תינתן אם היבואן שילם אגרה וב-331 כתבנו שלא יינתנו בכלל תעודות אם לא שולמה אגרה.

<נעה בן שבת: אנחנו מבקשים לקצר כאן ולרכז את כל ההוראות האלה.

<נעה בן שבת: בסעיף 119(3) כתוב ש"בדיקה יזומה של בקשה לשחרור משלוח".

<נעה בן שבת: הבדיקה היזומה, אני מבינה שהיא לא של הבקשה אלא של המשלוח.

<נעה בן שבת: המלים בקשה לשחרור יבוטלו.

<נעה בן שבת: הבדיקה היא של המשלוח ולא של הבקשה.

<נעה בן שבת: אם אנחנו בענייני נוסח, יש עוד הערה קטנה בסעיף 148(2)(ב).

<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על תקנות שיקבעו תנאים למתן תעודות או אישורים, תנאים לביטולם ועל סירוב לתתם.

<נעה בן שבת: מדובר על אישורים ותעודות ליבואנים.

<נעה בן שבת: מכיוון שנתנו גם סמכות להגביל ולסרב לחדש, שניהם יהיו כאן, להגביל ולסרב לחדש.

<נעה בן שבת: באותו סעיף 148 בסעיף קטן (11), אנחנו מדברים על בטיחות.

<נעה בן שבת: כתוב כאן ש"תוצאות בדיקה מתייחסות לאיכות ובטיחות ייצור מזון".

<נעה בן שבת: זה בטיחות המזון.

<נעה בן שבת: אנחנו חוזרים לסעיף 48(ג), סימון טמפרטורה.

<נעה בן שבת: אומרים היצרנים שאם צריך לצורך שמירה על בטיחות המזון טמפרטורה מסוימת, ודאי היא נקבעה בחקיקת המזון.

<נעה בן שבת: אם היא לא נקבעה בחקיקת המזון, אל תחייב אותי לסמן את הטמפרטורה הזאת על המוצר.

<גליה שגיא: תוסיף את המילה "רשאי".

<גליה שגיא: או למחוק את הסעיף.

<רוברט סגל: אם מוסיפים את המילה רשאי, הסעיף מיותר.

<גליה שגיא: כן.

<גליה שגיא: אז הגענו למחיקת הסעיף.

<אלי גורדון: אני רוצה להזכיר לחברים שמעלים את הסוגיה.

<זאב שמואל פרידמן: לפני שאתה אומר, יש לי בקשה להשלמה.

<זאב שמואל פרידמן: תתייחס גם למקרה בו אין חקיקת מזון אבל היצרן סבור שחייב להיות משהו.

<גליה שגיא: אז יש לו את הזכות לעשות את זה.

<גליה שגיא: הוא לא צריך שהחוק יגיד לו.

<זאב שמואל פרידמן: אם היצרן קבע, חייבים לעשות את זה.

<נעה בן שבת: זאב פיקובסקי הציע בהפסקה שאולי ניתן להוראות היצרן רק במקום שאין חקיקה.

<נעה בן שבת: אם יש חקיקת מזון, היא זאת שצריכה לחייב אבל בהיעדר חקיקת מזון, אפשר לסמוך על הוראות היצרן.

<רוית ארבל: אין בינינו מחלוקת.

<רוית ארבל: אם היצרן קבע, חייבים לקיים.

<גליה שגיא: אבל זה לא בסעיף הזה.

<רוית ארבל: זה לא הסעיף הזה.

<ענת מימון: זה סעיף 184.

<אלי גורדון: אני רוצה להבין.

<אלי גורדון: יש התנגדות או אין התנגדות?

<רוית ארבל: אנחנו לא רוצים את סעיף קטן (ג).

<רוית ארבל: אנחנו מציעים שייכתב רשאי לסמן ולא תהיה עבירה פלילית אם לא סימנתי.

<אלי גורדון: אני רוצה להזכיר לכולנו ש-1145 קובע וכבר שם ניתנת לך אפשרות.

<אלי גורדון: לכן חבל לחזור ולשחזר ולשכתב.

<רוית ארבל: אפשר לבטל את הסעיף.

<אלי גורדון: לא.

<אלי גורדון: אני לא בטוח.

<אלי גורדון: 1145 קובע את התנאים מתי כן צריך לסמן טמפרטורת אחסון, שמירה והובלה.

<אלי גורדון: הוא קובע מה must ומה nice to have.

<רוית ארבל: אנחנו ב-nice to have.

<אלי גורדון: יש מצב ואמנם הוא תיאורטי, ותגידו תיאורטי יותר או תיאורטי פחות, אבל יתכן מאוד שיהיה מוצר שלא חלה עליו חקיקה כלשהי פרטנית, רגולציה כזאת ואחרת שקיימת, ועדיין היצרן רוצה לקבוע תנאים מיוחדים.

<אלי גורדון: נתתי לכם הסבר ארוך לפני שהתפזרנו על כך שמה שאנחנו כן נדרוש מבחינת הרישוי אלה אותם חדרי קירור, אותם בתי קירור, אותם רכבים להובלה.

<אלי גורדון: כל שאר הטמפרטורות, טמפרטורת מיזוג, טמפרטורת חימום, כרגע לדעתי אתם סתם מתעקשים.

<גליה שגיא: לא.

<גליה שגיא: פשוט לא מבינים.

<גליה שגיא: זאת לא התעקשות.

<רוברט סגל: זה לא הסעיף הזה.

<רוברט סגל: זה סעיף סימון.

<אלי גורדון: אני יודע.

<אלי גורדון: עניתי בכל מיני מישורים כי ההערה הזאת חוזרת לאורך כל הדרך.

<אלי גורדון: אני אומר שהיה ובתקן ישראלי נקבע שרשאי יצרן לכתוב כאן על שוקולד שיש לשמור אותו במקום צלול, מוצל, מה אתם רוצים?

<אלי גורדון: לבטל את הסעיף הזה?

<רוברט סגל: כן.

<אלי גורדון: למה?

<אלי גורדון: תסבירו לי למה.

<רוברט סגל: אני אסביר.

<רוברט סגל: אלי, תשובה למה שאמרת.

<רוברט סגל: סעיף 48(א) אומר שיצרן מזון יסמן את המזון אותו ייצר בהתאם לדרישות חקיקת המזון.

<רוברט סגל: זאת אומרת, אם 1145 דורש, יש כאן פתרון.

<רוברט סגל: חובה לסמן.

<רוברט סגל: סעיף (ג) הוא סוג של סעיף וולנטרי.

<אלי גורדון: נכון.

<רוברט סגל: אם כן, למה להכניס אותו?

<אלי גורדון: תקרא אותו.

<רוברט סגל: בנוסח הזה הוא לא וולנטרי.

<רוברט סגל: כאן כרגע הוא מחייב.

<רוברט סגל: על זה אנחנו מדברים.

<רוברט סגל: "יצרן מזון יגדיר - ציווי - ויסמן את הטמפרטורה המוגדרת הנדרשת לשמירה על בטיחות המזון אותו ייצר בכפוף להוראות בעניין טמפרטורה מבוקרת לפי חקיקת מזון".

<רוברט סגל: אנחנו אומרים שאם יש חקיקת מזון, הפתרון הוא ב-48(א), חובה לסמן.

<אלי גורדון: מה ההגדרה של טמפרטורה מוגדרת?

<רוית ארבל: מוגדרת היא לא מבוקרת.

<רוברט סגל: אנחנו אומרים שאם יש חקיקת מזון, 48(א) פותר.

<רוברט סגל: אם אין חקיקת מזון, ממילא היצרן יכול להחליט אם הוא חושב שצריך לסמן.

<גליה שגיא: למה צריך לשים את זה בחוק?

<רוברט סגל: למה צריך את החוק?

<רוית ארבל: אין בעיה שזה יהיה בחוק אלא שייאמר "רשאי".

<רוית ארבל: כרגע אתם רציתם משהו אחד אבל קיבלתם משהו אחר.

<רוית ארבל: כרגע כתוב שאני חייבת לסמן.

<רוית ארבל: לצורך העניין החלטתי שאני לא מסמנת על מוצר את הטמפרטורה המוגדרת, כזאת שאין חובה לסמן לפי חקיקת המזון, אני עדיין בהפרה ולא זאת אף זאת, הם גם קבעו את זה כעבירה פלילית כי לא סימנתי טמפרטורה מוגדרת.

<רוית ארבל: זה הלך רחוק מדי.

<רוברט סגל: הניסוח מחייב אותי לסמן.

אלי אלאלוף: עכשיו תשובה.

אלי אלאלוף: מה אתה אומר, אלי?

אלי אלאלוף: לבטל את הסעיף?

<אלי גורדון: לא.

<אלי גורדון: אני לא מצליח להבין.

אלי אלאלוף: תחזרו עם תשובה אחרי ההפסקה.

<נופר טל: אני רוצה לחזק את מה שהם אומרים כי בסופו של דבר היצרן יצטרך לתת את זה לקמעונאי.

<נופר טל: אם הקמעונאי לא יוכל ליישם את הטמפרטורה המוגדרת של היצרן, מה הועילו תקנות חכמים?

<נופר טל: למעשה לא נוכל ליישם את זה.

<אלי גורדון: ומה תעשי במקרה שיש מוצר והוא קובע איזשהו טווח שהוא לא טמפרטורה מבוקרת?

<נופר טל: ברגע שזאת טמפרטורה מבוקרת ואין לי, אני יכולה להחליט שאני בוחרת.

<נופר טל: כאן אתה מחייב אותנו על כל מוצר לשים טמפרטורה.

<נופר טל: מה אני אמורה לעשות?

<נופר טל: את המדפים של המשקאות לשים בטמפרטורה מסוימת?

<נופר טל: גם על מוצרים שהם לא מוצרים שבהכרח צריכים טמפרטורה?

<רוית ארבל: אלי, אם אתה קובע את זה כחובה, כדי לכסות את עצמי אני אקבע על המוצר.

<רוית ארבל: אמנם יש כאן את מה שנדרש לשמירה על בטיחות המזון, אבל למה לי להסתכן?

אלי אלאלוף: יש לי הצעה.

אלי אלאלוף: אני רואה שכולנו צריכים להתרעננות.

אלי אלאלוף: אנחנו עושים הפסקה עד שעה 19:10 ואז נסגור את הנקודה הזאת.

אלי אלאלוף: אנחנו מחדשים את הישיבה.

<זמר בלונדהיים: הסיכום לגבי סעיף 48(ג).

<זמר בלונדהיים: יהיה כתוב ש"קבע היצרן כי נדרשת החזקה בטמפרטורה מוגדרת לצורך שמירת בטיחות המוצר - או משהו בסגנון הזה – יסמן זאת על גבי המוצר ולא יהיה מופלל".

<זמר בלונדהיים: הסעיף עצמו לא יהיה מופלל.

<רוית ארבל: זאת אומרת, סעיף 17א בעונשין מבוטל.

<שרון גוטמן: זה כמובן יהיה בלי לגרוע מהחובה בסעיף 48(א) ומ-40.

<שרון גוטמן: החובה שלו לסמן.

אלי אלאלוף: יופי.

אלי אלאלוף: סיימנו את הסעיף.

אלי אלאלוף: תודה.

<נעה בן שבת: סעיף 130.

<נעה בן שבת: גם כאן הייתה לנו מחלוקת.

<גליה שגיא: רצינו להעיר לסעיף 94.

<זמר בלונדהיים: כבר היינו שם.

<רוית ארבל: לגבי ה-ריקול.

<ענת מימון: ה-ריקול זה סעיף 191.

<זמר בלונדהיים: היינו כבר בסעיף הזה.

<רוברט סגל: ניסינו לדבר על זה מחוץ לוועדה.

<רוברט סגל: מדובר על סעיף של בדיקות אורגנולפטיות, קביעת חובות מקצועיים באישור מוקדם לייבוא.

<רוברט סגל: דיברנו אבל עדיין לא הגענו להסכמה.

<רוברט סגל: שאלתי האם יש איזשהו תהליך של הכשרה והסמכה.

<רוברט סגל: יש קורסים מקצועיים לנושאים האלה.

<רוברט סגל: אנחנו מכירים טועני יין שהם שונים מאוד מטוענים של שמן זית ושונים מאנשים שבודקים דגים, קפה, תה.

<רוברט סגל: אלה מקצועות שונים.

<רוברט סגל: אלי ענה כן, שיש הסמכות והכשרות כאלה.

<רוברט סגל: רצינו לבקש שבסעיף הזה או בכל צורה אחרת יוגדר או תהליך ההכשרה וההסמכה שלהם או לפחות ייאמר בפירוש שמי שיעסוק בזה יהיה בן אדם שעבר הכשרה והסמכה מתאימה לפי סוג המזון הספציפי.

<רוית ארבל: תן את הדוגמה של שמן זית.

<רוברט סגל: נתתי את דוגמת שמן הזית ועוד – יין, תה וקפה.

<אלי גורדון: אדוני היושב ראש, משרד הבריאות מתנגד לעניין בדיקה אורגנולפטית.

<אלי גורדון: רופאים וטרינריים שעוסקים בבדיקות בשלב שחרור משלוח מהנמל אכן מכירים את המטריה מקרוב.

<אלי גורדון: אנחנו לא חושבים שלגבי עובדי מעבדה שעושים את כל שאר הבדיקות אנחנו צריכים לקבוע איזה שהן דרישות לגבי רמת מיומנות של עובד מעבדה.

<גליה שגיא: זאת לא רמת מיומנות של עובד מעבדה.

<רוברט סגל: אנחנו אומרים שלפחות ייאמר שהם חייבים לעבור תהליך הכשרה והסמכה.

<רוברט סגל: צריך להבין שמי שתואם לצורך העניין שמן זית, יש תקן שמן זית שקובעת ועדת מומחים.

<רוברט סגל: זה תהליך מסובך ואני יודע, אלי הסביר, שיש אנשים שעברו את ההסמכה הזאת.

<רוברט סגל: אנחנו מבקשים שזה יהיה כתוב שמי שיעשה את זה, זה לא אותו וטרינר שיודע לטעום דגים לצורך העניין.

<אלי גורדון: אני מבקש לחזור ולומר שאנחנו מתנגדים להרחבת הסעיף לעניין של הכשרות כאלה ואחרות.

<רוברט סגל: למה?

<אלי גורדון: כי אנחנו לא נצא מכל סעיף וכל הוראה.

<אלי גורדון: רבותיי, אנחנו נכתוב עוד חוק בתוך החוק.

<אלי גורדון: זה חוק של עובדי מעבדה ואני לא חושב שזה נכון לעשות.

<אלי גורדון: גם אם מתקיימות הכשרות כאלה ואחרות, יש הגיון בריא לפיו אנחנו פועלים.

<אלי גורדון: מפקח בדרכי השיווק לא יתחיל לטעום שמן זית וזה ברור לכולם.

<אלי גורדון: אני יכול לומר לך ולדווח לפרוטוקול כמו שאמרתי, שיש צוותים מסוימים שהכשרנו אותם לבדיקות אורגנולפטיות של שמן זית.

<אלי גורדון: שאלת לגבי שמן זית ועניתי.

<אלי גורדון: יחד עם זאת, אני לא חושב שזה דבר נכון להיכנס כרגע להסדרים שיחולו על מעבדה שמבצעת בדיקות כאלה.

<אלי גורדון: היכן שעושים את הבדיקות האורגנולפטיות, ברוב המקרים עושה זאת מעבדה למעט מקרה אחד שמשלוח דגים טריים מגיע ובאופן מידי בהתבסס על בדיקה אורגנולפטית משתחרר לשיווק.

<אלי גורדון: האם מישהו רוצה להגדיר שאותו רופא וטרינר שעושה בדיקה יהיה גם מוסמך?

<גליה שגיא: לא רוצים.

<אלי גורדון: אבל לשם אתם מובילים.

<אלי גורדון: אנחנו לא חושבים שזה נכון.

<זמר בלונדהיים: השעה מאוחרת.

<זמר בלונדהיים: כתוב כאן שמי שמורה על הבדיקה הזאת, זה נותן האישור.

<זמר בלונדהיים: נותן האישור, אלה בדיוק שישה אנשים.

<רוברט סגל: אנחנו מסתפקים בהצהרה לפרוטוקול שמדובר באנשים מוכשרים ומוסמכים לנושא הספציפי.

<אלי גורדון: לא.

<אלי גורדון: לא זה מה שאמרתי.

<אלי גורדון: אמרתי אנשי מעבדות, אני לא אתחיל לכתוב כרגע חוק בתוך חוק ושזה יהיה חוק הסמכת מעבדה כזו או אחרת.

<אלי גורדון: אני מאמין שכן, ואם לא, בוא נבדוק אותם אחר כך אבל לא כרגע.

<ענת מימון: סעיף 130(ג), עמוד 64.

<אלי גורדון: לגבי סעיף 130 הייתה איזושהי אי הבנה בנוסחים או אי הבנה של נוסחים.

<אלי גורדון: הסברנו.

<אלי גורדון: הנושא בבדיקה של נציגי התעשייה ואני מקווה מאוד שאם לא עכשיו, אז עד מחר בבוקר הסעיף יישאר כפי שהוא.

<אלי גורדון: אני אסביר מה הייתה הבעיה.

<אלי גורדון: הבעיה של הפרשנות מבחינתם הייתה שמה שכתוב בסעיף (ג) לא מספיק משקף את זה שספציפיקציה שמקבלים אותה פעם אחת צריכה להיות מלווה לכל משלוח.

<אלי גורדון: הסברנו את הרציונל ואת ההגיון וכרגע זה בבדיקה שלהם.

<רוברט סגל: נבדוק את זה עוד הערב, את 130(ג).

<אלי גורדון: לגבי חומרי גלם, אם כן צריך לתקן או לא.

<נעה בן שבת: סעיף 191 לנושא ה-ריקול.

<נעה בן שבת: לא הקראנו אותו אלא דילגנו עליו.

<נעה בן שבת: הבנו שיש לכם הסדר אחר לגבי הנושא של הודעה ליצרן.

<רוית ארבל: הוראת יצרן?

<רוית ארבל: לא.

<רוית ארבל: המזון המזיק.

<נעה בן שבת: אם צריך להודיע ומה מנגנון ההודעה.

<נעה בן שבת: בסעיף הפלילי ציינתם שאתם רוצים לשנות ולא לחייב הודעה או לשנות את מנגנון ההודעה.

<זמר בלונדהיים: בהפסקה סגרנו סעיף את זה ואת הסעיף הזה טרם סגרנו.

<זמר בלונדהיים: נשאיר את זה לעשר הדקות הבאות.

<זמר בלונדהיים: אין לנו עוד הרבה סעיפים כאלה ולדעתי זה הסעיף האחרון.

<אלי גורדון: גם לזה יש פתרון.

אלי אלאלוף: בסדר.

אלי אלאלוף: תגמרו את זה.

אלי אלאלוף: נמשיך הלאה.

<זמר בלונדהיים: לגבי סעיף 184 יש לנו פתרון.

<זמר בלונדהיים: רק לגבי ה-ריקול, עדיין לא הספקנו.

<רוית ארבל: אפשר לדבר על 184?

הוא כזה: אני אעצור כאן.

הוא כזה: יש כאן איזו תוספת אבל אני לרגע אעצור ואסביר מה הכוונה.

הוא כזה: הדוגמה שנתן מר פיקובסקי הייתה שכתוב על גבי המזון החובה להחזיק מוצר חלב הוא עד שבע מעלות והוא רוצה לקבוע דווקא ארבע מעלות אבל הכוונה בארבע מעלות מכוונת לצרכן הסופי ולא למשווק.

הוא כזה: הדרך שלנו להגיד שלמרות שהמשווק יחזיק בשבע מעלות כאשר המוצר מסומן בארבע מעלות, היא להגיד שיש שני תנאים לגבי זה.

הוא כזה: אם הוא אומר להחזיק בטמפרטורה זאת בלבד, בעצם משתמש במילה בלבד, והטמפרטורה היא מחמירה ביחס לחקיקת המזון.

הוא כזה: כלומר, אי אפשר להקל ביחס לחקיקת המזון אבל כאשר חקיקת המזון אומרת שבע והוא מחזיק בארבע, זה רק משפר את המצב ולא מרע אותו.

הוא כזה: זאת החמרה.

הוא כזה: אמרנו, קבע דרישה מחמירה.

הוא כזה: זה בשני המצבים האלה.

הוא כזה: הוא גם צריך להשתמש במילה "בלבד" וגם צריך שהיא תהיה מחמירה.

<רוית ארבל: זה חל על משווק קטן וגדול כאחד?

<זמר בלונדהיים: על כולם.

<נעה בן שבת: זה רק לגבי הטמפרטורה.

<נעה בן שבת: יחזיק את המזון בהתאם לתנאי היצרן, זה רק לגבי הטמפרטורה.

<זמר בלונדהיים: כן.

<זאב שמואל פרידמן: המילה "בלבד", תיצור בעיה.

<זמר בלונדהיים: אני נשלחתי לדון על סעיף 184.

<זמר בלונדהיים: יש בעיות עם סעיף 183?

<נעה בן שבת: סעיף 183 אומר שהוא צריך לפעול לפי הוראות היצרן.

<נעה בן שבת: בסעיף 184 רצינו לדבר על הנושא של הטמפרטורה והשאלה מה היחס בין שני הדברים והאם אנחנו עדיין מחזיקים את המשווק שאינו גדול בנפרד.

<זמר בלונדהיים: לטעמי ההסדר שכתבנו עכשיו הוא בסדר גם למשווק הקטן.

<זמר בלונדהיים: הייתי מאחד את הסעיפים האלה ועושה אותם (א) ו-(ב) כך שתהיה את ההוראה הכללית ואחר כך תהיה הוראה פרטנית לענייני טמפרטורה.

<זמר בלונדהיים: לטעמי אין סיבה להפריד בין הסעיפים.

<רוית ארבל: אבל מה ההוראה הכללית?

<רוית ארבל: זה יהיה לפי הוראות היצרן בכפוף?

<רוית ארבל: מה אנחנו עושים עם הסיפא?

<זמר בלונדהיים: להבנתי, ברגע שהחרגנו את הטמפרטורה, אין לי בעיה עם ההוראה הכללית.

