ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 43, 2016-02-02 11:30

אורי מקלב: אני מתכבד לפתוח את ועדת המדע והטכנולוגיה לציון מיוחד של יום המתקיים בכנסת בנושא אתגרי המחר בתעסוקה, חשיבה מחדש על ההכשרה וההשכלה בעולם עבודה משתנה.

אורי מקלב: היום הזה מתקיים ביוזמת חברת הכנסת ד"ר עליזה לביא.

אורי מקלב: נודה על האמת, כשהגיעה אליי בהצעה הזאת, ואת יודעת שזאת אמת ואת מסכימה, הפנייה לקיים את הדיון ביום הזה, ואת נמצאת לימיני, תרתי משמע, ואני לא מהר נעניתי מכוח זה שיש לנו את אתגרי היום.

אורי מקלב: אמרתי, אנחנו צריכים לדון בכל כך הרבה נושאים שקיימים על שולחן הוועדה ואנחנו לא מספיקים, נדבר על העתידי?

אורי מקלב: אנחנו מדברים על היום.

אורי מקלב: אני עכשיו דן בכל מיני אפשרויות איך משרדי הממשלה מתקשרים עם אזרחים במיילים, עדיין לא, רק בפקסים, אנחנו נמצאים שם, והנה אנחנו יודעים שעולם הטכנולוגיה נמצא כבר במקום אחר לגמרי ואנחנו יכולים לצפות את העתיד בנושא הטכנולוגי, גם אם חלקית אנחנו צופים את העתיד, והשאלה שאנחנו רוצים לדון, אם אנחנו יודעים ליישם את העתיד, זה איך אנחנו מיישמים את העתיד כאן ועכשיו ומהר.

אורי מקלב: כמה שנחשפתי לא ידעתי כמה שזה אתגר אמיתי וחשוב מאוד ואקוטי מאוד לנו היום לדון בדברים שאנחנו אמורים לדון בעזרתכם כאן בעניין.

אורי מקלב: מגוון נושאים יש לדון בעניין הזה, מגוון נושאים על ההשפעה של הטכנולוגיה המתקדמת, במיוחד כשאנחנו רוצים לשים דגש על רובוטיקה, רובוטיקה על כל מאפייניה.

אורי מקלב: טכנולוגיה זה דבר ורובוטיקה זה דבר.

אורי מקלב: היינו חייבים לכנס את הדיון על משהו אז לקחנו את הרובוטיקה, אבל גם מדפסת תלת ממדית היא בעצם רובוטיקה.

אורי מקלב: למה היא נחשבת רובוטיקה?

אורי מקלב: כי היא מייצרת והרובוטיקה בעצם באה לייצר דברים - - - וזה חלק מהדברים שגם הבאתם, בין היתר.

אורי מקלב: תיכף נסביר על הרובוט שנמצא פה, הרובוט האנושי שנמצא פה.

אורי מקלב: מי שמפעיל אותו נמצא במרחק קטן מאיתנו, 10,000 קילומטר, אם לא יותר, נראה לי הרבה יותר, נראה לי שהוא נמצא במרחק 13,000 קילומטר מאיתנו, ואיך אנחנו מתקשרים ומתגברים על שעות היום ושעות הלילה ועוד דברים כאלה.

אורי מקלב: לכן אנחנו נמצאים פה.

אורי מקלב: אחד האזרחים שהכניס אותי לעניין, זה דווקא אזרח, נדמה לי שקוראים לו רונן, הוא כתב לוועדה והוא אמר לי 'עד שאתם מתעסקים עם הנושא של הרכבת הקלה ומה שיהיה וחופרים ועושים וכל היום דנים בעניין הזה בכנסת, זה כבר לא רלוונטי, אנשים ייסעו עם מכוניות מוטוריות ורחפנים והכול יהיה אחרת'.

אורי מקלב: אני מחזיק כאן ברשותי שני טלפונים, שאני עדיין משתמש בו.

אורי מקלב: מה עשה המהפך של כמה שנים בטלפון הזה?

חיים ילין: זה כשר, לא?

אורי מקלב: בסדר, הכשרות אף פעם לא משתנה.

אורי מקלב: אני עדיין מחזיק אותו, הוא בסדר, יש לו הרבה מעלות, כשהוא נופל לא קורה לו שום דבר, אני לא צריך לשלם 600 שקל, הוא תמיד חוזר למקומו, יש בו גם יתרונות.

אורי מקלב: זה נעשה בכמה שנים.

אורי מקלב: השנים בטכנולוגיה זה שנות אור, זה שנה אחת של טכנולוגיה שעושה את הפער.

אורי מקלב: לכן אנחנו נמצאים פה.

אורי מקלב: ברשותכם אני מכבד את חברת הכנסת, ד"ר עליזה לביא, לפתוח את הדיון הזה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב ראש.