<זמר בלונדהיים: שם הייתה הבעיה.

<זמר בלונדהיים: רק בטמפרטורה יש לנו את המצב שתיארו שהמוצר מסומן בארבע אבל המשווק לא אמור להחזיק בארבע אלא זה מיועד ליצרן.

<זמר בלונדהיים: רק שם יש את האנומליה הזאת ולכן היינו צריכים לקבוע הסדר ייחודי.

<רוית ארבל: אין בעיה שהוא יעשה את זה בשבע כי יש חקיקה כזאת.

<זמר בלונדהיים: בדיוק.

<זמר בלונדהיים: היינו צריכים לפתור אנומליה.

<זמר בלונדהיים: ביתר המקרים בדרך כלל אין לנו סתירה בין הדברים האלה ואין לנו משהו שמכוון ליצרן.

<זאב שמואל פרידמן: זה נראה אם אתה תולה את זה ביטוי, זה צריך להיות או ביטוי שקול, ביטוי שמראה שהכוונה היא לשמירה כי אתה לא יכול לתלות את זה במילה "בלבד".

<נעה בן שבת: הוא יגיד שאנחנו מדברים על טמפרטורה, על דרישה להחזקה בטמפרטורה.

<זאב שמואל פרידמן: שלא יכתוב את המילה "בלבד".

<זאב שמואל פרידמן: אני לא מכיר יצרן שיכתוב את הביטוי לפיו הוא מבקש לשמור את זה בטמפרטורה כזאת.

<זאב שמואל פרידמן: הוא יגיד לשמור את זה בצל או הטמפרטורה המינימלית.

<נעה בן שבת: צל זה משהו אחר.

<נעה בן שבת: טמפרטורה היא טמפרטורה.

<זאב שמואל פרידמן: אבל הוא יאמר מה הטמפרטורה שלדעתו צריך לשמור.

<זאב שמואל פרידמן: אם משתמע מזה שזה מה שהוא חושב שביותר מזה זה גורם נזק למישהו, אני חושב שזה צריך לחול באותה מידה.

<נעה בן שבת: אם היינו כותבים חובה לשמור בקירור, גם חובה זה לא טוב?

<זאב שמואל פרידמן: זה רק מחזק את השאלה.

<זאב שמואל פרידמן: לפי מה שניסח זמר, הוא היה צריך לכתוב לשמור בקירור בלבד.

<זאב שמואל פרידמן: אם היה כותב חובה לשמור בקירור, זה לא חל.

<זאב שמואל פרידמן: אני חושב שזה לא נכון, הביטוי וכל מה שמשתמע ממנו.

<נעה בן שבת: אתה אומר הוראת יצרן קובעת דרישה מחמירה.

<זאב שמואל פרידמן: או שמשתמע ממנה שזה נחוץ לשמירת המוצר.

<זאב שמואל פרידמן: מבחינתי זה בסדר גמור.

<נעה בן שבת: ואז אנחנו מחזיקים את העניין שיש חובה וזה בלבד.

<נעה בן שבת: לא משנה איך הוא ניסח את זה, שניהם נמצאים.

<זמר בלונדהיים: הבעיה היא שאחרי כן זה קצת נתון לפרשנות.

<זמר בלונדהיים: אם הוא כתב יש להחזיק, האם זאת חובה או לא חובה?

<זמר בלונדהיים: הרעיון היה להגיד, כמו שאתה אומר בשר מופשר.

<זמר בלונדהיים: אתה לא אומר תתאר את זה איך שאתה רוצה ובלבד שיהיה ברור שמדובר בבשר מופשר.

<זמר בלונדהיים: אתה אומר סמן את זה בבשר מופשר.

<זמר בלונדהיים: זה שם הקוד שאני מחפש.

<זמר בלונדהיים: אני כמובן מבין את ההערה, אבל הרעיון היה להגיד מילת קוד שאני יודע שכשאני מחפש אותה, הנה, אם כתוב לי כאן בלבד, ואני בסדר.

<ענת מימון: השאלה אם יש היום את ה"בלבד" או זה משהו חדש.

<רוברט סגל: זה לא קיים?

<רוית ארבל: זה משהו חדש.

<זאב שמואל פרידמן: ואם הוא טעה וכתב חובה לשמור את זה בטמפרטורה כזאת וכזאת, או כמו - אני אמנם לא מכיר את זה ממוצרי המזון - שנדמה לי שכן יש לגבי גבינות מותכות – אני לא בטוח, אבל נדמה לי – שם כתוב שאין לשמור בטמפרטורה שהיא גבוהה מ-.

<זאב שמואל פרידמן: במוצרי טואלטיקה זה מאוד נפוץ, לא להחזיק בטמפרטורה מעל.

<זאב שמואל פרידמן: זאת לא חובה לעשות את זה?

<זאב שמואל פרידמן: זאת הופכת להיות סכנה מעבר לזה.

<נעה בן שבת: כמו שאומרים לי שבמוצר בשר מעובד צריך לכתוב מוצר בשר מעובד, אתה לא יכול לכתוב מוצר שעבר עיבוד.

<זאב שמואל פרידמן: לכן המילה "בלבד" לא נראית לי כמילה ייחודית אלא המילה חובה הרבה יותר פשוטה על כל המשתמע ממנה.

<זאב שמואל פרידמן: אם בית המשפט ישתכנע אחר כך שניתן להבין מהמילה יש לשמור בטמפרטורה וזה גרם נזק, אז בית המשפט יודע להתמודד האם זה מתפרש לכאן או לכאן.

<זאב שמואל פרידמן: מי שרוצה לקחת את הריסק, שייקח.

<זמר בלונדהיים: אנחנו מנסים לא להשאיר את זה לפרשנות של בית המשפט אלא אנחנו מנסים לקבוע הסדר מהותי.

<זמר בלונדהיים: גם היינו יכולים להגיד על בשר מעובד שכל צירוף שיביע עיבוד, הוא בסדר אבל אז אנחנו אחר כך בוויכוחים בבית המשפט.

<זאב שמואל פרידמן: מי כמוך יודע שהשפה העברית עשירה דיה כדי להכיל מגוון ביטויים.

<זמר בלונדהיים: אין בעיה אבל זה לא אומר.

<זמר בלונדהיים: אין בעיה להכווין את השוק שכאשר אתה רוצה להשתמש במונח לצורך מסוים, תשתמש.

<רוית ארבל: העניין של בלבד, הוא החריג של החריג.

<רוית ארבל: זאת אומרת, המקרה הרגיל הוא שיצרן מסמן ויש את הוראות החקיקה והוראות החקיקה גוברות ואין בעיה.

<רוית ארבל: העלו נציגי הממשלה סיטואציה מאוד חריגה בה רוצים לוודא שהיצרן, ינון יוכל להסביר את הדוגמה.

אלי אלאלוף: אני חושב שאם נעשה את כל זה, סתם הלך לנו הערב.

אלי אלאלוף: אני מבקש שבהפסקה תקבעו את הנוסח.

<רוית ארבל: אבל זה סגור.

אלי אלאלוף: לא סגור.

אלי אלאלוף: אני כל הזמן שומע את המילה לא.

אלי אלאלוף: תגידו מה הנוסח וזהו.

אלי אלאלוף: מישהו מהמשרדים, אפשר לקבל נוסחה סופית?

<זמר בלונדהיים: הנוסח שהצענו היה מקובל על נציגי הממשלה.

אלי אלאלוף: אז גמרנו.

אלי אלאלוף: אם זה מקובל, גמרנו.

<רוית ארבל: אין לנו בעיה שזאת תהיה חובה ולא בלבד.

<רוית ארבל: אין לנו בעיה עם הסעיף.

<רוית ארבל: סגרנו אותו.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: סגרנו.

אלי אלאלוף: נמשיך הלאה.

<נעה בן שבת: אפשר להגיד הוראות היצרן לעניין טמפרטורה מוגדרת.

<נעה בן שבת: זאת וריאציה לדבר הזה.

<נעה בן שבת: זה לא משהו שונה.

<נעה בן שבת: לכתוב שהוראות היצרן לעניין טמפרטורה מוגדרת יסומנו על גבי המוצר במלים טמפרטורה מחייבת או משהו כזה.

<זמר בלונדהיים: המילה "בלבד" היא מאוד קצרה.

<זמר בלונדהיים: אתה כותב להחזיק בשבע מעלות ואז מוסיף בלבד.

אלי אלאלוף: אני מבקש, אם יש נוסחה, תכתבו אותה.

אלי אלאלוף: נאמץ אותה ונמשיך.

אלי אלאלוף: בבקשה, אל תיכנסו לפלונטרים כאלה.

<נעה בן שבת: הגדרת תבלין.

<נעה בן שבת: אלי, ביקשת לדבר עם יוסי לגבי הגדרת תבלין.

אלי אלאלוף: דיברת עם יוסי על התבלין?

<אלי גורדון: מחר בבוקר.

<נעה בן שבת: אי אפשר להביא את זה באמצע ההצבעות.

<אלי גורדון: לפי ההסבר שקיבלתי, זה כלול בתוך ההסבר.

<נעה בן שבת: זה נמצא בהגדרה?

<נעה בן שבת: בסדר.

<נעה בן שבת: אנחנו יכולים להמשיך ולעבור לעמוד 135.

<נעה בן שבת: אחר כך נחזור לסעיפים 130 ו-191.

<נעה בן שבת: סעיף 274.

<נעה בן שבת: יש בסעיף כמה תיקונים.

<נעה בן שבת: ברישא אנחנו אומרים ש"השר רשאי להסמיך לשם פיקוח על ביצוע הוראות פרק זה, כולן או חלקן, מפקחים מקרב מי שמתקיים בו אחד מאלה" וכאן יש לנו את הרשימה של המפקחים.

<נעה בן שבת: צריך להוסיף כאן ב-(3א) לצורך הפיקוח הווטרינרי "רופא וטרינר שמונה לפי סעיפים 222 או 223".

<נעה בן שבת: סעיף 280 בעמוד 138.

<נעה בן שבת: 280.

<נעה בן שבת: נהלי פיקוח הפעלת סמכויות מפקח לפי סעיף 276, 278 ו-279, אך למעט הפעלת סמכויות הפיקוח לפי סימן ח', תיעשה בהתאם להוראות שעליהן יורה מנהל שירות המזון בנוהל, בשים לב לצורך באחידות ובהגשמת תכליות פרק זה.

<נעה בן שבת: נהלים כאמור ייקבעו, בין היתר, בהתאם לניהול סיכונים מקובל בתחום המזון במדינות מפותחות ליישום עקרונות ההסדרים כפי שנקבעו בפרק זה.

<זמר בלונדהיים: אני אסביר.

<זמר בלונדהיים: המהות בסעיף הזה היא שלכל אורך החוק המונח ניהול סיכונים מופיע בהקשרים של ההסדרה והוא לא כל כך מופיע בהסדרים של הפיקוח.

<זמר בלונדהיים: לכן הוספנו את זה גם כאן וגם בסעיף המטרות.

<זמר בלונדהיים: כאשר בעצם החוק הזה במידה מסוימת מבצע את ניהול הסיכונים בעצמו כי הוא בעצם זה שקבע שמזון רגיש מייבאים באופן מסוים ומזון רגיל מייבאים באופן אחר.

<זמר בלונדהיים: על בסיס ניהול סיכונים בשים לב לסיכונים מכל סוג מזון, עלות תועלת, מחיר לצרכן וכולי.

<זמר בלונדהיים: הרעיון הוא לקבוע כאן שגם נהלי הפיקוח צריכים לשקף את זה.

<זמר בלונדהיים: אם החוק ביצע ניהול סיכונים, לא יכול להיות שהפיקוח יעיין את זה ובעצם יעיין את מטרות החוק במובן הזה.

<זמר בלונדהיים: הרי אפשר היה שהפיקוח יקבע שמזון רגיל משתחרר באופן מסוים ונבדוק את כל המזון הרגיל במחסן.

<זמר בלונדהיים: זאת לא הרפורמה.

<זמר בלונדהיים: לא עשינו בזה כלום.

<זמר בלונדהיים: אבל הרעיון הוא שגם בהיבטי אחריות הפיקוח ואיך הוא צריך להתבצע, מובן שהמונח ניהול סיכונים שנעשה כאן בחוק ובאופן מקובל בעולם, הפיקוח יגלם את זה ואי אפשר יהיה לדרוש סטנדרט של מאה אחוזים כאשר החוק בעצם ביצע ניהול סיכונים ונטל סיכונים מחושבים כאלה ואחרים.

<אמיר רשף: אני רוצה להעיר הערה כללית לא לגופו של סעיף אבל כן לעניין הפיקוח וניהול הסיכונים שמבצע הרגולטור.

<אמיר רשף: במסגרת הדיונים, גם של הצוות הממשלתי וגם בכנסת, עלתה מספר פעמים הסוגיה של אחריות עובדי מדינה אל מול הסיכונים שהרגולציה והחוק מבקש מהם לקחת וזה משהו רוחבי ולא רק במזון כאשר אנחנו רואים שרגולטורים מהססים לבצע ניהול סיכונים ומעדיפים לנקוט במדיניות שמרנית, מה שכאן דווקא התרחקנו ממנו, בטח במזון הרגיל.

<אמיר רשף: אנחנו כמשרד אוצר חושבים על פתרונות, איך לתת לזה מענה וננסה גם מול משרד המשפטים לחשוב על פתרון רוחבי שיכול לייצר לרגולטורים איזשהו מענה כדי שנוכל לבצע יותר ויותר הקלות ברגולציה.

<אמיר רשף: בלוחות הזמנים של חוק ההסדרים לא הצלחנו ליזום שיח כזה מקיף מול משרד המשפטים אבל בהחלט אנחנו מתכוונים לטפל בזה בעתיד.

<זמר בלונדהיים: כמובן אם תתקבל בנושא, נעביר אותה לגורמים הרלוונטיים אצלנו שיבדקו את הבקשה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: הודעה חשובה מאוד.

<נעה בן שבת: סעיף 280א, חובת דיווח.

<נעה בן שבת: 280א חובת דיווח מנהל שירות המזון רשאי להורות בנוהל על חובת מפקח לפי חוק זה לדווח לגורם שעליו יורה המנהל על פעולות שנקט לפי פרק זה.

<נעה בן שבת: רשות מקומית תודיע למנהל שירות המזון או מי שהסמיכו לכך על חקירה של עבירה לפי פרק זה שפתחה בה ועל כתב אישום שהוגש עקב חקירה כאמור, לא יאוחר מ-14 ימים ממועד פתיחת החקירה או הגשת כתב האישום, לפי העניין.

<נעה בן שבת: אם אני מבינה נכון, מרכז שלטון מקומי רצה הוראה שתאפשר דיווח בדרך אחרת וגם לגבי גביית אגרות.

<נעה בן שבת: אתם יכולים לשתף את הפרוטוקול בהתייעצויות שלכם?

<זמר בלונדהיים: כן.

<זמר בלונדהיים: יש כאן בדיקה לגבי כתבי האישום, האם הם יהיו מוגשים או לא.

<זמר בלונדהיים: אנחנו נשלים בדיקה ונחזור לזה.

<נעה בן שבת: גם אם המפקח הוא מפקח ברשות מקומית, אתה מניח שכתבי האישום לא יוגשו על ידי הרשות המקומית אלא על ידי משרד הבריאות.

<זמר בלונדהיים: אנחנו רוצים לבדוק את זה ביחס למצב הקיים.

<זמר בלונדהיים: נשלים בדיקה עובדתית קצרה ונעדכן.

<רוית ארבל: באיזה מצבים זה יקרה?

<רוית ארבל: זה קשור רק לפרק הווטרינרי?

<נעה בן שבת: לא, יש לנו עוד מפקחים.

<נעה בן שבת: אני רוצה לברר.

<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על מפקחים, עובד מדינה עובד משרד הבריאות, עובד מדינה ממשרד ממשלתי אחר, רופא ממשלתי.

<נעה בן שבת: יש לנו את הרופא הווטרינר משני הסוגים עליהם דיברנו בשווקים ובמפעל ששניהם לגבי הפיקוח הווטרינרי וב-(5) יש לנו תברואן או מפקח שהם עובדי הרשות המקומית.

<נעה בן שבת: האם הם יפקחו גם על נושא המזון בכלל או רק על הפיקוח הווטרינרי?

<זמר בלונדהיים: תברואן או מפקח.

<נעה בן שבת: תברואן או מפקח שהם עובדי הרשות המקומית.

<זמר בלונדהיים: כיום, לפי מה שנמסר לנו, מכוח הפקודה, זה בעצם נוסח שקיים כיום בפקודה ולא כל כך נעשה בו שימוש.

<זמר בלונדהיים: הוא נשאר בגלל שהוא היה קיים.

<זמר בלונדהיים: ככל שתיעשה בו כוונה, אפשר להסמיך לכולם או חלקם, ככל שיהיה בזה צורך.

<זמר בלונדהיים: יסמיכו בהתאם לצורך.

<זמר בלונדהיים: עכשיו אין כוונה כזאת על הפרק, בשלב זה.

<נעה בן שבת: אבל הם לא יהיו רק לפיקוח הווטרינרי.

<זמר בלונדהיים: החוק מאפשר גם מעבר.

<זמר בלונדהיים: אין כוונה כזאת.

<מירה סלומון: יש שני סוגים של מפקחים לצורך הפיקוח הכללי ולא רק הווטרינרי כאשר האחד אלה עובדים שהם רופאים וטרינריים - בשלטון המקומי יש שני סוגים של מפקחים - של הרשויות המקומיות שהם נכנסים בהגדרת הרופא הממשלתי וגם הם מוסמכים להיות מפקחים לפי הפרק הזה, והשני הם תברואנים, ואני מפנה לסעיף הרלוונטי אותו קראנו כרגע.

<מירה סלומון: סעיף 274(5):

<מירה סלומון: תברואן או מפקח שהם עובדי הרשות המקומית.

<מירה סלומון: אלה שני הסוגים של עובדים של הרשות המקומית שעשויים להיות מוסמכים למפקחים לפי הפרק הזה.

<מירה סלומון: כיום יש רופאים וטרינריים של הרשויות המקומיות שהם בפועל מפקחים מכוח פקודת בריאות הציבור (מזון).

<מירה סלומון: לא מצאנו, לא אנחנו ולא המדינה, מצב שבו הוסמך תברואן או פקח של הרשות המקומית שהוא מפקח אבל זאת הוראה שהיא קיימת וחשוב שהיא תישאר.

<מירה סלומון: לעניין סעיף 280א(ב).

<מירה סלומון: נקבעה חובת דיווח של פעולת פיקוח של הרשות המקומית מכוח הפרק הזה.

<מירה סלומון: דיווח נוסף שנקבע בסעיף הזה, חובת דיווח נוספת שנקבעה בסעיף, מתייחסת לכתב אישום וזה מה שאנחנו עכשיו עושים בירור עובדתי לגביו, האם בכלל ייווצר או אמור להיווצר מצב בו הרשות המקומית היא שתגיש את כתב האישום ואז היא תצטרך לדווח למדינה על כך שהיא הגישה כתב אישום, או שכתב האישום לא מוגש באמצעות הרשות המקומית והתובעים העירוניים בשום פנים ואופן.

<מירה סלומון: אנחנו מוודאים את הנקודה ואנחנו נעדכן את הוועדה.

<נעה בן שבת: אבל לגבי הדיווח על חקירה, אין לכם בעיה.

<מירה סלומון: להפך.

<מירה סלומון: חשוב מאוד שיהיה מארג קוהרנטי שהרגולטור והפיקוח הארצי ידע מה עושה הפיקוח המקומי.

<נעה בן שבת: לגבי סעיף 281.

<נעה בן שבת: התבקשתי לבדוק מחדש את הנושא של ענידת תג באופן גלוי וגם את הנושא של המדים של המפקח במקרה שיש חשד לביצוע עבירה.

<נעה בן שבת: מצאתם שיש מקום לשנות את הסעיף או שהם יגיעו במדים לצורך חקירה?

<שרון גוטמן: דוקטור ינון העביר לי כאן דוגמה של הכרעות דין בפסקי דין שהוגשו על ידי עיריית תל אביב בגין עבירות לפי הפקודה על ידי התובע העירוני.

<מירה סלומון: אנחנו מאוד שמחים.

<מירה סלומון: ככל שיש כבר עכשיו תובעים עירוניים שפועלים על פי הפקודה, אנחנו חוזרים על הבקשה שלנו לייעוד הכספים שמתקבלים כתוצאה מהתיק הזה לקופת הרשות המקומית.

<זמר בלונדהיים: הווטרינרי עכשיו הולך לתאגיד.

<אמיר רשף: הווטרינרי הולך לתאגיד והתאגיד מממן את פעילות המפקחים.

<מירה סלומון: לא.

<מירה סלומון: אנחנו מדברים לא על אגרות אלא על כתבי אישום שמוגשים בעקבות פעילות.

<אמיר רשף: זה יועבר לפי היקפי הפעילות השונים.

<מירה סלומון: אני מבקשת להסתכל רגע על מה שדובר ואז אני אחזור עם עמדה סופית בעניין.

אלי אלאלוף: אתם רוצים להגיד לי שרשות מקומית תגיש תלונה לבית המשפט ואם בית המשפט פוסק קנס, לאן הכסף הולך?

<זמר בלונדהיים: זאת הבקשה שלהם, שהכסף יגיע לרשות.

<מירה סלומון: שילך לקופת הרשות המקומית.

אלי אלאלוף: יש בזה הגיון.

אלי אלאלוף: הם עושים את כל התהליך עם עורכי דין.

<זמר בלונדהיים: יש הגיון בזה ויש מקבילות לזה.

<זמר בלונדהיים: אני חייב להגיד שלכן אנחנו לא נביע עמדה בנושא הזה.

<זמר בלונדהיים: אני כן אגיד שיש טענה שזה יוצר הטיה.

<זמר בלונדהיים: כמו שהקנסות במשטרת ישראל לא הולכים אליה כי אחרת טוענים שאז הכי קל ללכת לתת דוחות על מהירות במקומות בהם זה לא באמת מסוכן אבל הכי קל לאכוף.

<זמר בלונדהיים: יש טענות שזה מטה את האכיפה.

<זמר בלונדהיים: לכן גם במשרדי ממשלה, הקנסות לא הולכים למשרד הכלכלה כאשר אלה מפקחים של משרד הכלכלה אלא הולכים לתקציב המדינה ונכנס לפול הכללי.

אלי אלאלוף: אבל אלה עובדי מדינה וכאן מדובר בעובדי רשות.

<אמיר רשף: כן, אבל הם ממומנים על ידי התאגיד.

אלי אלאלוף: למה לעשות תהליך דרך הרשות המקומית?

אלי אלאלוף: שהתאגיד יעשה את כל התהליך.

אלי אלאלוף: אם הרשות המקומית היא זאת שהולכת לבית המשפט ומוציאה כסף על יועצים משפטיים, יש הצדקה שהיא תקבל לפחות חלק, אם לא הכול, מהקנס שניתן.

אלי אלאלוף: אם לא, תעבירו את כל התהליך לתאגיד.

<אמיר רשף: הליך גביית האגרות מתבצע בתאגיד והתאגיד מעביר.

אלי אלאלוף: לא גביית אגרות.

<אמיר רשף: לגבי התהליך בבית המשפט, נבדוק את זה ונחזור עם תשובה.

<אמיר רשף: מדובר בכתבי אישום עקב פעילות של פקח או פעילות של עובדים אחרים?

<מירה סלומון: של המפקח והתובע העירוני.

אלי אלאלוף: חברים, זה נראה לי הגיוני.

אלי אלאלוף: ההיגיון הוא פשוט.

אלי אלאלוף: אם נציג התאגיד עושה את הפעולה, הכסף ילך לתאגיד כדי לשלם עבור זה.

אלי אלאלוף: אם הפקח שעושה את הפעולה הוא גורם לפעילות נוספת ברשות המקומית, או שלא יעשו או שאם יעשו, שהכסף יישאר ברשות המקומית.

<נעה בן שבת: דוגמת סעיף 7 לחוק הרשויות המקומיות, אכיפה סביבתית, סמכויות פקחים.

אלי אלאלוף: תשאירו את זה כך.

<נעה בן שבת: ההוראה אומרת שעל אף האמור בכל דין, קנס שהטיל פקח או שהוטל בבית משפט עקב הפעלת סמכותו של פקח, תשולם לקופת הרשות המקומית.

אלי אלאלוף: למה לא להשאיר את זה כך?

<אמיר רשף: זה מחוק התברואנים?

<ענת מימון: אכיפה סביבתית, סמכויות פקחים.

<אמיר רשף: מה לגבי התמריץ שזה יוצר להטיל קנסות?

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: גם על המשטרה אומרים שיש לה תמריץ לעשות.

<ינון יוני: בנוסח הזה זה מסייג פעילות של תאגיד?

<ינון יוני: פעילות שנעשית על ידי רופא התאגיד.

אלי אלאלוף: יש לי הצעה מאוד פשוטה.

אלי אלאלוף: מי שמפעיל את המהלך, יקבל את הקנס ואת ההכנסות.

אלי אלאלוף: אם העירייה עושה את כל הפעולות בבית המשפט, שתקבל את הכסף.

אלי אלאלוף: אם העירייה לא עושה כלום, לא תקבל והכסף ילך לתאגיד.

<מירה סלומון: אם אפשר אדוני להשלים את דבריך ולהבהיר לאמיר מהאוצר.

<מירה סלומון: אנחנו לא מדברים בשום פנים ואופן על הנושא של גביית האגרות.

<מירה סלומון: אגרות מממנות את הפעילות השוטפת של הפיקוח.

<מירה סלומון: אנחנו מדברים על כל ההוצאות שנדרשות לצורך הגשת כתבי האישום, הכנת תיק ראייתי, עדויות של הפקחים בפני בית המשפט כדי לקבל הכרעה.

<מירה סלומון: אלה הוצאות שבדרך כלל קנסות אמורים לממן אותן.

<מירה סלומון: כפי שהקריאה היועצת המשפטית של הוועדה, חוק הרשויות המקומיות (אכיפה סביבתית), הוא חוק שקובע סמכויות מקבילות לפקחים של המשרד להגנת הסביבה ולפקחים של הרשויות המקומיות באותם הנושאים, באותם חיקוקים ושם יש את הסעיף הזה של ייעוד הקנסות.

<מירה סלומון: כאשר מדובר בפקח שהוא עובד המדינה, הקנסות אמורים להגיע לקופת האוצר.

<מירה סלומון: כאשר מדובר בפקח שהוא עובד הרשות המקומית – וכמו שאמרתי, אנחנו מדברים על ההוצאות שנדרשות לצורך הפעילות להגשת כתב אישום – אז הקנסות מגיעים לקופת המדינה.

<נעה בן שבת: את לא מדברת על רופאים וטרינריים אלא על מפקח או תברואן לפי פסקה (5).

<מירה סלומון: ככל שהרופא הווטרינר יהיה עובד רשות מקומית ויוסמך כמפקח, כמוהו כתברואן וכמפקח.

<נעה בן שבת: אני מבינה את ההסתייגות של אמיר.

<נעה בן שבת: הוא אומר שאת יוצרת תמריץ לרשויות המקומיות להשאיר את העובדים ברשות המקומית כי הם יכולים להביא הכנסות.

אלי אלאלוף: שיישארו.

אלי אלאלוף: אמרנו שיישארו, אם הם רוצים להישאר.

<מירה סלומון: כל המודל שמונח בפני הוועדה קובע שהברירה היא בידי הרשות המקומית אם להעסיק את הרופאים הווטרינרים כעובדים שלה או להעביר אותם לתאגיד.

<אלי גורדון: כאשר אנחנו מדברים כאן על מפקח, זה לאו דווקא רק רופא וטרינר.

<אלי גורדון: מדובר כאן על עוד בעלי תפקידים.

אלי אלאלוף: זה ברור.

<אלי גורדון: שם לא ניתן הסמכה על כל דבר ודבר.

<אלי גורדון: יש לך עוד חוק רישוי עסקים ותנאי תברואה.

<מירה סלומון: נכון, אבל אם יש מפקח שהוסמך, אם הסמכת תברואן או פקח לפקח לפי הפרק הזה, אם הסמכת אותו והוא פעל לפי הפרק הזה והגיש כתב אישום וניתן גזר דין שקבע קנס, הקנס אמור לממן את כל הפעילות הזאת של הגשת כתב האישום ואמור להגיע לקופה שלנו.

אלי אלאלוף: בהחלט.

<נעה בן שבת: בחוק אכיפה סביבתית הקנס הוא קנס מינהלי או שזאת עבירת קנס?

<מירה סלומון: שניהם.

<מירה סלומון: יש גם וגם.

<מירה סלומון: כפי שנאמר על ידי הייעוץ המשפטי לוועדה יש גם וגם.

<מירה סלומון: יש את הקנס המינהלי וגם את הקנס הפלילי.

<מירה סלומון: אגב, גם בהצעת החוק המקודמת בימים אלה על ידי המדינה לעניין אכיפה כנגד אופניים חשמליים שגם שם אמורה להיות סמכות מקבילה למשטרה ולפקחים של הרשות המקומית, גם שם יש גם קנס מינהלי וגם קנס פלילי וגם שם יש הוראה מקבילה.

אלי אלאלוף: בסדר.

אלי אלאלוף: תודה.

<נעה בן שבת: רצינו לשאול לגבי הנושא של הזיהוי של המפקח והמדים במקרה של אכיפה.

<נעה בן שבת: זה יישאר מדים במקרה של אכיפה?

<נעה בן שבת: זה לסעיף 281.

<שרון גוטמן: זאת הייתה הדרישה של המחלקה הפלילית במשרד המשפטים אבל הוסבר לנו שלעניין זה מדים יכול להיות גם איזשהו תג ואיזשהו כובע.

<אלי גורדון: או חולצה אחידה.

<אלי גורדון: איזושהי יוניפורמה מסוימת.

<נעה בן שבת: נושא נוסף.

<נעה בן שבת: פטור מחובת הזדהות.

<נעה בן שבת: אנחנו משאירים את העילה, אם זה עלול לגרום לסיכול ביצוע הסמכות בידי המפקח או לפגיעה בביטחון המפקח.

<ענת מימון: בסעיף 284 לגבי אחריות מעסיק.

<ענת מימון: הנוסח שונה מ"כל שניתן לעשות" ל"אמצעים הסבירים".

<ענת מימון: כנ"ל בסעיף קטן (ב), "נקט בכל האמצעים הסבירים כדי למלא את חובתו".

<ענת מימון: שינינו גם את הגדרת נושא משרה.

<נעה בן שבת: בנושא הזה פנה אלינו משרד המשפטים ונתנו לנו עוד דוגמאות של חקיקה רבה בה מדובר הנושא של "אלא אם כן הוכיח כי עשה כל שניתן כדי למלא את חובתו".

<נעה בן שבת: חובתו למנוע את העבירה או למנוע את ביצוע העבירה בידי התאגיד.

<נעה בן שבת: התבקשנו לבחון שוב את האפשרות לחזור לנוסח הקודם שהוא הנוסח הסטנדרטי בחקיקה שמדבר על עשה כל שניתן או כל שאפשר כדי למלא את חובתו במקום להסתפק ב"נקט בכל האמצעים הסבירים כאמור".

<ענת מימון: רוית, את זה אתם ביקשתם לשנות.

<נעה בן שבת: סעיף 284.

<רוית ארבל: כן.

<ענת מימון: יש את הנושא של האמצעים הסבירים שביקשתם שנשקול שוב לנוסח של לעשות כל שניתן.

<זמר בלונדהיים: כן.

<רוית ארבל: לנו טוב הנוסח המתוקן כפי שהוא כיום.

<זמר בלונדהיים: אני רוצה להסביר למה אני חושב שכדאי לשקול שוב את התיקון שעשינו בסעיף 284 אלא אם כן אתם רוצים שלא נפתח מחדש אף סעיף שנדון.

<זמר בלונדהיים: סעיף אחריות נושא משרה.

<זמר בלונדהיים: עשיתי בדיקה.

<זמר בלונדהיים: התקדים היחיד שמצאתי שסוטה מהנוסח שמקובל בכל דברי החקיקה, ושלחנו רשימה ארוכה של דברי חקיקה בהם זה קיים, זה "עשה כל שביכולתו".

<זמר בלונדהיים: פרשנות בתי המשפט במקרים שהיו לא אמרה עשה כל שביכולתו ברף הלא סביר של עשה כל שביכולתו.

<זמר בלונדהיים: זה כמובן בשים לב לנסיבות העניין ובאופן סביר שהוא עשה כל שביכולתו.

<זמר בלונדהיים: לכן אני רוצה להתריע מפני מה שעשינו כאן.

<זמר בלונדהיים: אני רוצה לחזור לנוסח המקורי כפי שהיה.

<נעה בן שבת: עשה כל שאפשר, כל שניתן כדי למלא את חובתו.

<זמר בלונדהיים: אני רוצה להסביר את המשמעות של מה שעשינו כאן.

<זמר בלונדהיים: ואגב, אם כל ההסדרים האחרים היו אמצעים סבירים, אין לי בעיה עם זה.

<זמר בלונדהיים: אני לא רוצה לקבוע כאן סטנדרט יותר גבוה מאשר במקומות אחרים, אבל מה שאני לא רוצה לעשות, וזה מה שעשינו, זה לקבוע דווקא בתחום המזון שקשור מאוד לחיי אדם ולבטיחות ולבריאות – ולא צריך לחזור על הפרשיות אבל כולנו מבינים על מה מדובר – בחוקים שהם הרבה פחות חמורים, שקשורים להסדרות סביבתיות, פיננסיות וכל מיני דברים כאלה שאין בהם שום סכנה לחיי אדם, מדברים על עשה כל שביכולתו.

<זמר בלונדהיים: אחר כך עורכי הדין שיעמדו בבתי המשפט ויעשו מטעמים מזה - - -

אלי אלאלוף: אני מסכים לפרשנות שלך.

אלי אלאלוף: תעמדו בקריטריון שבמזון לא מורידים ברמה.

<זמר בלונדהיים: בסדר.

<זמר בלונדהיים: תודה.

<נעה בן שבת: אבל בכפוף למה שזמר אומר לפרוטוקול, שהוא מצפה שזה לא יהיה הסטנדרט המחמיר לעומת הנוסח הקודם.

<זמר בלונדהיים: נכון.

<רוית ארבל: איזו משמעות יש להצהרה הזאת?

<נעה בן שבת: גם אם אין לה משמעות, הנוסח הזה מופיע בחקיקה באופן שיטתי.

<רוית ארבל: אני לא יודעת מה זאת הבדיקה הזאת שנעשתה.

<רוית ארבל: קודם כל, דנו על זה.

<נעה בן שבת: אני מצטערת, אבל דנו על הרבה דברים ואנחנו כרגע חוזרים.

<רוית ארבל: בסדר, אבל אני יכולה רק לענות.

<רוית ארבל: אם דנו על זה וזה עלה מחדש, ואנחנו ביקשנו את זה, אני רוצה להתייחס.

אלי אלאלוף: בקשה, תתייחסי.

<רוית ארבל: תודה.

<רוית ארבל: אני לא יודעת מה הבדיקה שנעשתה בכל דברי החקיקה ושהסטנדרט הכי נמוך בה קבע כפי שצוין כאן שעשה ככל שיכולתו.

<רוית ארבל: אני מסתכלת כרגע על אחד מסעיפי החקיקה האלה.

<זמר בלונדהיים: אמרתי, חוץ מחוק ההגבלים העסקיים עליו דיברנו ואמרנו שהוא כלכלי ולא עוסק בחיי אדם.

<זמר בלונדהיים: בדברים כלכליים, שיפקח באמצעים סבירים.

<זמר בלונדהיים: בחיי אדם, שיעשה כל שביכולתו, וכל שביכולתו, אני סומך על בתי המשפט שזה סעיף פלילי.

<זמר בלונדהיים: אלה לא תובענות ייצוגיות.

<זמר בלונדהיים: אני סומך על פרקליטות המדינה שלא משתמשת בסעיף הזה הרבה ועל בתי המשפט שמרשיעים בזה עוד פחות.

<רוית ארבל: סעיף 48 לחוק ההגבלים שזמר הזכיר, אומר שאם לא הוכיח שהעבירה נעברה שלא בידיעתו ושנקט כל אמצעים סבירים להבטחת שמירתו של חוק זה.

<רוית ארבל: הסעיף הזה נדון בבתי משפט ובית המשפט, על סמך הסביר, הרף הסביר, קבע רף מאוד מאוד גבוה גם בלי שיהיה כתוב נקט כל שאפשר, כולל הרשעה בדין של מנכ"ל של חברה הגם שהוא לא ראה ולא ידע על קיומו של הסדר כובל בחברה.

<רוית ארבל: אני לא מצליחה להבין למה צריך את נקט בכל האמצעים או נקט כל שביכולתו.

<רוית ארבל: זה סטנדרט שגם אם הוא נקבע בדברי חקיקה אחרים, יש לנו שתי דוגמאות כאן, בואו נבחר מהן.

<רוית ארבל: יש לנו דבר חקיקה חדש.

<זמר בלונדהיים: יש לנו דבר חקיקה אחד שהוא כלכלי.

<זמר בלונדהיים: אין לנו אף דבר חקיקה, למיטב ידיעתי, אלא אם כן תגידו לי אחרת, שעוסק בתחום שקשור לבריאות ובטיחות שהסטנדרט בו הוא אחר.

<זמר בלונדהיים: המשמעות היא שאנחנו נהיה החוק הראשון שקשור לתחום הזה ודווקא בחוק מאוד מאוד בסיסי, לא איזה חוק נישתי קטן, יקבע סטנדרט נמוך יותר מחוקי סביבה ורגולציה כלכלית.

<זמר בלונדהיים: לא נראה לי שזה יעלה על הדעת.

<זמר בלונדהיים: אם מסתדרים בחקיקה האחרת ואם מסתדרים בחקיקות האחרות עם המונח הזה, אני חושב שגם אנחנו נסתדר אתו.

<זמר בלונדהיים: לא מעמידים הרבה לדין.

אלי אלאלוף: אין לי רצון לחזור בי ממה שסיכמנו.

<רוית ארבל: מה עם תוספת שלא בידיעתו?

<זמר בלונדהיים: לא.

<זמר בלונדהיים: אנחנו נישאר עם הסטנדרט המקובל.

אלי אלאלוף: מחר נצביע ותשכנעו אחרים.

אלי אלאלוף: הסעיף סגור.

אלי אלאלוף: נתקדם.

<נעה בן שבת: באותו סעיף יש הגדרה של נושא משרה בתאגיד.

<נעה בן שבת: כאן מוצע להפנות לסעיף 26 למעט בעל שליטה.

<נעה בן שבת: בדיון הקראתי הגדרה שכתובה כאן למטה כחלופה שנייה ומדברת במנותק מהנושא שלנו, במנותק מנושא המזון.

<נעה בן שבת: הגדרת נושא משרה מדברת על מנהל התאגיד, מנהל הבטחת איכות בתאגיד או כל תפקיד אחר שמשמעותו דומה, כל בעל תפקיד בכיר בתאגיד, וכאן מבקשים למעט את בעל השליטה.

<נעה בן שבת: אנחנו מציעים לקחת את נושא המשרה כהגדרתו בסעיף 26 למעט בעל שליטה.

<נעה בן שבת: בסעיף 286 הייתה בדיקה האם התאגיד כולל לרבות בעל שליטה בו ואני מבינה שאתם לא רוצים לחזור בכם.

<זמר בלונדהיים: לא.

<זמר בלונדהיים: זה נשאר.

<רוית ארבל: מה קורה עם בעל שליטה?

<ענת מימון: משאירים את זה.

<רוית ארבל: בדרך כלל הניסוח בדברי חקיקה אחרים אומר "לרבות אדם קשור".

<רוית ארבל: את לוקחת את בעל השליטה למעלה, אבל מה עם החברה האחות?

<נעה בן שבת: זה נכון.

<רוית ארבל: את רוצה את כל הקונצרן.

<רוית ארבל: בעל השליטה ומי שנשלט על ידי בעל השליטה.

<ענת מימון: ההחלטה אם לתת עיצום כספי גבוה או נמוך היא לפי גודל התאגיד.

<ענת מימון: השאלה שעלתה היא איך בודקים מהו התאגיד, האם זאת רק החברה או גם חברות בנות.

<ענת מימון: כלומר, מדברים על אשכול חברות.

<ענת מימון: כאן בעצם אמרנו שזה כן לוקח את בעל השליטה ומחשיב אותו לצורך החישוב של הסכום של מחזור התאגיד.

<זמר בלונדהיים: נכון.

<ענת מימון: נשאלה שאלה האם גם חברות קשורות נכנסות כאן או רק בעל התאגיד.

אלי אלאלוף: יש לכם מה להגיד?

אלי אלאלוף: כי אני הולך לאשר אותו כפי שהוא עכשיו.

<זמר בלונדהיים: אני רק אסביר שמה שהוסבר לי על ידי החברים של התאגידים אצלנו זה שהמונח בעל שליטה בהקשר של חברות ציבוריות וגם ברוב החברות הפרטיות, הדוחות שלו כוללים את החברות שמתחתיו ולכן זה בעצם יתפוס את זה בלי צורך לדבר על חברות הבת.

<זמר בלונדהיים: בכל מקרה, מישהו שיהיה בגודל הזה, זה בדרך כלל ממילא יעלה מעל הרף.

<זמר בלונדהיים: אנחנו בסך הכול מדברים על מעל מאה מיליון שקלים לסכום העיצום הבסיסי כך שזאת לא דרמה גדולה.

<זמר בלונדהיים: זה לא כמו בהגבלים לדבר על חברות קשורות שקשה לתפוס כל אחת ואחת.

אלי אלאלוף: נמשיך.

<נעה בן שבת: בסעיף 284(ב) דיברנו על עשה ככל שאפשר או נקט בכל האמצעים הסבירים.

<נעה בן שבת: אני לא יודעת מה אדוני הכריע.

<נעה בן שבת: האם אנחנו חוזרים למה שהיה בנוסח הכחול, עשה ככל שאפשר, כפי שביקש משרד המשפטים?

<נעה בן שבת: נקט בכל האמצעים הסבירים?

<נעה בן שבת: מה הייתה ההכרעה?

<זמר בלונדהיים: להבנתי ההכרעה הייתה לעמדתנו.

אלי אלאלוף: כן.

אלי אלאלוף: לפי העמדה של משרד המשפטים.

<זמר בלונדהיים: נחזור לנוסח בכחול.

<ענת מימון: כאן נצטרך להתאים את העיצומים לסעיפים.

<נעה בן שבת: כן.

<נעה בן שבת: יש כאן תיקונים בעקבות הרביזיות שנדונו היום ובעקבות הדיונים.

<נעה בן שבת: אנחנו נצטרך לשנות את הנוסחים בהוראות השונות.

אלי אלאלוף: אבל להשתדל לא לחזור על כך מחר.

<נעה בן שבת: אנחנו לא אמורים לחזור על זה.

<נעה בן שבת: אנחנו מבקשים שהוועדה תסמיך אותנו לתקן את הדברים.

אלי אלאלוף: זה בדיוק מה שאני אומר.

<נעה בן שבת: אנחנו בעמוד 154.

<נעה בן שבת: אנחנו מורידים את העיצום הכספי לפי סעיף 14(א) על סעיף 48(ג).

<זמר בלונדהיים: נכון.

<זמר בלונדהיים: מחקנו.

<נופר טל: אני חושבת שרצנו קדימה ולגבי סעיף 288א יש לי הערה.

<זמר בלונדהיים: עוד לא הגענו אליו.

<ענת מימון: צריך להגיד לגבי עמוד 156 פסקה (22).

<ענת מימון: מייבא מזון בניגוד להוראות סעיף.

<ענת מימון: לא הצלחנו להבין לאיזה סעיף הכוונה.

<ענת מימון: אנחנו מוחקים את זה.

<זמר בלונדהיים: כן.

<נעה בן שבת: עמוד 156 סעיף 288(22).

<אלי גורדון: זה מה שהיה כתוב בניגוד לסעיף 137(ב).

<נעה בן שבת: בניגוד לסעיף 100(ג).

אלי אלאלוף: מחקנו אותו.

<נעה בן שבת: אין את העבירה.

<נופר טל: אני לא רוצה שוב לחזור אחורה אבל דיברנו על זה גם עת דנו בסעיף עצמו, בסעיף 32, לגבי מכירת מזון שכולל תוסף מזון או חומר טעם וריח שמותר או אסור.

<נופר טל: שוב, כשאנחנו מטילים כאן עונש חמור פי אחד וחצי, עדיין איך אני יכולה לדעת – אנחנו שוב מדברים על הקופסה השחורה.

<זמר בלונדהיים: היינו שם .

<זמר בלונדהיים: די.

<זמר בלונדהיים: אם לא ידע, נקט אמצעים סבירים, הוא מוגן.

<זמר בלונדהיים: אם ידע, לא מוגן.

<נופר טל: שוב אני חוזרת.

<נופר טל: כאן זה עיצום כספי.

<נופר טל: איפה אתה רואה את לא ידע או כן ידע?

<זמר בלונדהיים: זה קרוס לאורך כל החוק.

<זמר בלונדהיים: כל העיצומים לגבי המשווק, אמרנו, עשינו הסדר, דובר עליו ארוכות, אמרנו שיש שם כמה תנאים שצריך לעבור אותם.

<זמר בלונדהיים: שצריך ידע, לא ידע, תרם, לא תרם, ההפרה בוצעה על ידי אחר, נקט אמצעים סבירים.

<זמר בלונדהיים: עברתם את המסננות האלה, אי אפשר להטיל עליכם עיצום כספי.

<זמר בלונדהיים: לא עברתם אותן, אפשר.

<זמר בלונדהיים: זה לא רלוונטי רק ל-(6) אלא זה רלוונטי לכולם.

<זמר בלונדהיים: כבר היינו שם.

<גליה שגיא: אני מתנצלת.

<גליה שגיא: הייתי בחוץ ואני רוצה להתייחס לסעיף 284(ב).

<גליה שגיא: ביום חמישי האחרון היה לנו דיון מאוד ארוך בקשר לסעיף.

אלי אלאלוף: אנחנו חוזרים על מה שהחלטנו.

<גליה שגיא: אם אפשר לדעת מדוע כי הייתה כאן תמיכה והוחלט למחוק את עשה ככל שאפשר.

אלי אלאלוף: משרד המשפטים ביקש לחזור ולקבוע שבנושא שקשור לבריאות הציבור לא יהיו סנקציות פחותות מכפי שיש.

<רוית ארבל: זה לא נושא שקשור לבריאות הציבור.

<רוית ארבל: זה נושא שקשור לאחריות מנהל.

<רוית ארבל: אנחנו מדברים על כך שלצורך העניין סדרנית בסופר – נתנו את הדוגמה הזאת גם ביום חמישי – לא הורידה מוצר פג תוקף מהמדף למרות שיש נהלים.

<זמר בלונדהיים: חבר'ה, די עם הדוגמה הזאת.

<זמר בלונדהיים: אף אחד לא מצפה ממנכ"ל ללוות מעכשיו את הסדרנים בסופר.

<זמר בלונדהיים: מצפים ממנו לוודא שברשת יש הסדרים סבירים לעניין צורת העבודה ופיקוח מינימלי.

<זמר בלונדהיים: מספיק עם זה.

<רוית ארבל: הוא יהיה חייב אוטומטית אלא אם הוא הוכיח שהוא נקט בכל האמצעים.

<זמר בלונדהיים: נכון.

<זמר בלונדהיים: יש עשרות דברי חקיקה אחרים ואתם תסתדרו עם הסטנדרט הזה כמו אחרים.

<זמר בלונדהיים: דנו בזה.

אלי אלאלוף: רשמנו את ההערה פעם נוספת ועמדתנו לא משתנה.

אלי אלאלוף: תודה.

<נעה בן שבת: הסעיף הבא הוא סעיף 291.

<נופר טל: רגע.

<נופר טל: סעיף 288א.

<נופר טל: אמרתם שתוסיפו סעיף שמתייחס לנוהל.

<זמר בלונדהיים: איזה נוהל?

<נופר טל: בסעיף 288א.

<זמר בלונדהיים: תיקנתי אחר כך שאין צורך בנוהל.

<זמר בלונדהיים: עיגנו את הנוהל בסעיף אחריות המשווק.

<זמר בלונדהיים: הסברתי את זה בדיון.

<זמר בלונדהיים: זה בעצם מה שהתכוונו לקבוע בנוהל ובסוף, לאור הבקשות, עיגנו את זה בחוק דבר שהוא עוד יותר טוב לטובת המשווקים.

<נעה בן שבת: הסעיף הזה מפנה לתוספת ה-12 שאמרה לקבוע איזה הפרת הוראות סימון.

<שרון גוטמן: כרגע שתי תקנות.

<שרון גוטמן: תקנות בריאות הציבור (מזון) סימון גלוטן ותקנון בריאות הציבור (מזון) סימון אזהרה מסכנת חנק.

<זמר בלונדהיים: כרגע גלוטן וחנק.

<זמר בלונדהיים: אלה הסימונים המסכנים יותר.

<נעה בן שבת: ואם יהיו אלרגנים, יהיו אלרגנים.

<זמר בלונדהיים: כרגע אין אלרגנים.

<זמר בלונדהיים: אם יהיו, יתקנו את התוספת.

<זמר בלונדהיים: אם יהיה צורך.

<רוית ארבל: באופן כללי לגבי סעיף העיצומים.

<רוית ארבל: היכן התוספת שמחייבת את הנוהל שיפורסם לפני ואת תקנות ההפחתה שיפורסמו במקביל?

<זמר בלונדהיים: את תקנות ההפחתה הוספנו בהוראות מעבר וכאשר נגיע אליהן, נקרא אותן.

<זמר בלונדהיים: יש סעיף.

<רוית ארבל: מה לגבי הנוהל?

<זמר בלונדהיים: לגבי הנוהל אין עיגון.

<זמר בלונדהיים: מבחינתנו פשוט אי אפשר לעשות את זה בלי זה.

<זמר בלונדהיים: זה נקבע בתיאום אתנו.

<זמר בלונדהיים: הוא חייב לגבש את המדיניות שלו לגבי מה הולך לפלילי ומה לא לפלילי כי אחרת זה כמו לנהל הליכים פליליים בלי מדיניות אכיפה.

<זמר בלונדהיים: זה לא נעשה.

<זמר בלונדהיים: לכן אנחנו לא מעגנים את זה באף מקום אבל אנחנו כבר במגעים לגבי הנהלים ואנחנו מעבירים להם עוד לפני הכניסה לתוקף.

<רוית ארבל: זה אומר שהנוהל יהיה לפני הכניסה לתוקף?

<זמר בלונדהיים: כן.

<זמר בלונדהיים: אני אתקן ואומר שהנוהל לא חייב להיות לפני הכניסה לתוקף.

<זמר בלונדהיים: בקיצור, זה לא חייב להיות לפני הכניסה לתוקף אלא זה חייב להיות לפני הטלת עיצומים.

<זמר בלונדהיים: אפשר להגיד שזה נכנס לתוקף, אני עדיין לא מטיל עיצומים עד שהיה לי נוהל וזה בסדר גמור.

<זמר בלונדהיים: לפני העיצומים, זאת בעיה.

<נעה בן שבת: סעיף 291 נוגע לזכות הטיעון.

<נעה בן שבת: "מפר שנמסרה לו הודעה על כוונת חיוב לפי הוראות סעיף 290 רשאי לטעון לפני הממונה את טענותיו בכתב – הוספנו כאן או אם הורה כך הממונה לפי בקשתו בעל פה - לעניין הכוונה להטיל עליו עיצום כספי".

<נעה בן שבת: כך ניסחנו את זה כי זה מה שעלה בדיון בוועדה.

<נעה בן שבת: אנחנו מציעים בכל זאת לומר: לטעון את טענותיו בכתב או בעל פה כפי שיורה הממונה שזה נוסח יותר מקובל.

<זמר בלונדהיים: מקובל.

<נעה בן שבת: ואז אין לנו ברירת מחדל אלא הכול לפי מה שמורה הממונה בכתב או בעל פה כפי שיורה הממונה.

<נעה בן שבת: יש כאן הערת נוסח נוספת, בסעיף 293(ב).

<נעה בן שבת: הוא מפנה לסעיפים 288(א).

<זמר בלונדהיים: זה צריך להפנות גם ל-288(ב) בהתאם לסיכום אליו הגענו עם התעשיינים.

<נעה בן שבת: בסדר.

<נעה בן שבת: זאת אומרת שההוראה שמדברת על שנתיים הוראה חוזרת.

<זמר בלונדהיים: שנה.

<זמר בלונדהיים: נסתכל רק שנה אחורה.

<נעה בן שבת: רק בתוך שנה אחורה.

<נעה בן שבת: אני רק אומרת שבסעיף 288 צריך אולי לפרט איזה סעיפים בתוך 288 נכללים.

<זמר בלונדהיים: אבל הפנית ל-288(א).

<זמר בלונדהיים: הפתיח שלו הוא הוראה לפי זה שעניינה סימון כך שזה בסדר.

<נעה בן שבת: הוראה לפי זה אבל השאלה אם לא צריך לפרט כדי שתהיה ודאות באיזה הוראות אנחנו מדברים.

<זמר בלונדהיים: אפשר, אבל אם הפירוט צריך להיות, אולי ב-288(א) ולא כאן.

<זמר בלונדהיים: נחשוב על זה.

<נעה בן שבת: הפירוט בוודאי צריך להיות ב-288(א).

<זמר בלונדהיים: נחשוב על זה.

<זמר בלונדהיים: זאת נסחות נטו.

<זמר בלונדהיים: ב-295 לא צריך להפנות ל-288(א).

<זמר בלונדהיים: בשניהם לא צריך.

<זמר בלונדהיים: הם מקושרים לסכום הבסיסי.

<זמר בלונדהיים: אם הוא מתעדכן, זה כבר משתרשר הלאה.

<נעה בן שבת: לא.

<נעה בן שבת: זה לא נכון.

<נעה בן שבת: אתה כתבת להם סכום בסיסי נפרד.

<זמר בלונדהיים: לא.

<זמר בלונדהיים: אמרתי הסכום הבסיסי.

<נעה בן שבת: יעמוד הסכום הבסיסי על מאה שקלים חדשים לכל מוצר.

<נעה בן שבת: אתה יכול לעשות את זה באחוזים מהסכום הבסיסי ואז לא תצטרך לתקן.

<רוית ארבל: באיזה סעיף אנחנו?

<נעה בן שבת: סעיף 288(א).

<נעה בן שבת: היינו בסעיף העדכון.

<נעה בן שבת: 295.

<נעה בן שבת: דיברנו על העדכון.

<נעה בן שבת: העדכון צריך להיות גם הסכום הבסיסי שקבוע ב-288.

<זמר בלונדהיים: לא, לא צריך.

<זמר בלונדהיים: חשבתי על זה קודם.

<זמר בלונדהיים: הסכום יישאר אותו הדבר.

<זמר בלונדהיים: מה שישתנה זה הסכום הבסיסי שזה הקייפים.

<זמר בלונדהיים: המקסימום ישתנה כי הוא נגזרת מהסכום הבסיסי.

<זמר בלונדהיים: הסכום עצמו, המכפלה של מאה, מספיק.

<זמר בלונדהיים: לא צריך שהוא יהיה 101 ו-101 וחצי ו-102 וכולי.

<זמר בלונדהיים: נסתפק בהכפלה במאה.

<זמר בלונדהיים: הקייפ, במקום להיות ארבעים אלף, יהיה 40,200, 40,400 וכולי.

<נעה בן שבת: נצטרך לתקן את הנוסח ב-288(א) וב-288(ב) כדי שיהיה ברור מהו הסכום הבסיסי.

<נעה בן שבת: אתה לא רוצה פי שניים מהסכום הבסיסי של מאה שקלים אלא אתה רוצה פי שניים מהסכום הבסיסי ב-286.

<זמר בלונדהיים: נכון.

<נעה בן שבת: נמצא את הדרך.

<זמר בלונדהיים: זה הרעיון.

<זמר בלונדהיים: כאשר אמרנו מחצית הסכום הבסיסי וכולי, הרעיון הוא לשרשר לשם.

<זמר בלונדהיים: אם זה לא ברור, צריך להבהיר.

<רוית ארבל: בשיחות הוסכם שהפרה חוזרת לעניין - - -

<זמר בלונדהיים: תוקן.

<זמר בלונדהיים: אמרתי קודם.

<זמר בלונדהיים: הודעתי קודם להרחיב את זה גם ל-288(ב).

<זמר בלונדהיים: זה כבר כתוב.

<זמר בלונדהיים: בסעיף של ההפרה החוזרת שם כתוב לעניין ההפרה כאמור ב-288(א), הוספנו את 288(ב).

<זמר בלונדהיים: סעיף 293(ב).

<נעה בן שבת: אני מציעה בכל זאת שהסכום הבסיסי לצורך 288(א) ו-288(ב) יהיה אחוז מתוך הסכום הבסיסי המקורי.

<נעה בן שבת: שיהיה לנו סכום בסיסי אחד ולא ישתנה.

<זמר בלונדהיים: המאה?

<נעה בן שבת: המאה יהיה כאחוז מתוך.

<זמר בלונדהיים: רצינו את זה בלי בין תאגיד קטן, תאגיד גדול וכולי.

<זמר בלונדהיים: רצינו את זה מוחלט.

<זמר בלונדהיים: הקייפים הם נגזרת של הסכום הבסיסי שלו.

<זמר בלונדהיים: הקייפ של תאגיד גדול הוא שונה.

<נעה בן שבת: אתה לא רוצה לעדכן את הסכומים.

<זמר בלונדהיים: לא צריך כי ממילא יהיה שרשרת.

<נעה בן שבת: אבל באיזשהו שלב מאה שקלים יהיו - - -

<זמר בלונדהיים: אבל אין לי צורך.

<זמר בלונדהיים: בסוף זה יוכפל במספר מוצרים והקייפים האלה שישפיעו.

<זמר בלונדהיים: הקייפ התחתון שהוא למשל מינימום 10,000, הוא ימשיך להתעדכן וגם הקייפ העליון ימשיך.

<נעה בן שבת: אני לא חושבת שבידיעה שיש מדד, להשאיר סכום לא מעודכן.

<ברוית ארבל: עוד חמישים שנים, הקנס יהיה של אלף שקלים.

<ענת מימון: אז לא יגיעו לתקרה.

<זמר בלונדהיים: יש מינימום.

<ענת מימון: אבל היא כן מתעדכנת.

<זמר בלונדהיים: נכון, ולכן הקנס ימשיך לעלות.

<ענת מימון: לדוגמה, היו לך עשרה מוצרים, אתה לא תגיע.

<זמר בלונדהיים: זה קנס מינימום.

<זמר בלונדהיים: גם אם מצאתי מוצר אחד, ה-10,000 יישאר וה-10,000 ימשיך להתעדכן.

אלי אלאלוף: אני מציע שנשאיר את הנוסחה הזאת ולא נחפש עדכונים מוגזמים.

<נופר טל: אני מתנצלת אבל פשוט לא דנו בזה ומאחר ומחר ההצבעה ואנחנו בישורת האחרונה, אני רוצה להתייחס לסעיף 287(17).

<נופר טל: דיברנו, והייתה כאן אביגיל, ואמרנו שאת זה נקשר גם לחוק שלנו, לפטור למשווק.

<נעה בן שבת: כתוב.

<נעה בן שבת: יש שם הוראות סעיף 40א(2)(א) ו-(ג).

<נעה בן שבת: אני רוצה להסביר שוב.

<נעה בן שבת: אני רוצה להסביר שוב.

<נעה בן שבת: הנושא של החזקה היא חזקה שנוגעת לכל הפרה על החוק.

<נעה בן שבת: כל הפרה וכל עבירה על החוק.

<נעה בן שבת: זאת אומרת, מניחים שמה שקבוע, גם אם זה קבוע כעבירה, עומדת למשווק שעומד בכל התנאים שקבועים בחקיקה, עומדת לו חזקה שהוא לא הפר את ההפרה.

<נעה בן שבת: לכן זה חל גם על הפרה שקבועה כאן.

<נעה בן שבת: גם אם קבועה כאן הפרה, לא צריך להגיד בכל מקום שהיא כפופה לחזקה הזאת כי החזקה הזאת גוברת עליה.

<נעה בן שבת: זה לא משהו שצריך להגיד בכל הפרה והפרה כי אחרת היינו צריכים לבוא ולהגיד בכל הפרה והפרה, בהרבה הפרות, שזה חל עליהן, גם פה וגם בעונשין.

<נעה בן שבת: בעצם החזקה חולשת על ההוראות האלה.

<אנופר טל: בל החזקה הזאת מתייחסת לחוק שלנו והיא לא מתייחסת לסעיף 9(א).

<זמר בלונדהיים: לכן קישרנו את זה לסעיף 40.

<זמר בלונדהיים: הקישור לסעיף 40 מביא אתו את החזקה.

<זמר בלונדהיים: בדיוק בגלל זה.

<נופר טל: בניגוד להוראות כך וכך וסעיף 9.

<זמר בלונדהיים: בניגוד לשתיהן.

<זמר בלונדהיים: לשם כך הייתה התוספת הזאת.

<זמר בלונדהיים: אנחנו מסכימים אתך.

<זמר בלונדהיים: לשם כך הייתה התוספת הזאת.

<זמר בלונדהיים: זה מבחינתנו אומר את זה.

<נעה בן שבת: סליחה, נופר, אני חוזרת בי.

<נעה בן שבת: כיוון שהסעיף הזה נוגע לסעיף 40, סעיף 40 מטיל חובה עצמאית.

<נעה בן שבת: לסעיף 40(ג) יש חובה עצמאית על משווק במקטע שלו של השיווק.

<זמר בלונדהיים: זה בסדר.

<נעה בן שבת: במקטע של השיווק אין לו חזקה.

<נעה בן שבת: החזקה לא חלה על סעיף 40.

<זמר בלונדהיים: נכון.

<זמר בלונדהיים: על סעיף 40(ג).

<נופר טל: אני מתנצלת, אני לא מצליחה להבין.

<שרון גוטמן: כשיש הוראה בתקנות שאומרת למשווק שאתה תסמן.

<נופר טל: בסדר גמור.

<זמר בלונדהיים: אין חזקה.

<זמר בלונדהיים: זה מה שהובהר.

<נעה בן שבת: סעיף 40 הוא לא ברשימת הסעיפים שנכללת ברישא לסעיף 158(א) וזה לא חל עליהם.

<נעה בן שבת: לכן ההוראה הזאת חלה על משווק כמשווק.

<זמר בלונדהיים: נכון.

<זמר בלונדהיים: רציתי לומר שההסמכה לתקנות לגבי אפשרות העיון, חידדתי אתמול אחרי שבדקתי את זה, היא במרבית החיקוקים לא קיימת.

<זמר בלונדהיים: זה משהו שנוסף באיזה חוק אחד או שניים, גם המחלקה הפלילית אישרה את זה, בדרישות ספציפיות של הוועדה.

<נעה בן שבת: איפה זה?

<זמר בלונדהיים: הסיפא של הסעיף.

<זמר בלונדהיים: לטעמי היא מיותרת ואני אסביר למה.

<זמר בלונדהיים: מה שקבוע היום בתקנות שנקבעו באותם מקרים, אני מקריא מתוך תקנות שנקבעו לעניין הזה, "יישם אמצעים טכנולוגיים נאותים ומתקדמים כדי להביא למניעת אפשרות העתקת פרטים, למניעת אפשרות חיפוש ולהקניית הגנה סבירה".

<זמר בלונדהיים: אני קצת מקצר.

<זמר בלונדהיים: כלומר, לא נקבע שם כי אין מה לומר היום בדבר הזה.

<זמר בלונדהיים: אתה לא יכול בעולם מחשבים לומר עכשיו בדיוק איך לעשות את זה.

<זמר בלונדהיים: לכן אין בעיני יותר מדי תרומה ולאור זה שקיימים לא מעט הסדרי עיצומים בלי זה, בלי התקנות לעניין הזה אלא משאירים את זה להנחיות פנימיות של המשרד, להבנתי הם פשוט יסתכלו על התקנות האלה, יקבעו הנחיות ברוח זאת ולא מעבר לכך.

<נעה בן שבת: האפשרות האחרת היא להעתיק לכאן את מה שכתוב שם בתקנות אבל אתה אומר שזה מסורבל וארוך, וגם מיותר.

<זמר בלונדהיים: כן.

<זמר בלונדהיים: המחלקה הפלילית מעדיפה לא להעתיק את זה.

<זמר בלונדהיים: אני מעדיף פשוט להוריד את זה.

אלי אלאלוף: מה מחליטים?

<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על פרסום באתר האינטרנט על עיצומים כספיים שמוטלים ויש כל מיני מגבלות לגבי הפרטים, איזה פרטים, האם רושמים את השם כאשר מדובר בתאגיד או לא מפרסמים את השם.

אלי אלאלוף: נאמר לי שבסוף הנפגע לא צריך למות.

אלי אלאלוף: אני לא מציע שנפרסם פרטים אישיים.

<זמר בלונדהיים: מסכים לגמרי.

<זמר בלונדהיים: אני אומר שהקביעות שנקבעו בתקנות דומות כאלה שכבר קיימות, הן לא באמת אומרות יותר מדי.

<זמר בלונדהיים: הם אומרים שיקנה הגנה סבירה מפני חדירה.

<זמר בלונדהיים: שיבוש או.

<זמר בלונדהיים: אין בתקנות אמירה קונקרטית איך תעשה את זה.

אלי אלאלוף: אני מקבל את העמדה הזאת.

<נעה בן שבת: בסדר.

<נעה בן שבת: מורידים את הסיפא הזאת.

<זמר בלונדהיים: כן.

<זמר בלונדהיים: מורידים את הסיפא בסעיף 309(ה).

<נעה בן שבת: סעיף 313.

<נעה בן שבת: בסעיף היו הרבה תיקונים והערות לגבי הסעיף.

<נעה בן שבת: זה סעיף שנוגע להתראה מינהלית וצו הגבלה מינהלי.

<נעה בן שבת: בסעיף קטן (א), בכל מקום שכתבנו "או משווק", הורדנו את המלים "או משווק".

<נעה בן שבת: הסעיף הזה מתייחס ליצרן או ליבואן.

ייקרא כך: "בהתקיים נסיבות כאמור בסעיף קטן (א), רשאי נותן ההתראה - אגב, נותן ההתראה הוא נותן רישיון הייצור או רשם היבואנים – לתת הוראה לצורך צמצום ומניעת סכנה לבריאות הציבור כתוצאה מהנסיבות האמורות גם למוביל, מאחסן או משווק".

ייקרא כך: זאת אומרת, ההפרה בסעיף קטן (ב) היא לא הפרה של המוביל או המאחסן או המשווק אלא היא הפרה של היצרן או היבואן אבל כתוצאה ממנה יש הצדקה מבחינת מניעת סכנה לבריאות הציבור לתת הוראות כאלה למוביל, למאחסן או למשווק.

סעיף קטן  אומר: כאן יש הפרה של המשווק והיא מצדיקה את מתן ההתראה.

סעיף קטן  אומר: עדיין אין כאן את המקטע של המוביל או המאחסן ואם יש הפרה שלהם והיא גורמת, אין לנו כאן את המקטע הזה.

<זמר בלונדהיים: זה נכון.

<זמר בלונדהיים: זה מקרה פחות תדיר.

<זמר בלונדהיים: התמקדנו כאן בסיכון הממשי.

<זמר בלונדהיים: יש סמכויות אחרות שמספיקות גם למקרים האלה.

<זמר בלונדהיים: כאן התייחסנו לעיקר.

<נעה בן שבת: סעיף 315.

<נעה בן שבת: אנחנו מדברים על צו הגבלה שיפוטי.

<נעה בן שבת: בסעיף קטן (א) כתוב: "רשאי הוא לפנות לבית המשפט המוסמך לדון בעבירה כאמור".

<נעה בן שבת: השאלה היא מה הערכאה.

<זמר בלונדהיים: אני אעשה טלפון מהיר ואני אחזור אליכם עם תשובה.

<נעה בן שבת: אנחנו ממשיכים בסעיף קטן (ד).

<נעה בן שבת: לא היה לנו כל כך ברור האם תוקפו של צו לפי סעיף זה על הארכותיו לא יעלה על שנה.

<נעה בן שבת: זה כולל את ההארכות.

<נעה בן שבת: בסך הכול התקופה היא לשנה.

<נעה בן שבת: אנחנו נדלג עכשיו על הסעיפים של הפיקוח הווטרינרי ונגיע אליהם בזמנם.

<נעה בן שבת: אנחנו מגיעים לסעיפים האחרונות.

<נעה בן שבת: סימן שונות, סימן י"ד.

<ענת מימון: עמוד 206.

<נעה בן שבת: סעיף 329א בנושא דיווח לוועדה.

<נעה בן שבת: אני רוצה לבקש שאם תהיה לנו בעיה להגיד כל כנס של הכנסת – זה מה שנבקש – שיהיה פעמיים בשנה.

אלי אלאלוף: אמרנו.

אלי אלאלוף: כנס זה מושב.

<נופר טל: אני לא יודעת אם צריך לכתוב את זה או שזה מובן שבאמת יהיו דיונים בוועדה בהשתתפות הגורמים הרלוונטיים כדי שנוכל גם אנחנו לתת את דעתנו .

אלי אלאלוף: הרגשת שהחרמנו אותך?

<ענת מימון: זה מהות הדיון בוועדה.

<נעה בן שבת: כשיש דיווח, הוועדה נוהגת – אם הנושא מתאים וזה כמובן לשיקול דעתו של היושב ראש – להזמין.

אלי אלאלוף: חד משמעית כן, אבל לא נכתוב את זה.

<נעה בן שבת: בקשה של משרד המשפטים והייתי מעדיפה שזמר יהיה כאן.

<נעה בן שבת: תחילתם של סעיפים 317, 319 ו-320 תהיה מיום פרסומו של חוק זה ולא להמתין לתחילתו של החוק הזה.

<ענת מימון: פקודת ההסגר זה סעיף 320.

<נעה בן שבת: סעיף 319 שנוגע לתיקון בחוק רישוי עסקים.

<ענת מימון: סעיף 317, פיקוח על ייצוא של בעלי חיים.

<נעה בן שבת: את זה אני רוצה לבדוק עם זמר.

<שרון גוטמן: למשרד המשפטים הייתה בקשה לגבי סעיף האגרות.

<שרון גוטמן: יש לנו הודעה לגבי מה שאמרנו אתמול לגבי הוראת המעבר על האגרות של היבוא.

<נעה בן שבת: נחכה לארז עם ההערות שלכם.

<נעה בן שבת: צריך להיות סעיף 316 – ולא סעיף 317 - שנוגע לחוק לפיקוח על ייצוא הצמח.

<נעה בן שבת: אני מעדיפה שסעיף 319 לא יהיה במועדים האלה, לא יהיה בתחולה מידית.

<נעה בן שבת: אם עד היום רשות מקומית לא הודיעה לכם על פעולות שנקטה לפי חוק רישוי עסקים, זה ימתין שנה אחת עד לתחילתו של החוק.

<ענת מימון: עם תחילת החוק.

<נעה בן שבת: עם תחילת החוק.

<בועז סיטי: הכוונה היא ש-316 ו-317 ייכנסו מידית?

<ענת מימון: לא.

<ענת מימון: רק 316.

<נעה בן שבת: 316 ו-320.

<זמר בלונדהיים: יש לי תשובה.

<זמר בלונדהיים: זה נוסח מקובל שאומר שבית המשפט שמוסמך לדון בעבירה הספציפית – כאן זה בית משפט שלום לרוב אבל בכוונה אנחנו לא כותבים את זה כי אם זה משום מה יהיה מעל שלוש שנים, זה יעבור למחוזי.

<זמר בלונדהיים: הכוונה היא פשוט תפנה לבית משפט שהיית פונה אליו בעת הגשת התביעה ותבקש ממנו את הבקשה הזאת.

<זמר בלונדהיים: סליחה על העיכוב.

<נעה בן שבת: לגבי התחולה המידית.

<נעה בן שבת: אנחנו מבקשים שזה לא יכלול את חוק רישוי עסקים למרות היעילות שיש בזה.

<נעה בן שבת: אני מדברת על סעיף 334(4) בעמוד 209.

<זמר בלונדהיים: לא להחיל את חוק רישוי עסקים?

<זמר בלונדהיים: למה?

<זמר בלונדהיים: יש בעיה?

<קריאה: מעדיפים לחכות לתחילה של החוק.

<זמר בלונדהיים: בסדר.

<זמר בלונדהיים: לא אכפת לי.

<זמר בלונדהיים: רציתי לומר שני דברים לפרוטוקול אבל אני לא יודע אם זה נחשב פרוטוקול כשהיושב ראש לא כאן.

<קריאה: נמתין.

אלי אלאלוף: אפשר להמשיך.

<זמר בלונדהיים: כמה דברים לגבי הוראות המעבר.

<זמר בלונדהיים: אני רוצה לוודא.

<זמר בלונדהיים: אני לא זוכר מספיק אם הבהרתי את זה אתמול שהתיקון העקיף לפקודת ההסגר שתחולתו תהיה מידית ומבחינת המדינה התיקון מבהיר, זאת הפרשנות גם כך, זאת התכלית, זאת המטרה וכולי.

<זמר בלונדהיים: זאת העמדה שמופיעה בבית משפט.

<זמר בלונדהיים: זה המצב המשפטי הקיים.

<זמר בלונדהיים: אנחנו מעגנים אותו בחוק כי נראה שהיה צורך בכך אבל זה המצב המשפטי הקיים ולא שינינו אותו.

<זמר בלונדהיים: לכן גם התחולה שלו היא מידית כי זה לא משנה את זה מבחינתנו.

<זמר בלונדהיים: דבר שני לגבי סעיף האגרות, בסעיף 330, שם יש הוראה כללית על אגרות לפי החוק.

<זמר בלונדהיים: כתוב בסעיף קטן (ד) שהאגרה בעד תעודה תשולם כתנאי לקבלתה.

<זמר בלונדהיים: בעקבות מקרים שהיו שאנשים שנבדקו בקשותיהם ואז כשאמרו להם שהתשובה היא שלילית, אמרו, טוב, תחזיר לי את האגרה כי לא נתת לי תעודה, אנחנו רוצים לחדד ולומר שהאגרה היא תנאי לטיפול בבקשה במקום התנאי לקבלתה.

<זמר בלונדהיים: כמובן שזה משתרשר לתנאי לקבלתה אבל הכוונה היא שכמו בכל מקום אתה מגיש בקשה, אתה משלם את האגרה ואז מטפלים בבקשה שלך לרישיון נהיגה ולא הפוך.

<זמר בלונדהיים: שלא יהיו ספקות בנושא הזה.

<אלי גורדון: אם לא נתנו לך רישיון, לא מחזיקים לך את האגרה.

<זמר בלונדהיים: אם לא נתנו לך אחרי שטיפלו בבקשה, לא מחזירים את האגרה.

<זמר בלונדהיים: זאת המשמעות של הסעיף.

<אמיר רשף: האגרה הייתה צריכה לשקף את עלות הטיפול.

<זמר בלונדהיים: בדיוק, ולא את התעודה בסוף.

<זמר בלונדהיים: את העמוד הזה שמדפיסים.

<נעה בן שבת: יש עוד הערה בנוגע לאותו סעיף 330.

<נעה בן שבת: כמו שאמרנו, יש הוראות דומות שמפוזרות ברחבי החוק הזה לגבי אגרות, לגבי חובת תשלום אגרות והיא לא תשולם ואנחנו רוצים להבהיר שכאן התעודה היא כל התעודות כמו תעודת יבואן, תעודת שחרור וכן הלאה.

<שרון גוטמן: יש הגדרה.

<שרון גוטמן: אולי היא מצמצמת מדי.

<נעה בן שבת: אנחנו רוצים להבהיר ואז בעצם לייתר את ההוראות שמופיעות שם.

<נעה בן שבת: להבהיר כאן ולייתר את ההוראות שמופיעות שם.

<זמר בלונדהיים: נכון.

<זמר בלונדהיים: גם אמרנו שבנסחות נעשה גם האחדת מונחים.

<זמר בלונדהיים: לפעמים כתוב בעד הגשה, בעד טיפול ואם נספיק בנסחות, נשאף לעשות האחדה.

<נעה בן שבת: אם אנחנו בנושא האגרות, בסעיף 117(ב) יש לנו הפניה לאגרה בעד בקשה לקבלת תעודת שחרור.

<נעה בן שבת: יש לנו סכום שקבוע בעד תעודת שחרור למזון רגיל ובעד הגשת בקשה לקבלת תעודת שחרור למזון רגיש שאינו מוצר בשר כהגדרתו בסימן ח' ושם כתוב: תשולם אגרה.

<נעה בן שבת: ההוראה הזאת, אנחנו עדיין לא יודעים מה הסכום שתשולם בעדו אגרה ואנחנו רוצים או לקבוע אותה כרגע או לא להשאיר את ההוראה הזאת כך כי המשמעות היא שאחרת, אם צריך לקבוע אגרות, צריך לפנות לוועדת הכספים.

<זמר בלונדהיים: איזה סעיף זה?

<נעה בן שבת: סעיף קטן (ב) בעמוד 56, סעיף 117.

<אמיר רשף: אפשר להוסיף את הסכום שקבענו על המזון הרגיל.

<אמיר רשף: אלה אגרות אחידות.

<אמיר רשף: אפשר לאחד את (א) ו-(ב).

<נעה בן שבת: לאחד את (א) ו-(ב) ולהשאיר בנפרד את הנושא - - -

<זמר בלונדהיים: בעיני לא צריך את סעיף (ג).

<זמר בלונדהיים: הוא נבלע בהוראה הכללית שהאגרה משולמת כתנאי לטיפול בבקשה.

<נעה בן שבת: בדיוק.

<נעה בן שבת: ההוראה הזאת חוזרת אחר כך בסעיף 118.

<זמר בלונדהיים: בגלל אי הבהירות הזאת שהייתה כמה פעמים, עכשיו אנחנו מעבירים אותו בסעיף ושם זה המקום הנכון.

<שרון גוטמן: אפשר להבהיר לפרוטוקול?

<זמר בלונדהיים: התיקונים הם שסעיפים (א) ו-(ב) מאוחדים ואת סעיף (ג) לא צריך כי עשינו הוראה כללית על כל החוק.

<אלי גורדון: ומה הסכום שייקבע?

<זמר בלונדהיים: 384 לשתי התעודות.

<אלי גורדון: ב-117(א), 384 שקלים, זה הסכום שנקבע לגבי מזון רגיל.

<זמר בלונדהיים: עכשיו נגיד שהוא נקבע גם לגבי מזון רגיש.

<אלי גורדון: גם לגבי הנפקת אישור יבוא מזון רגיש ושחרור.

<אלי גורדון: זה יבוא בסעיף 117?

<נעה בן שבת: אתה רוצה שגם האגרה תהיה?

<נעה בן שבת: כאן מדובר רק על תעודת השחרור.

<זמר בלונדהיים: רק תעודת שחרור.

<אלי גורדון: ולכן למה לא לקבוע את כל האגרות?

<זמר בלונדהיים: אין בעיה.

<זמר בלונדהיים: אמרתי מה שאמרנו עד עכשיו.

<אמיר רשף: איפה הסעיף של נוהל האישור המקדים?

<אלי גורדון: כרגע ב-118 כתוב שהשר רשאי להתקין תקנות, בין היתר לעניין של האגרה.

<אלי גורדון: אבל אם כבר מאחדים את כל הסכומים, בכל מקרה יש סעיף שמסמיך את השר לבקש עדכון תקנות.

<נעה בן שבת: אנחנו מציע שיהיה אותו נוסח שקבענו ב-117(א), בסכום של 384 שקלים או סכום אחר שייקבע לפי סעיף 148(12), גם לעניינים האלה.

<זמר בלונדהיים: נכון.

<זמר בלונדהיים: מעולה.

<נעה בן שבת: אני רוצה לשאול לגבי תעודת שחרור למוצר בשר שלא תינתן אלא אם כן הוא שילם את האגרה כאמור בסעיף 243.

<נעה בן שבת: סעיף 243 מדבר על אגרה של 0.08 שקלים חדשים ואז לא ברור האם זו באמת האגרה של היבואן, שמשלם היבואן.

<אלי גורדון: כן.

<אמיר רשף: מכפלה של משקל המשלוח.

<אלי גורדון: נכון להיום משלוח מזון שהוא דג או בשר, האגרה עבור שחרור משלוח נקבעת פר משקל, זאת אומרת, מקדם פר משקל במשלוח עצמו.

<אלי גורדון: זאת הייתה הכוונה ולכן חיברנו את זה לסעיף 243.

<זמר בלונדהיים: אני רוצה להבין.

<זמר בלונדהיים: אלי, סעיף 118 עכשיו בעיני מיותר.

<זמר בלונדהיים: אנחנו קובעים בהוראה הכללית.

<זמר בלונדהיים: אפשר לחדד בהוראה הכללית.

<אלי גורדון: לא.

<אלי גורדון: שים לב.

<אלי גורדון: סעיף 118 הוא לעניין דגים ובשר.

<אלי גורדון: תעודת משלוח של דגים ובשר.

<זמר בלונדהיים: אין בעיה, אבל אם יש הוראה כללית שאומרת שתעודות, אישורים וכולי לפי חוק זה לא יינתנו בלי ששולמה אגרה בעדם, זה מספיק ולא צריך לחזור על זה בכל סעיף וסעיף.

<אלי גורדון: אבל כאן יש הסדר מסוים שהוא שונה, להבדיל ממזון רגיש.

<אמיר רשף: זה 0.08 לקילו.

<אלי גורדון: נכון.

<נעה בן שבת: אני רוצה לשאול האם אנחנו צריכים גם את המועד לתשלום האגרה עבור המשלוח.

<נעה בן שבת: האגרה של הפיקוח הווטרינרי, 0.08, אמורה להשתלם עד 14 לחודש שלאחר מכן.

<אלי גורדון: לא.

<זמר בלונדהיים: זאת לא האגרה הזאת.

<אלי גורדון: יש שם שתי אגרות כאשר האחת היא לפיקוח.

<נעה בן שבת: גם ההוראה הזאת שצריך לשלם את האגרה עבור המשלוח מראש, היא מיותרת כי ממילא אנחנו אומרים את זה בהוראה הזאת.

<נעה בן שבת: זאת אומרת, צריך להגיד שהוא ישלם בעד המשלוח את האגרה כאמור בסעיף 243.

<נעה בן שבת: כתנאי לשחרור המשלוח, זה קבוע בסעיף 330.

<זמר בלונדהיים: נעה, בואי נחדד את הנוסח ב-330 שיהיה שם כתוב במפורש תעודות, אישורים וכולי לא יינתנו בלי תשלום אגרה.

<זמר בלונדהיים: שלא יהיו ספקות בנושא הזה.

<זמר בלונדהיים: אז אפשר למחוק את כל ההוראה.

<נעה בן שבת: סעיף 334 בעמוד 210, סעיף קטן (ו).

<נעה בן שבת: "מי שהיה רשום בשירות המזון הארצי כיבואן ערב יום התחילה, יראו אותו כאילו נרשם לפי סעיף 140 לתקופה של שנתיים ממועד פקיעת הרישום כאמור".

<זמר בלונדהיים: במקביל לייצור.

<אלי גורדון: נענינו לבקשה לתת פרק זמן גם ליצרנים וגם ליבואנים.

<נעה בן שבת: פסקה (ו1) – "הוראת סעיף 136א לא תחול – זאת אותה הוראה שהיא סייג לרישום כיבואן רשום – לגבי עבירות אשר בוצעו טרם יום הפרסום בידי מי שרשום בשירות המזון הארצי כיבואן במשך תקופה של עשר שנים לפחות לפני יום הפרסום".

<נעה בן שבת: ההוראה לסייג לרישום כיבואן, העבר הפלילי.

<רוית ארבל: אבל אחרי עשר שנים כבר אין רישום פלילי.

<זמר בלונדהיים: זה לא נכון.

<זמר בלונדהיים: יש עבירות שהן הרבה יותר מעשר שנים.

<זמר בלונדהיים: עשינו את זה מקבילה לייצור.

<זמר בלונדהיים: לא שינינו שום דבר.

<זמר בלונדהיים: פשוט שכחנו לשים את זה על יבואן.

<זמר בלונדהיים: הקבלנו.

<רוית ארבל: ואיפה העניין של שנתיים לעניין יצרן?

<נעה בן שבת: אבל אתם נו תנים את הזכות הזאת רק למי שכבר רשום עשר שנים כיבואן.

<זמר בלונדהיים: בעניין העבר הפלילי, כן.

<נעה בן שבת: אם הוא רק חמש שנים עוסק כיבואן, אתם בכל זאת תביאו את העבר הפלילי שלו על עבירה שקדמה ליום התחילה?

<זמר בלונדהיים: שוב, זה יישקל בשים לב לנסיבות.

<זמר בלונדהיים: אבל החסינות המוחלטת שניתנת, עד היום לא הסתכלתי על זה בכלל, יכול להיות שהיה לך עבר פלילי עשיר בתחום בטיחות מזון ולא הסתכלתי על זה.

<זמר בלונדהיים: אז להגיד אני מתעלם מזה אם זה קרה לפני שלוש-ארבע שנים, זה לא בהכרח סביר אבל מן הסתם זה יילקח בחשבון.

<נעה בן שבת: השאלה כאן היא כמה זמן האדם עוסק כיבואן.

<זמר בלונדהיים: נכון.

<זמר בלונדהיים: אני אומר שמישהו יכול לעבור מקצוע.

<זמר בלונדהיים: אם למשל יש לו עבר עשיר בעבירות בטיחות בתחום המזון, גם אם הוא חמש שנים, בסדר, תמצא מקצוע אחר כי כנראה אתה לא מתאים למקצוע הזה מבחינת האינטרס הציבורי.

<זמר בלונדהיים: מן הסתם זה יישקל בהתאם לזמן שעבר וכולי.

<נעה בן שבת: אנחנו לא מדברים על עבירה שנעברה בעשר השנים האחרונות אלא אנחנו נותנים חסינות לבן אדם לפי תקופת העיסוק שלו.

<השרון גוטמן: הוותק שלו.

<זמר בלונדהיים: בדיוק.

<זמר בלונדהיים: הרעיון הוא שמי שכבר עשרים שנים עוסק בתחום המזון, לא יכול עכשיו לעבור מקצוע.

<זמר בלונדהיים: החסמים הם גבוהים מדי.

<זמר בלונדהיים: אז אני מתעלם מהעבר הפלילי שלו ואומר, הסתדרתי עשרים שנים, אני יכול להסתדר עוד.

<זמר בלונדהיים: מי שצעיר בתחום המזון, לא נורא.

<ענת מימון: האם יש הוראות דומות כאלה?

<זמר בלונדהיים: כן.

<נעה בן שבת: סעיף קטן (ח).

<ענת מימון: עמוד 211, סעיף קטן (ח).

<ענת מימון: סעיף 334(ח).

<ענת מימון: "הנחיות והוראות נוהל של שירות המזון הקובעות דרישות לבטיחות ולאיכות מזון, ובכלל זה לעניין מזון חדש, שפורסמו באתר האינטרנט של שירות המזון ערב יום התחילה, ימשיכו לחול וינהגו לפיהן ויראו אותן כמנויות בתקנות לפי פסקה (1) להגדרת חקיקת המזון שבסעיף 2, עד שייקבעו הוראות שיחליפו אותן לפי פרק זה או במשך תקופה של חמש שנים ממועד תחילתו של פרק זה לפי המוקדם.

<ענת מימון: השר רשאי בצו, באישור הוועדה, להאריך את משך התקופה האמורה לתקופה של שישה חודשים בכל פעם".

<ענת מימון: אנחנו מדברים על הנחיות והוראות נוהל של שירות המזון שהיו כבר קיימות והן ימשיכו לחול.

<רוית ארבל: הסעיף הזה הוא מאוד מאוד חשוב ואני מקווה שהוא יזכה למלוא תשומת הלב למרות השעה.

<רוית ארבל: על הסעיף הזה דיברנו אתמול והם הוסיפו כאן את הסיפא אבל היא לא מספיקה.

<רוית ארבל: ביקשנו שתהיה איזושהי מגבלת זמן.

<רוית ארבל: מה שקורה זה שהדבר הכי חשוב שהחוק הזה מביא אתו, הבשורה החשובה ביותר מבחינת התעשיינים ומבחינת היבואנים, כמו ששמענו אותם אומרים את זה, זה הסדר או לפחות הניסיון לעשות סדר בכל הסבך של חקיקת המזון שקיימת היום.

<רוית ארבל: חלק לא מבוטל מהחקיקה הזאת היום הן הנחיות והוראות נוהל שהמעמד המשפטי שלהן בכלל עומד בספק.

<רוית ארבל: הרצון הכנה הוא שעם הזמן הן יתבטלו ובמקומן יבואו תקנות.

<רוית ארבל: היום חקיקת המזון כמו שהיא מוגדרת בתחילת החוק הזה, זה לא מתייחס יותר להנחיות והוראות נוהל.

<רוית ארבל: מה שמחייב אותי כיצרן או כיבואן או כמשווק, זה רק מה שנקבע בחוק או בתקנות או בתקנים הרשמיים.

<רוית ארבל: ברור בדיוק איזה תקנים ויש ארבעה מקומות בחוק, והגבלנו את זה בדיוק לארבעה מקומות, בהם בהנחיות של מנהל שירות המזון תיקבע נורמה חדשה כדי שלא ייווצר שוב אותו מצב שקיים היום.

<רוית ארבל: עכשיו הגענו כמעט לעמוד האחרון בחוק הארוך הזה ובחקיקה תחת הכותרת הוראות שונות, תחולה והוראות מעבר, יש כאן איזה סעיף קטן ותמים שמבטל את כל ההישג הזה.

<רוית ארבל: הסעיף הזה אומר שכל הנחיות והוראות הנוהל הקיימות היום, שאף אחד גם לא יודע בדיוק להגדיר, יישארו כפי שהן.

<רוית ארבל: בנוסח כפי שהוקרא אתמול בוועדה במקורו היה כתוב שהן יישארו עד שהן יוחלפו בתקנות.

<רוית ארבל: אם הן לא יוחלפו עשרים שנים, אנחנו עכשיו נחכה עשרים שנים עד שיוחלפו בתקנות ללא הגבלת זמן.

<רוית ארבל: בעקבות ההערה שלנו אתמול הוספה הסיפא שאומרת שההנחית והוראות נוהל יוחלפו עד חמש שנים אלא אם הן הוחלפו קודם על ידי תקנות, זאת אומרת, לפי המוקדם.

<רוית ארבל: חמש שנים זאת תקופה ארוכה מדי.

<רוית ארבל: בנוסף כתוב שגם אם אחרי חמש שנים לא הותקנו תקנות, יש להם את האפשרות לחזור לשר ולקבל אורכה של עוד חצי שנה.

<זמר בלונדהיים: באישור הוועדה.

<רוית ארבל: חצי שנה בכל פעם.

<רוית ארבל: זאת אומרת, יש לנו אפשרות כאן לחיות עם ההנחיות האלה עוד שלושים שנים.

אלי אלאלוף: מה ההמלצה?

<רוית ארבל: ההמלצה היא להגביל את זה לכל היותר לשנתיים.

<רוית ארבל: בתום שנתיים או שייקבעו תקנות או שהן יהיו בטלות ונסתדר בלעדיהן.

<זמר בלונדהיים: האינטרס הציבורי לדעתך יצא נשכר מכך?

<רוית ארבל: אני חושבת שכן.

<אלי גורדון: אני קודם כל רוצה להודות למי שיכול להתבטא בכנות ובמרץ בשעה 20:55.

<אלי גורדון: רוית, שאפו.

<אלי גורדון: עכשיו אני אנסה לענות באותו מרץ ולהסביר את הרציונל.

<אלי גורדון: עובדתית, אני לא מסכים אתך שזאת הבשורה.

<אלי גורדון: זאת גם הבשורה אבל תבינו מה המצב העובדתי.

<אלי גורדון: המצב העובדתי הוא שבחוק הזה, להבדיל מכל החוקים שאני מכיר ואני לא מכיר הרבה אבל בכל זאת יש לי ניסיון, נקבעו והוטל על הרגולטור בתוך החוק, גם אם הוא לקח את זה על עצמו, גם אם הוא הסכים עם המפוקח, נקבעו כאן סעיפים ולוחות זמנים שלא קיימים באף חוק.

<אלי גורדון: זה דבר אחד.

<אלי גורדון: גילוי נאות.

<אלי גורדון: דבר שני.

<אלי גורדון: בואי נחליט מה יותר חשוב לכולנו, גם למפקח וגם למפוקח.

<אלי גורדון: ריא שעומד בפתח וממתין לנו?

<רוית ארבל: זה ריא.

<אלי גורדון: לא.

<אלי גורדון: ב-ריא יש יותר מתאריך אחד.

אלי אלאלוף: מה זה ריא?

<אלי גורדון: עוד החלטת ממשלה על רגולציה של שירות המזון כגוף פיקוח.

<אלי גורדון: זה נכנס בהחלטת הממשלה כפיילוט וחלק מהדברים שזיהינו כבעייתיים כבר הכללנו כאן ויצרנו הגדרת חקיקת מזון.

<אלי גורדון: יש גבול כמה אפשר לבוא ולדרוש מרגולטור שיעשה.

<אלי גורדון: אם מבקשים ממני תוך שלוש שנים לעשות רביזיה על כל מזון רגיש ולבוא ולנמק מהו ניהול הסיכונים אחרי כל קבוצת מזון ומזון, ואם מבקשים ממני להתקין תקנות לעניין ייבוא מזון עם כל מה שמוסדר היום בנהלים - - -

<רוית ארבל: תהפוך את כל זה לתקנות.

<רוית ארבל: קח את כל ההנחיות כמו שהן ותהפוך אותן לתקנות.

<זמר בלונדהיים: אין דבר כזה.

<זמר בלונדהיים: זה לא רציני.

<אלי גורדון: כשאני רוצה לדבר, אני יודע גם להתבטא על אף שאני עולה חדש.

<אלי גורדון: רוית, יש גבול כמה אפשר לרצות לעשות.

<אלי גורדון: בואו נגדיר מה אנחנו רוצים לעשות קודם ובמסגרת מה אנחנו רוצים לעשות קודם הגדרנו שאנחנו רוצים קודם כל להתקין תקנות לעניין ייבוא מזון.

<אלי גורדון: זאת המטרה שלנו .

אלי אלאלוף: כל זה כדי להגיד לנו שחמש שנים זה מספיק?

<אלי גורדון: לא.

<אלי גורדון: כל זה כדי להראות לרווית שלא עורכי דין בלבד יודעים לדבר הרבה בשעה 9:00 בערב.

<גליה שגיא: אבל למה צריך הארכה של חצי שנה בכל פעם בלי הגבלה?

אלי אלאלוף: אפשר שנגיע גם להסכמות מהירות.

<רוית ארבל: שנתיים וחצי.

<אלי גורדון: אני אדבר עוד עשר דקות והיא תעלה לשלוש שנים ובארבע נסגור.

אלי אלאלוף: היות וכולנו היינו נוכחים עת השרים ביקשו לקצר לוח זמנים, אני אומר שבלאו הכי האישור להאריך בחצי שנה כל פעם שהשר יחליט.

אלי אלאלוף: אני מציע שנלך על שלוש שנים וחצי שנה נוספת כל פעם לפי הצורך.

<אלי גורדון: מקובל.

<רוית ארבל: השר באישור הוועדה.

<נעה בן שבת: באישור הוועדה והם יבואו לכאן נבוכים מאוד כדי לבקש הארכה.

אלי אלאלוף: נמשיך.

אלי אלאלוף: כל עוד אנחנו כאן, נתנהג כאילו אנחנו כאן לעוד מאה שנים כי אחרת שום דבר במדינה לא יוכל לזוז.

אלי אלאלוף: כל מי שיושב במקום, תתייחס אליו כאילו הוא יושב מאה שנים ואז אף אחד לא יפחיד אותנו.

אלי אלאלוף: נמשיך.

<גליה שגיא: מטרידה אותי ההארכה של חצי שנה שאין לה תחימה של זמן.

<זמר בלונדהיים: סגרנו את זה.

אלי אלאלוף: אמרנו חצי שנה באישור הוועדה.

<גליה שגיא: אבל לאורך כמה זמן?

<גליה שגיא: החצי שנה היא עד חמש שנים?

<זמר בלונדהיים: לא.

<זמר בלונדהיים: החצי שנה היא לא עד חמש שנים.

<זמר בלונדהיים: ההסדרות האלה שקבועות בהנחיות הן מאוד מאוד בסיסיות.

<זמר בלונדהיים: אי אפשר לתת להן להתבטל ואז האינטרס הציבורי יוצא שאין לו כלום.

<זמר בלונדהיים: מהכרות עם הכנסת, היא לא תיתן לדבר הזה להימשך.

<זמר בלונדהיים: זה דיון ציבורי, זה סוג של זובור ציבורי וזה לא יימשך מטבעו לעולם.

<זמר בלונדהיים: אבל אי אפשר לקבוע תאריך כי תוך כדי שהם עושים שבע רפורמות, ועם כל הכבוד לזה שאתם אומרים שאת רבע רפורמה, הפעם הראשונה שדיברנו על זה אחרי חודש דיונים, זה עכשיו.

<רוית ארבל: דיברנו על זה ביום הראשון.

<גליה שגיא: מהיום הראשון בו נפגשנו.

<רוית ארבל: בדיונים עם משרד הבריאות.

<גליה שגיא: אתם יודעים בכמה הנחיות מדובר?

אלי אלאלוף: אתם רוצים שמראש נגיד שמותר לו שלוש-ארבע פעמים לבקש דחייה?

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: זה שלוש שנים עם אישור.

אלי אלאלוף: אני מבקש, בואו נסתפק בזה.

<זמר בלונדהיים: כשאתן מבקשות שנתיים, אתן יודעות בכמה מדובר?

אלי אלאלוף: חברים, לא, אני מבקש, בואו נפסיק בנקודה הזאת את הדיון.

אלי אלאלוף: נראה לי שזה אפילו לא מכובד להגביל.

<נעה בן שבת: בסעיף (י) אנחנו חוזרים על אותה הוראה.

<נעה בן שבת: כאן מדובר על הוראות שפורסמו לעניין ייבוא מזון ושחרורו.

<זמר בלונדהיים: נעשה אותו הסדר.

<נעה בן שבת: אותו הסדר.

<נעה בן שבת: זה שלוש שנים ועוד חצי שנה הארכה באישור הוועדה.

<נעה בן שבת: סעיף קטן (י1).

<נעה בן שבת: הארכנו את 15 הימים מיום פרסומו לשלושים ימים.

אלי אלאלוף: לפי בקשתכם.

<נעה בן שבת: נכון.

<נעה בן שבת: סעיף (טו), הנושא של הצו.

<נעה בן שבת: בדקנו אתמול את הדברים.

<נעה בן שבת: אם יש כאן בקשה בגלל קיצור התקופה, להאריך את תקופת התחילה, באופן מצומצם ובאישור הוועדה יש אפשרות לדחות דחייה אחת.

<נעה בן שבת: הכנסת עדיין היא זאת שקובעת ואנחנו לא משאירים את זה פתוח.

<נעה בן שבת: בסעיף (טו) זה פחות דרמטי, נושא של החלת ההוראות על משקאות משכרים.

<נעה בן שבת: מדובר על 18 חודשים מיום פרסומו של החוק אבל רשאי השר בהסכמת שר הכלכלה ובאישור הוועדה לדחות את המועד האמור ותקופות נוספות שלא יעלו על שישה חודשים בכל אחת.

<נעה בן שבת: כאן הצענו שבכל זאת תקופות ההארכה לא יעלו על 24 חודשים כדי שהנושא הזה יוכל לעבור לטיפולו של משרד הבריאות.

<נעה בן שבת: פספסנו את תחילת הוראות התחילה.

<נעה בן שבת: אני מתנצלת.

<נעה בן שבת: עמוד 208 סעיף 334א.

<נעה בן שבת: מבקשים, בהמשך לבקשת הוועדה.

<נעה בן שבת: "תחילתו של פרק זה למעט האמור בסעיפים קטנים (ב) עד (3) בתום שישה חודשים מיום פרסומו ברשומות (להלן – יום התחילה) והשר, באישור הוועדה, רשאי בצו לדחות את יום התחילה בתקופה אחת נוספת שלא תעלה על שישה חודשים".

<נעה בן שבת: אנחנו באמת מקצרים את התקופה ולכך תהיה ההתכווננות, אבל אם יידרשו עוד שישה חודשים כדי להגיע לשנה, זה יהיה אפשרי באישור הוועדה.

<נעה בן שבת: לגבי התוספת.

<נעה בן שבת: קראנו את התוספת הראשונה.

<נעה בן שבת: לגבי התוספת השנייה, הצהרה בדבר יבוא מזון רגיל, אמרו לנו שהיא לא נדרשת.

<נעה בן שבת: אנחנו נמחק אותה כאן ונמחק אותה כמובן גם מנוסח הצעת החוק.

<רוני סורקיס: יש לי שאלה.

<רוני סורקיס: אני הבנתי שבמידה והחוק יעבור, ניתן יהיה תשעים ימים לאחר תחילת החוק להתחיל את הסיכום של ההקלות בבדיקות המשנה.

<נעה בן שבת: זה נוגע לפרק הווטרינרי.

<נעה בן שבת: אנחנו לא מסיימים כרגע את כל החוק.

<נעה בן שבת: אנחנו כרגע סיימנו לעבור על החלקים הכלליים של החוק והנושא של פרק הפיקוח הווטרינרי יידון.

<אמיר רשף: הפיקוח הווטרינרי יהיה על אף.

<נעה בן שבת: זה מה שמופיע כאן בסעיף קטן (ב).

<אמיר רשף: את אגרות הייבוא שמופחתות ביחס לאגרות הקיימות, בגלל שה-481 היה הסכום שקיים כיום והחלטנו להוריד אותו ל-384, אנחנו רוצים להחיל כבר מיום הפרסום ברשומות ולא לחכות חצי שנה.

<שרון גוטמן: יש לנו הוראת מעבר לעניין הזה.

<שרון גוטמן: אני רוצה להקריא נוסח אותו אני אעביר לכם.

<שרון גוטמן: קודם כל, לגבי סעיף 320, קבעתם שהתחילה שלו תהיה עם פרסום החוק.

<נעה בן שבת: סעיף 320 יש לו תחילה מוקדמת ו -316.

<שרון גוטמן: לאחר סעיף קטן (י) שעניינו הנחיות והוראות נוהל של שירות המזון שפורסמו ערב יום התחילה לעניין ייבוא מזון ושחרורו מתחנת הסגר, יבוא: "מבלי לגרוע מהוראות סעיף קטן (י), תעודות שחרור מוקדם לייבוא ותעודות שחרור מוקדם מתחנת הסגר ייבוא לעניין אישור בקשות יבואן לייבוא מזון עד ליום התחילה, יוענקו לפי פקודת בריאות הציבור (מזון) ולפי פקודת ההסגר ובהתאם להנחיות והוראות הנוהל ערב פרסומו של חוק זה.

<שרון גוטמן: ואולם, במקום סכומי אגרות שנגבו ערב פרסום החוק לפי תקנות ההסגר המנויות בפרט 13 לתוספת הראשונה, שאלה תקנות אגרות בריאות תשמ"ט-1989, בסכום הנקוב בפרט 13(6) לתוספת השנייה של התקנות האמורות, יהיו הסכומים: עבור תעודת אישור מוקדם לייבוא שתוקפה שנה אחת, תעודת שחרור מתחנת הסגר למזון רגיש – 384 שקלים חדשים עבור כל תעודה, ועבור תעודת רישום מוקדם שתוקפה שנה ותעודת שחרור מתחנת הסגר למזון רגיל – 384 שקלים חדשים והכול מיום פרסום החוק עד למועד התחילה".

<אמיר רשף: עוד הערה לסוגיה שעלתה קודם.

<אמיר רשף: עבור תעודת שחרור של מוצרי בשר מיובאים, לא צריך להיות עם 14 יום אלא צריך להיות לפני קבלת תעודת השחרור.

<אמיר רשף: יכול להיות שזה דורש תיקון בפרק הפיקוח הווטרינרי.

<נעה בן שבת: בסדר.

<אמיר רשף: סעיף 244.

<נעה בן שבת: סיכמנו את נושא האגרות.

<נעה בן שבת: זה ממועד התחילה ולזה גם התייחסה אתמול ההערה שלכם.

<נעה בן שבת: ביקשתם שיהיו אגרות.

<אמיר רשף: כן.

<נעה בן שבת: שייגבו במועד הפרסום ועד יום התחילה.

<נעה בן שבת: נקרא את התוספת השלישית.

<נעה בן שבת: התחייבות היבואן הנלווית להצהרה בדבר ייבוא מזון רגיל אני החתום מטה, לאחר שמילאתי את כל הפרטים הנדרשים לפי סעיף 105 לחוק התכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ה-2015 (להלן - החוק), מתחייב בזה כי – הפרטים שמסרתי בהצהרה נכונים, והיא חלה לגבי כל המשלוחים העתידיים של המזון הרגיל המסוים שבהצהרה.

<נעה בן שבת: כל משלוח עתידי של המזון נושא ההצהרה יעמוד בדרישות חקיקת המזון, החלות בישראל על המזון בעת כניסתו לישראל, ובכפוף להוראות סעיף 123 לחוק.

<נעה בן שבת: קיבלתי מהספק שסיפק את הזמן התחייבות לעדכן אותי במקרה שייוודע לו על הודעה לציבור על פגם במזון (Recall) או על הוראה על הוצאת המזון מדרכי השיווק בדרך של החזרה יזומה (Withdrawal).

<נעה בן שבת: אני חושבת שפסקה (4) בהמשך מיותרת כיוון שהיא הייתה אמורה להימסר כבר בשלב ההצהרה.

אלי אלאלוף: בסדר.

אלי אלאלוף: אז מוחקים אותה.

<שרון גוטמן: לדעתי הכוונה הייתה לסעיף 131.

<נעה בן שבת: בסדר.

<נעה בן שבת: אז זה יישאר.

<נעה בן שבת: יש/אין בידי אחד מבין המסמכים המפורטים בתת סימן ו' לפרק ז' לחוק, בסעיף 131 לחוק.

<שרון גוטמן: אני חושבת שהכוונה הייתה לסעיף 131.

<נעה בן שבת: אחר כך יבוא תאריך, חתימה וחותמת היבואן ומספר היבואן הרשום.

<נעה בן שבת: התוספת הרביעית, גם היא תימחק.

<נופר טל: לסעיף 1 של התוספת השלישית.

<נופר טל: איך אנחנו יודעים שהפרטים שמסרנו בהצהרה חלים גם לגבי כל המשלוחים העתידיים?

<זמר בלונדהיים: אני מבין שההצהרה שאני מוסר עכשיו היא הצהרה שהולכת לחול מבחינתי לגבי כל המשלוחים מבחינה זאת שאם משהו ישתנה בעתיד, אני צריך להגיש הצהרה חדשה.

<אמיר רשף: יש הוראה בחוק שאומרת שאם משתנה.

<זמר בלונדהיים: אנחנו לא רוצים להכריח אותך להגיש את זה עם כל משלוח.

<זמר בלונדהיים: את התוספת הרביעית הורדנו.

<זמר בלונדהיים: התוספת החמישית הוקראה הבוקר.

<זמר בלונדהיים: התוספת השישית היא רשימת תקנות החלות על משווק מן האזור, תהיה אולי עת ייקבעו תקנות כאלה והן יוספו אליה.

<זמר בלונדהיים: התוספת השביעית.

<זמר בלונדהיים: תעודת בדיקה אני הח"מ – שם וחתימת עובד המעבדה - מאשר בזה שבדקתי את הדוגמה המתוארת לעיל והריני מצהיר כי תוצאת בדיקתי היא כדלקמן.

<זמר בלונדהיים: ולראיה באתי על החתום היום, בחודש, שנה.

<זמר בלונדהיים: התוספת השמינית.

<זמר בלונדהיים: הוספנו בה את התקנות.

<זמר בלונדהיים: רשימת תקנות הקובעות תנאים בדבר שיווק מזון תקנות בריאות הציבור (מזון) (סימון אזהרה מסכנת חנק), התשס"ו-2006 סעיף 330 מפנה לכאן.

<זמר בלונדהיים: בעד טיפול בבקשה לרישיון או לחידושו במועדים המפורטים להלן, תשולם אגרה כמפורט להלן: יש לנו כאן רשימה של סכומים.

<זמר בלונדהיים: האוצר יקריא.

<נעה בן שבת: יש כאן ארבעה טורים.

<נעה בן שבת: טור אחד של סוג העסק הטעון רישום, טור שני של טיפול בבקשה לקבלת רישיון חדש לתקופה של שנתיים או חמש שנים, טור שלישי הוא טיפול בבקשה לחידוש רישיון לתקופה של שנה שהוגשה 45 ימים לפחות בטרם יום פקיעתו, וטור רביעי הוא טיפול בבקשה לחידוש רישיון לתקופה של שנה שלא הוגשה במועד האמור בטור ג'.

<אמיר רשף: בטור ב', רישיון חדש, הסכום הוא עבור שנתיים.

<אלי גורדון: שנתיים או חמש שנים, תלוי בסוג הרישיון.

<אמיר רשף: בטור ג' זה טיפול בבקשה לחידוש רישיון לתקופה של שנה.

<אמיר רשף: זאת אומרת, הסכום הוא שנתי.

<אמיר רשף: אני קורא את טור ג'.

<אמיר רשף: נועה טור ב' נשאר כפי שמופיע כאן.

<אמיר רשף: כן.

<אמיר רשף: אני קורא את טור ג' והסכומים הם כדלקמן: אחסנה – 390.

<אמיר רשף: הובלה – 275.

<אמיר רשף: תחנת קמח – 465.

<אמיר רשף: יצרן עוסק שלא פורט המעסיק עד עשרה עובדים – 275.

<אמיר רשף: המעסיק מעשרה עד חמישים עובדים – 390.

<אמיר רשף: המעסיק למעלה מחמישים עובדים – 465.

<ענת מימון: למה בהובלה לא הפחתתם?

<אלי גורדון: גם כאן זה עלה יותר מפעם אחת בדיונים.

<אלי גורדון: לגבי עסקים קטנים, מדובר כאן בבעל רכב למעשה שהופך להיות בעל רישיון יצרן.

<אלי גורדון: לכן תקופה של רישיון היא לחמש שנים וזה סכום הכי נמוך שאפשר ביחס לעבודה, 275 שקלים.

<אלי גורדון: גם החידוש אצלו יהיה לאותה תקופה.

<רוית ארבל: למה כתוב 45 ימים ולא תשעים ימים?

<אמיר רשף: זאת בקשה שהוגשה 45 ימים לפני פקיעת הרישיון הקיים.

<אלי גורדון: היא צודקת.

<אלי גורדון: הרחבנו את זה.

<רוית ארבל: אין לי בעיה שזה יהיה 45 ימים.

<אלי גורדון: לא.

<אמיר רשף: אלה תשעים ימים.

<אלי גורדון: לכאורה עלה שזה כאילו לרעתכם.

<אלי גורדון: אנחנו יודעים על מה אנחנו מדברים.

אלי אלאלוף: תעבירו את הטבלאות האלה באופן מסודר.

<גליה שגיא: מה הסכומים?

<גליה שגיא: כאן כתוב לבקשה 390 לאחסנה.

<גליה שגיא: כמה זה היום?

<אלי גורדון: אותו הדבר.

<גליה שגיא: לא השתנו הסכומים?

<אלי גורדון: לא.

<אלי גורדון: היום רישיונות יצרן הם פר שנה.

<גליה שגיא: אני שואלת מבחינת הסכומים.

<אלי גורדון: עכשיו יהיה לשנתיים דיפולט ראשון.

<גליה שגיא: עם אפשרות לשלוש שנים וחמש שנים.

<אלי גורדון: עם אופציה עד לשלוש וחמש שנים.

<גליה שגיא: לעניין הסכומים.

<גליה שגיא: זה אותו הדבר?

<אלי גורדון: זה מוכפל בדיפולט הראשון לעומת מה שיש היום.

<אלי גורדון: אחר כך זה פר שנה.

<בועז סיטי: לגבי סעיף קטן (4).

<בועז סיטי: אין לי בעיה עם המהות אבל אני לא חושב שיש כזה דבר כיום בחוק תעודה או אישור לייצוא מזון.

<בועז סיטי: אני מניח שאלה תעודות שקשורות או נוגעות לייצוא.

<אלי גורדון: נכון אבל תזכור שמעת לעת יצרן כזה או אחר בכל זאת ירצה לבקש לקבל מסמך.

<בועז סיטי: אין לי בעיה עם המהות.

<בועז סיטי: אני רק חושב שאולי צריך לשנות את הניסוח וזה צריך להיות שנוגע לייצוא מזון.

<בועז סיטי: כלומר, זה לא אישור לייצוא מזון.

<בועז סיטי: סתם הערה טכנית.

<אלי גורדון: הערה נכונה.

<אלי גורדון: מקובל.

<נעה בן שבת: שאת סעיף (4) צריך להוריד?

<זמר בלונדהיים: לא, לא להוריד.

<אלי גורדון: לא להוריד.

<אלי גורדון: לשנות.

<זמר בלונדהיים: אנחנו לא נותנים אישר לייצוא מזון.

<זמר בלונדהיים: הכוונה היא שיש דברים שנדרשים לפעמים ממדינת היעד שמבקשת שייתנו לה סרטיפיקט.

אלי אלאלוף: איזה יופי שאתם מבינים מה שאתם אומרים.

אלי אלאלוף: אני מקנא בכם.

<נעה בן שבת: אני רוצה עוד לשאול.

<נעה בן שבת: נושא של האחסנה וההובלה, זה רישיון יצרן שיש בו אחסנה וגם הובלה והוא גם יהיה מעסיק יותר מעשרה עובדים, זה סיכום של כל הסכומים שמופיעים כאן?

<רוית ארבל: לא.

<רוית ארבל: זה רק אחד מהם.

<אמיר רשף: יצרן או עוסק שלא פורט.

<זמר בלונדהיים: אחסנה, זה רישיון אחסנה.

<נעה בן שבת: כמה משלם היצרן?

<נעה בן שבת: סתם יצרן.

<אלי גורדון: לפי מספר העובדים.

<אלי גורדון: עד עשרה עובדים, עשרה עד חמישים ומעל חמישים.

<זמר בלונדהיים: צריך לעשות עבודת נסחות.

<נעה בן שבת: רישיון הוא לא רק רישיון יצרן אלא רישיון יצרן או אחסנה או הובלה.

<זמר בלונדהיים: נכון.

<נעה בן שבת: עוד לא קראנו את טור ד'.

<אמיר רשף: טור ד' הוא מכפלה של 1.15 של הסכומים המפורטים בטור ג' וגם זה לתקופה של שנה.

<רוית ארבל: כי כאן כתוב מעסיק.

<אמיר רשף: אנחנו נתקן את הנוסח.

<אמיר רשף: אחסנה – 448.

<אמיר רשף: הובלה – 316.

<אמיר רשף: תחנת קמח – 535.

<אמיר רשף: מעסיק עד עשרה עובדים – 316.

<אמיר רשף: מעסיק מעשרה עד חמישים עובדים – 448.

<אמיר רשף: מעסיק מעל חמישים עובדים – 535.

<נעה בן שבת: בעד טיפול בבקשה למתן אישור ייצור נאות או לחידושו תשולם אגרה בסך 500 שקלים חדשים לשנתיים.

<אמיר רשף: אלי, באישור ייצור נאות אתה רוצה את הגמישות?

<אלי גורדון: כן.

<אמיר רשף: האגרה לייצור נאות תהיה 500 שקלים.

<אמיר רשף: יתווסף סעיף שמאפשר לקבוע אגרת ייצור נאות שונה בשים לב לגודל העסק.

<זמר בלונדהיים: זה לא יתווסף כאן כמובן.

<זמר בלונדהיים: לא נוסיף את זה בתוספת עצמה, את הסעיף ההסמכה לשר אלא במקום אחר אבל הכוונה היא שזה יהיה הסכום הבסיסי והשר יוסמך לקבוע סכומים אחרים בשים לב לגודל העסק.

<אלי גורדון: אמרנו שבשים לב לסוג העסק נדרוש בעתיד את ה-HAACAP וה-GMP וכולי.

<אלי גורדון: כדי להתחשב בעניין הזה, תהיה גמישות גם לשר לגבות אגרה נמוכה יותר.

<נעה בן שבת: שאלה לגבי פסקה (3).

<נעה בן שבת: "בעד תעודת רישיון או אישור ייצור נאות תשולם אגרה בסך חמישים שקלים".

<נעה בן שבת: זאת אומרת, זה לא רק הטיפול בבקשה אלא הבקשה.

<אלי גורדון: להצעתו של זמר ביקשנו למחוק את הסעיף הזה.

<אלי גורדון: זה יורד.

<אלי גורדון: מורידים את הבירוקרטיה.

<רוני סורקיס: היום זה נעשה בתהליך אוטומטי לקראת סיום תוקף הרישיון כאשר אנחנו מקבלים אגרה לתשלום.

<רוני סורקיס: כאן בעצם אתה משנה את סדר העבודה.

<רוני סורקיס: כלומר, אני צריך לפנות לשירות המזון או ללשכה, לא משנה לאן, ולהודיע להם או 45 ימים ואני נענש.

<רוני סורקיס: כך אני מבין את זה.

<אלי גורדון: לא.

<אלי גורדון: דרך אגב, כל ההסדר כמו שהוא מופיע – מי שיודע ולא יודע – מופיע באותה טבלה נכון להיום בחקיקה.

<אלי גורדון: הסכומים השתנו.

<אלי גורדון: הוספה עוד שורה של רישיון להובלה.

<אלי גורדון: כל השאר מופיע.

<אלי גורדון: אותו הסדר כמו שמתקיים היום, כך זה גם יהיה.

אלי אלאלוף: בסכומים נמוכים יותר מכפי שהיום?

<אלי גורדון: לא.

<אלי גורדון: בטור ראשון, מכיוון שהכפלנו את רישיון היצרן בתקופה, הסכומים הוכפלו.

<אלי גורדון: זה הדיפולט הראשון.

<אלי גורדון: כל השאר בהתאם לרצון יצרן כזה או אחר להאריך את התוקף של הרישיון שלו לשנה, שנתיים, שלוש וארבע, הוא יצטרך לשלם.

<רוני סורקיס: דבר שני.

<רוני סורקיס: חוות דעת מקדמית לא מופיעה.

<זמר בלונדהיים: לרישיון ייצור?

<אלי גורדון: לא.

<אלי גורדון: קודם כל, אתה צודק.

<אלי גורדון: אנחנו התלבטנו האם אנחנו רוצים להכניס בכלל את כל ההתייחסות לחוות דעת לתוך החוק כי אם שמת לב, אין אזכור לחוות דעת מקדמית.

<אלי גורדון: אבל מכיוון שחוות דעת מקדמית נכון להיום יש סמכות לכל מפקח או לכל מחוז להפעיל את חוק רישוי עסקים ושם יש הסדרה – תקני אותי אם אני טועה – מיוחדת לחוות דעת המקדמית במסגרת חוק רישוי עסקים.

<אלי גורדון: באותה הסדרה יש אפשרות לגבות אגרה של הסכום הנקוב בתקנות ואנחנו פשוט לא רוצים ליצור דאבל רגולציה וכפל.

<אלי גורדון: לכן מסתפקים במה שיש בחוק רישוי עסקים ובתקנות מתוקפו.

<נעה בן שבת: אני רוצה לוודא.

<נעה בן שבת: סעיף 330 קובע סמכויות לקבוע עוד אגרות בעד שירותים נוספים.

<נעה בן שבת: למשל, אם יהיה לנו רישיון מטבח מוסדי באיזשהו שלב, אישור פעילות יצרנית.

<אלי גורדון: GIP.

<נעה בן שבת: כל הדברים האלה.

<נעה בן שבת: אם בעתיד יהיו אגרות, יש כאן את הסמכות והשר, באישור הוועדה, רשאי לקבוע אגרות בעד השירותים האלה.

<אלי גורדון: כן.

<רוית ארבל: נעה פירשה את התוספת של האגרות כאילו ברישיון יצרן אתה נדרש בנפרד לשלם עבור אחסנה.

<נעה בן שבת: לא.

<נעה בן שבת: אני פירשתי את זה כי לא היה כתוב כאן, כי יש כותרת לדבר הזה והיה כתוב בעד טיפול בבקשה לרישיון.

<נעה בן שבת: זה לא היה כל כך ברור לי ועכשיו אני מבינה איך זה צריך להיות ואני חושבת שננסה לנסח את זה כך.

<רוית ארבל: שיהיה ברור שרישיון יצרן את אגרה אחת גם אם היא כוללת רישיון אחסנה.

<זמר בלונדהיים: לא.

<זמר בלונדהיים: היתר לפעילות אחסנה.

<רוית ארבל: היתר לעילות אחסנה באותו רישיון.

<אלי גורדון: כמו שהוגדר.

<נעה בן שבת: יש לנו עוד שלושה סעיפים שצריך לחזור עליהם – סעיף 130, סעיף 191 וסעיף 280א.

<אלי גורדון: אדוני היושב ראש, אפשר עשר דקות הפסקה כדי לסגור את שלושת הנקודות האלה?

אלי אלאלוף: כן.

אלי אלאלוף: אנחנו מחדשים את הישיבה.

<זמר בלונדהיים: סעיף 191 עוסק במזון שמכר הוא מזון מזיק.

<זמר בלונדהיים: השאלה שעלתה בדיון הקודם, והיושב ראש גם חידד אותה, היא שחובת הדיווח שלנו היא רחבה מדי בשים לב לכך שהיא תחול גם על כל מכולת קטנה שכשהיא מגלה מזון בעייתי, זורקים לפח ולהגיד עכשיו שהם צריכים להתיישר עם דרישות חקיקת המזון, זה לא ישים.

<זמר בלונדהיים: בהתאם חידדנו את המקרים בהם צריך לדווח למנהל שירות המזון.

<זמר בלונדהיים: אנחנו מדברים על במקום פסקה (ב)(2).

<נעה בן שבת: במקום יודיע על כך באופן מידי למנהל שירות המזון.

<זמר בלונדהיים: בדיוק, שזה היה גורף על כל מצב של מזון מזיק.

<זמר בלונדהיים: "עוסק במזון ידווח למנהל שירות המזון בהתקיים אחד מאלה: ככל שביצע – הדגש הוא על מי שביצע בעצמו – החזרה יזומה או מסר הודעה לציבור לפי פסקאות (1)(ב) או (ג) לעיל.

<זמר בלונדהיים: היו שני מצבים בהם הוא עושה או החזרה יזומה או הודעה לציבור, ריקול.

<זמר בלונדהיים: אלה מצבים שמכולת נדיר שהיא עושה.

<זמר בלונדהיים: היא לא כל כך עושה אלא היא פשוט זורקת לפח.

<זמר בלונדהיים: אלה לא המצבים האלה ולכן זה לא נכנס לשם.

<זמר בלונדהיים: מי שעושה את זה, זה שחקנים בסדר גודל קצת יותר גדול.

<רוית ארבל: אתה לא רוצה לפרט את האמצעים שנקט?

<זמר בלונדהיים: כן.

<זמר בלונדהיים: זה מגיע בסיפא.

<זמר בלונדהיים: יש סיפא שחלה.

<זמר בלונדהיים: זה המקרה הראשון שמדווחים לשירות המזון.

<זמר בלונדהיים: עוסק במזון עדכן את היצרן או היבואן בהתאם לפסקה (1)(א) – פסקה (1)(א) אומרת שבעצם צריך לעדכן את היצרן או היבואן של המזון במקרה שהמזון שלו מזיק – לאחר שנוכח כי הגורם למזון המזיק אינו בתחום אחריותו.

<רוית ארבל: לא בתחום אחריותו של מי?

<זמר בלונדהיים: של המשווק.

<זמר בלונדהיים: כאן מדובר על מצב בו משווק כלשהו מקבל משלוח של מוצרים מאיזשהו יצרן, הוא פותח את זה ויש שם ריח מאוד חזק והוא נוכח שזה מזון מזיק.

<זמר בלונדהיים: במצב הזה הוא בעצם מתקשר ליצרן היבואן ואומר לו שיש אצלו איזושהי בעיה, אנא טפל בזה.

<זמר בלונדהיים: במצב הזה, כשהוא ראה לנכון לעשות את הדבר הזה, שיעדכן במקביל את מנהל שירות המזון.

<זמר בלונדהיים: המצב הזה בא כדי שמנהל שירות המזון יוכל לוודא שבעקבות הדיווח הזה הוא יכול להרים טלפון לאותו יצרן ולשאול אותו מה הוא מתכוון לעשות.

<זמר בלונדהיים: אם הוא יגיד לו שזה היה מקרה נקודתי, טיפלתי בזה והכול בסדר, אין בעיה.

<זמר בלונדהיים: אבל כך אנחנו מוודאים שלא יהיה מצב שבו מסיבות כאלה ואחרות יצרן או יבואן משום מה לא ביצע את ה-ריקול למרות שהיה נדרש.

<זמר בלונדהיים: למה גם זה לא יחול לטעמנו על מכולת חנה, כי כמו שאמרת המכולות הקטנות נדיר שהן ירימו טלפון ליצרן או ליבואן, אלה מוצרים בודדים והן זורקות לפח.

<זמר בלונדהיים: אם הן כן מתקשרות ליצרן או ליבואן, זה עד כדי כך חמור שהן ראו לנכון להתקשר כי אולי זה יכול להיות בכל המוצרים של היצרן או היבואן – זה מצב שאולי כן צריך להיות דיווח.

<זמר בלונדהיים: אבל אנחנו מציעים לא להפליל את הדיווח השני הזה.

אלי אלאלוף: על המכולת לפנות ליבואן או ליצרן ולא למשווק?

<נעה בן שבת: הוא אומר שהמכולת לא תרוץ לדווח ולכן החובות האלה מעידות שאתה באמת גוף גדול שטרחת לפנות ליצרן או ליבואן ולא לזרוק את המזון, זה מעיד על כך שאתה גוף איתן ואז אתה יכול גם לעדכן את מנהל שירות המזון ולהודיע למנהל שירות המזון.

<זמר בלונדהיים: אנחנו מתלבטים בין או להפליל בכלל את הדיווח השני או להפליל את זה רק על משווקים - - -

<נעה בן שבת: מה זה הדיווח השני?

<זמר בלונדהיים: המקרה השני שהקראתי, שהוא עדכן את היצרן או היבואן וכולי.

<זמר בלונדהיים: לא להפליל בכלל או להפליל אותו רק על משווקים גדולים ובכך להוציא את הקטנים.

<זמר בלונדהיים: שוב, מישהו גדול יכול גם לדווח למנהל שירות המזון וזה לא כזה נטל גדול.

<זמר בלונדהיים: אני אקריא את הסיומת.

<זמר בלונדהיים: הסיפא המשותפת לשני הדיווחים האלה היא: דיווח כאמור יכלול פירוט של האמצעים שננקטו לפי פסקה (1) - שמחייבת אותו לנקוט באמצעים ולפעול לפי הוראות המנהל ככל שיינתנו.

<זמר בלונדהיים: כלומר, אם בעקבות הדיווח הוא נותן לו הוראות, הוא יפעל לפיהן.

<רוית ארבל: כאן ביקשנו שני דברים שהם לא קשורים אלינו אלא למשווקים ויש דברים שקשורים לכך שאנחנו רוצים לקחת אחריות.

<רוית ארבל: אני מזכירה לאדוני שאנחנו אמרנו תנו לנו כיבואן הראשי שעומד בראש הפירמידה או היצרן לנהל את התהליך.

<רוית ארבל: אם יש ריקול, אנחנו רוצים לקחת אחריות.

<רוית ארבל: אנחנו נודיע למנהל שירות המזון, אנחנו נפרסם לציבור ולא כל אחד יפרסם.

<רוית ארבל: הניסוח הקודם היה שכולם יפרסמו לציבור וכולם יתקשרו למנהל שירות המזון.

<רוית ארבל: הניסוח הקודם תוקן לגבי הפרסום.

<רוית ארבל: אמרו שהמשווק יודיע רק אם היצרן או היבואן לא הודיעו לציבור.

<רוית ארבל: זה סודר.

<רוית ארבל: אבל שאר התיקון שבוצע כרגע, מכולת חנה לצורך העניין, עדיין צריכה לעדכן את היצרן או היבואן.

<רוית ארבל: לפי החוק יש לה חובה להתקשר ליצרן וליבואן אם היא גילתה שיש מזון מזיק שסופק.

אלי אלאלוף: מאיפה היא יודעת מי זה היצרן?

<זמר בלונדהיים: זה מסומן על המזון.

<רוית ארבל: נניח שהיא ראתה שהמזון מזיק, חזרו אליה עם אריזות שהתנפחו, קודם כל היא צריכה לסלק את זה מהמכולת וזה בסדר שהיא צריכה לעשות את זה וברור שזה צריך להיות לכולם, אבל גם בנוסף היא צריכה להתקשר ליצרן וליבואן בעצמה כי אחרת היא בהפרה של החוק.

<נעה בן שבת: לא אמרנו לרבות אמצעים מבין אלה?

<זמר בלונדהיים: כן אמרנו.

<רוית ארבל: אחר כך היא צריכה להתקשר למנהל שירות המזון.

<רוית ארבל: מה מסבירים לך נציגי משרד המשפטים?

<רוית ארבל: שממילא היא לא תתקשר כי היא כבר תפר בשלב הראשון.

<רוית ארבל: היא ממילא לא תתקשר.

<זמר בלונדהיים: היא לא תפר.

<זמר בלונדהיים: היא לא חייבת לעשות את זה.

<רוית ארבל: כתוב שהיא חייבת להתקשר ליצרן וליבואן.

<זמר בלונדהיים: לא כתוב.

<זמר בלונדהיים: כתוב לרבות מבין אמצעים אלה.

<זמר בלונדהיים: היא לא חייבת.

<רוית ארבל: איפה זה כתוב?

<זמר בלונדהיים: ברישא של הסעיף.

<זמר בלונדהיים: תקראי, לרבות אמצעים מבין אלה, לפי העניין.

<רוית ארבל: ינקוט בהקדם האפשרי באמצעים הסבירים למניעת השימוש במזון לרבות אמצעים מבין אלה לשם מניעת הסכנה.

<זמר בלונדהיים: מבין.

אלי אלאלוף: ברמה של מכולת או אפילו מרכול קטן, למרות שאין לנו את ההגדרות האלה.

<רוית ארבל: מי יגיד לה שזה לא אמצעי סביר?

אלי אלאלוף: אני חושב שתפקידה להחזיר את זה למשווק שלה.

<זמר בלונדהיים: ליבואן או ליצרן.

<זמר בלונדהיים: למי שהיא קיבלה את זה ממנו .

אלי אלאלוף: למשווק.

אלי אלאלוף: היא לא הולכת ליבואן ישירות.

אלי אלאלוף: אל תשלו את עצמכם.

<זמר בלונדהיים: למי שהיא קיבלה ממנו את המזון.

אלי אלאלוף: כן.

אלי אלאלוף: למי שהיא קיבלה.

אלי אלאלוף: עליה להחזיר למי שממנו היא קיבלה את המזון.

אלי אלאלוף: משם ומעלה, תטיל עליהם מה שאתה רוצה כולל שיודיעו ליצרן או ליבואן ושישלחו העתק לשירות המזון.

אלי אלאלוף: זה התפקיד של הגוף הגדול, שהוא יעשה שם את העבודה מול שירות המזון.

אלי אלאלוף: בואו לא נכניס את האווירה הזאת של ההלשנות במדינה.

אלי אלאלוף: יש לנו מספיק דרישות להלשנות.

<זמר בלונדהיים: אני אחדד למה זה חשוב לטעמנו וזה קיים במקרים רבים.

<זמר בלונדהיים: אני חושב שראית כאן את היחסים עם התעשייה ואני לא מתכוון להטיל כאן דופי באף אחד.

<זמר בלונדהיים: אבל קרו מקרים בעבר, וגם לגורמים גדולים כמו פולקסווגן העולמית שבוצעו דברים בזדון בגלל אינטרסים.

<זמר בלונדהיים: אני לא מוטרד מחנה כי אצל חנה לרוב זה לא יקרה ועסקים קטנים בכלל עוברים מתחת לסקופ של הרבה חוקים.

<זמר בלונדהיים: אבל כאשר משווק גדול מערפל בעיה.

אלי אלאלוף: תגדיר משווק גדול.

<זמר בלונדהיים: אני חושב שאפשר במקרים מסוימים לסייג כאן אולי למשווק גדול דברים מסוימים.

<זמר בלונדהיים: למשל את החובה לעדכן יצרן או יבואן, אם נחריג עסק קטן מזה, אני חושב שזה יהיה בסדר.

אלי אלאלוף: בבקשה.

אלי אלאלוף: היבואן או המשווק הגדול או היצרן הגדול.

<זמר בלונדהיים: אני גם לא חושב שצריך לפחד מזה.

<זמר בלונדהיים: אם משווק גדול יש לו משלוח עם בעיה וכל מה שהוא עושה, הוא מרים טלפון למנהל שירות המזון.

אלי אלאלוף: להם תתאים את כל מה שאמרת אבל לא אצל הקצה, אצל המכולת הקטנה.

<נופר טל: מתי מתחילה החובה הזאת שאתה משית עלי?

<נופר טל: האם היא מתחילה כשהחזירו לי שלושה מוצרים?

<נופר טל: האם היא מתחילה כמו שאמרת כשמגיע משלוח שלם?

<זמר בלונדהיים: עוסק במזון שנודע לו כי מזון שהוא מוכר הוא מזון מזיק.

<זמר בלונדהיים: נודע לו.

<נופר טל: היום אני לא מרימה טלפון לשירות המזון.

<נעה בן שבת: למי את כן מרימה טלפון?

<נופר טל: ליצרן.

<נופר טל: או ליצרן או ליבואן.

אלי אלאלוף: עכשיו תוסיפו את שירות המזון.

<נופר טל: אבל אז גם אם מדובר בשקית אחת.

אלי אלאלוף: יש לך שיקול דעת.

אלי אלאלוף: שימי לב, הוא משאיר לך שיקול דעת.

אלי אלאלוף: קיבלת משהו אחד וחשד, זה לא הסעיף.

אלי אלאלוף: את כבר יודעת שהמזון הוא מזיק, את בשלב של הידיעה המלאה שהמזון מזיק לבני אדם, לא לחיות, אז את מודיעה למנהל שירות המזון.

<אהוד פלג: אני חושב כאן על הצרכן שהוא זה שצריך להיות מוגן במסגרת הדאגה שלנו בחוק הזה.

<אהוד פלג: אם נפטור את המשווק מחובת ההודעה למנהל שירות המזון - - -

אלי אלאלוף: לא פטרנו אותו.

<אהוד פלג: מדוע?

אלי אלאלוף: אנחנו לא פוטרים אותי.

אלי אלאלוף: להיפך.

אלי אלאלוף: המשווק הגדול והמוכר כמו המרכולים של הגברת, בלי להגיד שמות, הוא חייב לדווח לשירות המזון.

<אהוד פלג: מי חייב?

אלי אלאלוף: המשווק.

<אהוד פלג: לפי מה שזמר הסביר, אני הבנתי שזה אחד מבין אמצעים אלה.

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: הוא חייב.

<נופר טל: אם אני יודעת שיש לי מוצר מזיק לבריאות הציבור, אני חייבת להסיר אותו מהמדף ולדווח.

<אהוד פלג: אבל סעיף (2) שונה.

<אהוד פלג: בסעיף (2) המקורי, אני מקבל.

אלי אלאלוף: זמר, אתה יכול לענות?

<זמר בלונדהיים: אם כל עוסק חייב להודיע?

<אהוד פלג: במקור החובה להודיע למנהל שירות המזון הייתה חובה עצמאית.

<אהוד פלג: היא לא נכללה באחד מבין אמצעים אלה שהיא הייתה קשורה לסעיף קטן (1) אבל עכשיו שינית את סעיף קטן (2) במובן הזה שלא יהיה חייב להודיע למנהל שירות המזון ואני טוען שזה פותח פתח של סכנה ששירות המזון לא ידווח על ידי העוסק והצרכן נמצא בסכנה.

<זמר בלונדהיים: אני מבהיר.

<זמר בלונדהיים: סעיף (2) הוא לא תחת הכותרת של מבין אלה ולכן זאת חובה עצמאית בלי קשר.

<זמר בלונדהיים: אנחנו כן תחמנו את זה למקרים של או שבוצע ריקול או החזרה, או שעודכן היצרן או היבואן.

<אהוד פלג: ואם לא עודכן היצרן?

<רוית ארבל: הוא רשום כי יש לו רשות לעדכן כי זה לרבות.

<רוית ארבל: נכון?

<זמר בלונדהיים: כן.

<רוית ארבל: יש לו רשות לעדכן.

<רוית ארבל: אם הוא בחר לעדכן, קמה לו חובה.

<רוית ארבל: זה ניסוח לא הגיוני שתקום חובה.

<זמר בלונדהיים: למה?

<זמר בלונדהיים: אם זה היה חמור עד כדי שהוא פנה ליצרן או ליבואן והוא מבין שהכשל הוא שלהם.

<זמר בלונדהיים: הרי יכול להיות שפונים אליו והוא מבין שהייתה לו בעיה במקרר ובמקרה הזה זה לא קשור ליצרן או ליבואן אלא זה הוא.

<זמר בלונדהיים: את רוצה להטיל חובה על מכולת חנה לדווח ליצרן או ליבואן?

<אהוד פלג: שיקול הדעת שאני סומך עליו הוא שיקול הדעת של מנהל שירות המזון.

<אהוד פלג: אני רוצה שהוא ידווח.

<אהוד פלג: מה יקרה הלאה, ברגע שזה אצל מנהל שירות המזון, אני יותר שקט.

<אהוד פלג: כאן אתה נותן שיקול דעת למשווק הקטן להחליט אם הוא מיידע את היצרן או את היבואן ורק אם הוא מיידע אותם, קמה לו חובה ליידע את מנהל שירות המזון.

<אהוד פלג: אני בעד לנתק את הזיקה בין השניים.

<זמר בלונדהיים: אין בעיה אבל מה שהיושב ראש העלה, ואני שואל מה הפתרון שלך לא כי אני רוצה להקשות, זה שלהגיד למכולות קטנות חובות דיווח וכולי, זה לא לעניין.

<זמר בלונדהיים: הן לא יודעות לעשות את זה.

<זמר בלונדהיים: השאלה אם אתה חושב אחרת.

<אהוד פלג: אצלי נבחן קודם כל בשאלה האם הצרכן נחשף לסכנה או לא.

<אהוד פלג: זה השיקול העליון.

<אהוד פלג: ברגע שיש סכנה, וזה הרי התנאי.

אלי אלאלוף: יש הרבה דברים שלא נוכל ליישם.

אלי אלאלוף: מכולת קטנה, אין לה שום סיבה להיות בקשר עם שירות המזון, לא עם היצרן ולא עם היבואן הגדול.

אלי אלאלוף: חבר'ה, מספיק.

אלי אלאלוף: אני לא רוצה שתיקח את החלב שלה ותזרוק אותו.

אלי אלאלוף: אל תשתוללו.

אלי אלאלוף: היבואן הגדול, המשווק הגדול, המייצר הגדול, כל הולך שמביא ל-ריקול כזה או אחר, הוא חייב ליידע את מנהל שירות המזון.

אלי אלאלוף: תישאר עם הנוסחה הזאת.

<רוני סורקיס: אני רוצה להגיד משהו שמתקשר לזה.

<רוני סורקיס: מהניסיון שלנו השלב של איסוף נתונים הוא מאוד מאוד ארוך.

<רוני סורקיס: יתרה מזאת, אם יביאו לי מוצר אחד או שניים, וזה מה שמכולת תקבל.

<רוני סורקיס: היא לא תקבל פתאום שלושים מוצרים אלא מוצר אחד או שניים שהיא תזרוק אותם לפח.

<רוני סורקיס: אי אפשר להכניס אותם ללופ של הדבר הזה.

<רוני סורקיס: אתה צריך שתהיה לך מסה שתגיע מכל מיני מקומות כדי שתתחיל להבין שיש בעיה.

<רוני סורקיס: זה יכול לקחת יומיים, שלושה, שבוע ועד חודש.

אלי אלאלוף: אני סומך על הידע שלכם.

אלי אלאלוף: מגיעה ה תראה ראשונה, אתם תיכנסו ללחץ ותתחילו לטפל בזה.

<זמר בלונדהיים: אני מסכים.

<זמר בלונדהיים: אם אני מבין נכון, אנחנו מסייגים את פסקה (2) כך שהיא לא תחול על עסק קטן.

<זמר בלונדהיים: זאת תהיה הפעם הראשונה שאנחנו עושים את זה, אבל אני בסדר עם זה.

<נעה בן שבת: משווק שאינו משווק גדול.

<זמר בלונדהיים: כן.

<זמר בלונדהיים: לטעמי גם בינוני נכנס כאן.

<זמר בלונדהיים: זה רק הקטן שאנחנו מציעים להוציא.

<זמר בלונדהיים: מי שיש לו מחזור של עשרה מיליון שקלים, אין שום סיבה שלא ידע שהוא צריך לפעול כך.

<זמר בלונדהיים: אלי, אתה בסדר עם זה?

אלי אלאלוף: אלי, תגיד כן, בבקשה.

<נופר טל: אנחנו בסדר עם זה ואנחנו המשווקים הגדולים.

<אלי גורדון: אדוני היושב ראש, אין לי בעיה עם ההסדר בו מכולת משה או מכולת חנה לא תהיה מחויבת לדווח למנהל שירות המזון.

<אלי גורדון: יחד עם זאת, זמר, תהיה אתי, ברגע שמכולת משה – ואת זה שלא נפספס כי נשאלו כאן יותר מדי שאלות – קיבלה הודעה מהיצרן כי דיווח לה אחד מהמשווקים הגדולים והחברה החליטה שהיא עושה ריקול, אני רוצה שאותה מכולת משה או אותה מכולת חנה תדע לקחת את הסחורה ולשים אותה ב-הולד.

אלי אלאלוף: אני מתנגד.

אלי אלאלוף: מוחלט.

אלי אלאלוף: תוציאו את המכולות, אם נשארו מכולות עם היכולות האלה.

אלי אלאלוף: מחזור של עשרה מיליון שקלים.

<אלי גורדון: זה לא סותר את מה שביקשתי.

אלי אלאלוף: אני מציע, באמת, אל תכניסו אותן.

<אלי גורדון: מכולת משה צריכה רק לדעת לשים את זה בצד.

אלי אלאלוף: היא בלאו הכי תשים בצד.

אלי אלאלוף: חבר'ה, אני מבקש, עם כל הכבוד, תכבידו על מי שאפשר להכביד ולא על הקטנים.

אלי אלאלוף: מה זה היא תשים בצד?

אלי אלאלוף: היא מיד תשים בצד כי היא הפסידה כסף.

אלי אלאלוף: היא תוותר?

אלי אלאלוף: למה שתוותר על עשר קופסאות?

אלי אלאלוף: מיד היא תשים בצד.

אלי אלאלוף: היא לא תמכור את זה.

<נופר טל: אני מתנצלת.

<נופר טל: אני חוזרת אחורה.

<נופר טל: אני פשוט לא שמתי לב אבל יש כאן איזשהו שינוי שהוא לא ברור לי.

<נופר טל: לגבי העניין של ה-ריקול וההודעה לציבור בסעיף (ב), "עסוק במזון שנודע לו כי מזון הוא מזון מזיק", ואז יש כאן "בתיאום עם מנהל שירות המזון או מי שהסמיכו לכך, הוצאת המזון מדרכי השיווק".

<נופר טל: אני אומרת מי שמי לעשות ריקול?

<אלי גורדון: לפי העניין.

<נופר טל: אני חוששת ממצב שבו ניתקל באותה סיטואציה כמו שבשבוע שעבר נתקלה בה לילך מ-מגה שרק משווק אחד, לצורך העניין חטיף אנרגיה מסוים, מורידים אותו רק אצלי מהמדפים.

<נופר טל: אני צריכה עם הלוגו שלי לפרסם מודעת ריקול וכולנו יודעים מהו הנזק התדמיתי הכלכלי העצום ולא היצרן.

<נופר טל: מי רשום כאן?

<נופר טל: הוצאת המזון, זה יחול עלי.

<נופר טל: למה אני צריכה לעשות ריקול?

<זמר בלונדהיים: לא.

<זמר בלונדהיים: זה לא מכוון למקרה הזה.

אלי אלאלוף: יש תשובה?

אלי אלאלוף: חברים, אמרו שיש לי הרבה סבלנות, אבל בסוף היא נגמרת, אלי, בבקשה, תשובה קצרה.

<אלי גורדון: נופר, זאת הסיבה שכל אחד מחויב במקטע שלו לדווח ליצרן או יבואן ומי שיעשה את ה-ריקול במקרה הזה, זה היצרן או היבואן בתיאום עם מנהל שירות המזון או מי שהסמיכו.

<אלי גורדון: בעולם התוכן של מזון, אני לא זוכר אירוע שעשו ריקול מסיבות של בטיחות מזון כשדיש בסניף א' ריקול ובסניף ב' לא קיים ריקול.

<נופר טל: אתה צודק.

אלי אלאלוף: גמרנו.

אלי אלאלוף: הסעיף האחרון בבקשה.

<נעה בן שבת: אנחנו בסעיף 130.

<אלי גורדון: זה התחיל כחומר גלם אבל בסופו של דבר ליבנו את הכול.

<רוברט סגל: אני אסביר את החשש.

<רוברט סגל: בגדול אנחנו בסדר עם הסעיף הזה אבל יש לנו חשש אחד בסעיף 130 שכתוב (ב) אבל זה אמור להיות (ג1).

<רוברט סגל: מסמך חתום על ידי יצרן המזון המעיד על הרכב המזון, זה בסדר.

<רוברט סגל: לעניין מזון המיוצר בהרכב ייעודי המיוחד לצורך מכירה בישראל, יכלול המסמך גם אישור של היצרן שהמזון מיוצר במיוחד לצורך ייצוא לישראל.

אלי אלאלוף: למה זה חשוב?

אלי אלאלוף: אני פונה אליכם, כולל אנשי האוצר.

אלי אלאלוף: אמרת שאתה רוצה להוזיל את המזון.

אלי אלאלוף: אם אתה מחייב מסמך מקורי מהיצרן, איפה האפשרות לייבא באמצעות משווק?

<זמר בלונדהיים: זאת חלופה.

<זמר בלונדהיים: אנחנו לא מחייבים.

<זמר בלונדהיים: זאת חלופה לבדיקות מעבדה בסעיף (1) אבל אנחנו קובעים הסדר מקל למי שבמקרה יש לו קשר.

<זמר בלונדהיים: זאת לא חובה.

<אלי גורדון: אני אסביר.

<רוברט סגל: אנחנו לא כל כך מבינים את עניין המזון המיוצר בהרכב ייעודי.

אלי אלאלוף: היכן המילה ייעודי?

אלי אלאלוף: לשם מה?

<נעה בן שבת: מתכוונים להגיד שהמוצר הזה, בגלל טעמי כשרות או כל טעם אחר, ההרכב שלו הוא רק מיועד לייצור בישראל.

<רוברט סגל: כן.

<רוברט סגל: הוא ייעודית יוצר עבור ישראל.

<אלי גורדון: יש גם הגדרה של מה זה הרכב ייעודי.

<רוברט סגל: אנחנו לא כל כך הבנו למה זה חשוב.

אלי אלאלוף: חשוב שיהיה כתוב שזה מיועד לישראל?

<רוברט סגל: שצריך אישור מהיצרן שאומר, כן, אני ייצרתי במיוחד עבור ישראל.

<רוברט סגל: אנחנו לא מבינים למה זה חשוב.

<זמר בלונדהיים: המשמעות היא שזה מוצר שלא משווק בחוץ לארץ.

<זמר בלונדהיים: בניהול הסיכונים, זה מוצר שלא משווק בחוץ לארץ.

<זמר בלונדהיים: אם זה מוצר שמשווק בכל האיחוד האירופי, זה ניהול סיכונים אחר.

<זמר בלונדהיים: אם זה מוצר שמשווק רק בישראל, ייצרו אותו בהרכב ייחודי לישראל, זה קצת אחרת.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לכם שמי שרוצה לפגוע בישראל, אתם נותנים לו את הכלי.

<זמר בלונדהיים: ייצור ייעודי לישראל קורה הרבה, בגלל כשרות.

<זמר בלונדהיים: זה מאוד נפוץ בעולם המזון שמייצרים עבור מדינה מסוימת.

אלי אלאלוף: היום זה כתוב כך?

<זמר בלונדהיים: זה לא יופיע על גבי המוצר.

<אלי גורדון: זה לא עניין שכותבים או לא כותבים.

<אלי גורדון: בסופו של דבר יבואן בארץ מזמין הרכב מסוים מהיצרן והסחורה הזאת לא נוסעת לשום מקום אחר למעט מדינת ישראל.

<רוברט סגל: החשש שלנו הוא שלא יובן מהסעיף הזה, שמישהו לא יפרש אותו שאם לצורך העניין השוני היחיד בין המוצר שנמכר בחוץ לארץ לבין המוצר שנמכר בארץ, שרכיב אחד מסוים בו נקנה מספק אחר בגלל כשרות.

<רוברט סגל: הרכיב הוא אותו רכיב, אותו תוסף מזון, אותו סוכר, אין הבדל בהרכב הרכיב עצמו אלא עניין כשרותי.

<רוברט סגל: מפחדים שמישהו יפרש את זה כמשהו שדורש הצהרה.

<רוברט סגל: אני לא יודע אם אני מסביר את עצמי מספיק טוב.

<רוברט סגל: שלא ייווצר מצב שהרכב ייעודי, משמעותו ייעודי בגלל כשרות.

אלי אלאלוף: אל תכניסו שום מושג של כשרות.

אלי אלאלוף: לא דנו בזה.

אלי אלאלוף: השארנו סטטוס קוו.

<נעה בן שבת: רק קבענו בשמירת הדינים שאנחנו לא נוגעים בכשרות.

אלי אלאלוף: זה לא קשור.

אלי אלאלוף: זה מיועד לישראל.

אלי אלאלוף: נקודה.

<זמר בלונדהיים: אנחנו גם הסברנו.

<רוברט סגל: אנחנו חוששים שלא יבינו מזה שכל דבר, נצטרך להביא מסמך שהוא ייעודי ובגלל כשרות, סביר שהוא ייעודי לישראל.

<גליה שגיא: החשש הזה יהפוך להיות נטל.

<קריאה: למה אתה צריך אישור של היצרן לזה שזה לישראל?

<קריאה: יש לך הצהרת ייבוא.

<קריאה: תנהל את הסיכונים בהצהרה.

<רוברט סגל: אנחנו מבינים את המהות.

<רוברט סגל: אנחנו מפחדים מהפרשנות.

<אלי גורדון: כולם מבינים את המהות.

<רוברט סגל: לא.

<רוברט סגל: זה חדש.

<אלי גורדון: לא נכון.

<אלי גורדון: היום אני מבקש את זה ברמה של אישור ייבוא.

<אלי גורדון: ברגע שמגיעה סחורה, אני מבקש אישור יבוא וברגע שמוצר מיועד למדינת ישראל, יש התייחסות להרכב.

אלי אלאלוף: החשש שלכם קיים.

אלי אלאלוף: הפתרון הוא הפתרון האופטימלי.

אלי אלאלוף: אני הייתי רוצה לסכם את הנקודה הזאת כפי שהוצגה על ידי משרד המשפטים.

<נעה בן שבת: יש לנו רק את הנושא של העיריות, סעיף 280א.

<נעה בן שבת: גם התשלום וגם הדיווח.

<אמיר רשף: אם הם עשו את הפעולות.

<זמר בלונדהיים: המבחן הוא לא הפיקוח אלא המבחן היא התביעה.

<מירה סלומון: והוגש כתב אישום באמצעות התובע העירוני.

<זמר בלונדהיים: אין בעיה.

<זמר בלונדהיים: כל עוד יש את התובע בסוף, לא אכפת לי.

<מירה סלומון: הנקודה הנוספת שצריכה התייחסות היא תיקון עקיף, אם בכלל צריכה התייחסות, לתוספת השלישית לחוק בתי המשפט (נוסח משולב).

<מירה סלומון: התוספת השלישית, עניינה ברשימת החיקוקים שיש לבית המשפט לעניינים מקומיים סמכות לדון בהם וסעיף 6 לתוספת עניינו פקודת בריאות הציבור (מזון) (נוסח חדש) התשמ"ג-1981.

<זמר בלונדהיים: זאת הרשימה.

<זמר בלונדהיים: שכחנו להגיד שהעברנו לייעוץ המשפטי רשימה של חיקוקים שמזכירים את שם הפקודה בנוסחה הקודם ובעצם אנחנו נתקן את כולם, כולל את זה, שיקראו לחוק בשמו החדש.

<זמר בלונדהיים: אנחנו מבקשים שיסמיכו אותנו לתקן את זה בנסחות כי אין בזה מהות אלא זה רק לתקן את השם.

אלי אלאלוף: אנחנו מסמיכים אתכם.

<נעה בן שבת: יחד עם כל תיקוני הנוסח האחרים.