עליזה לביא: לקח קצת זמן לשכנע אותך, אבל מהר מאוד הבנת את גודל האתגר.

עליזה לביא: האמת שהשינוי הוא כבר כאן.

עליזה לביא: הוא פה והוא עכשיו ובוועדה שלך מה אם לא לדבר באמת על האיחור שלנו.

עליזה לביא: אנחנו באיחור מאוד מאוד גדול, העולם משתנה.

עליזה לביא: רובוטים זה כיף, אנחנו תיכף נשמע את ד"ר צזנה שמצטרף אלינו מארצות הברית, בשעה מוקדמת, ב-5:00 בבוקר, תודה לך שאתה איתנו, השינוי כבר קורה, רק אנחנו נרדמנו בשמירה.

עליזה לביא: מאמרים נכתבים, הרשות הממשלתית הזאת או הוועדה הזאת או שר כלכלה חדש שאתמול מתמנה למדינת ישראל.

עליזה לביא: הדברים ידועים, אבל שום דבר לא קורה, כלומר לא מוטמעים, יותר טכנולוגיה, יותר רובוטים, עוד מעט רובוטים ייקחו דם במקום אחות.

עליזה לביא: זה כבר פה, זה קורה.

עליזה לביא: זה פחות מקומות עבודה, זה פחות הבנה והכוונה - - -

אורי מקלב: יש ניתוחים שמתקיימים היום, ניתוחים קשים בעמוד השדרה שמתקיימים דרך רובוטים.

אורי מקלב: זה יותר מבדיקות דם, עד כדי כך.

עליזה לביא: אנחנו ערים, אבל אנחנו לא מטמיעים ולא מבינים, או לא מיישמים, ואתה יודע מה, במילים של פיקוח של כנסת על חברה, על ממשלה, על משרדי ממשלה ועל מה שקורה כאן, אנחנו נרדמים בשמירה.

עליזה לביא: אם אנחנו לא נעשה את השינוי ולא נביא את המחר לכאן ולעכשיו, אי אפשר בעתיד להכין.

עליזה לביא: כל יום שמתפספס אנחנו מפסידים.

עליזה לביא: אנחנו צריכים להתבונן אחורה בבהילות מאוד מאוד גדולה משום שאנחנו חוטאים כלפי הילדים והנכדים שלנו.

עליזה לביא: מה שלא חטאו קודמינו, שציידו אותנו בכלים הנכונים ובאפשרויות ובהזדמנויות, אנחנו לא נותנים את זה כאן ועכשיו לדור העתיד.

עליזה לביא: צריך הרבה יותר מיומנויות, צריך הרבה יותר גמישות מחשבתית ותעסוקתית והשינוי היה צריך להתחיל אתמול.

עליזה לביא: הידע קיים, הנתונים זועקים, גם כאן במדינת ישראל, גם בדבוס, שמוצגת תכנית התעסוקה.

עליזה לביא: כל כך הרבה משרות יורדות לטמיון ואנחנו ממשיכים באותה חשיבה, באותה הכוונה, מתעלמים מכל המודלים הקיימים, לא משתפים את הדור הצעיר שלנו בעולם התעסוקה העתידי, שזה ישליך על הבחירה של המקצוע, על ההשכלה, על איך אני מבין את שוק העבודה, על הביטחון התעסוקתי, הביטחון הכלכלי שלי.

עליזה לביא: לא מציידים את הנוער שלנו, את הילדים שלנו, בשום דבר שישרת אותם בעולם העתידי.

עליזה לביא: פעם הייתה כלכלת בית, אז אמרו מה צריך, מה פתאום?

עליזה לביא: אבל מה עם הכלכלה של כאן ועכשיו?

עליזה לביא: אין כבר פנסיה תקציבית, זה לא קיים.

עליזה לביא: צריך לבוא ולראות איך אנחנו דואגים לכלים נכונים לילדים שלנו.

עליזה לביא: ומילה על הרובוטים.

עליזה לביא: הרובוטים כאן, אנחנו לא יכולים לברוח מזה, אבל במקום שהרובוטים ייקחו לנו את העבודה, הם ייקחו לנו את זה רק אם ניתן להם.

עליזה לביא: אבל אם אנחנו נשתמש בטכנולוגיה כדי לשמור על הכישורים שלנו, על ההבנות שלנו, על מוח האדם, על ההון האנושי הקיים ועל האדפטציות שלו אנחנו ננצח.

עליזה לביא: אבל בשביל זה, אדוני, צריך לשתף פעולה, צריך להבין שהשינוי חייב להתחיל.

עליזה לביא: זאת קריאת השכמה.

עליזה לביא: לא בכדי בחרתי את היום הזה כיום מיוחד, כנושא מיוחד, שמשתף את כל הבית הזה, על כל הקבוצות שבו ועל כל ההתבוננויות המגזריות האלה ואחרות.

עליזה לביא: ותוסיף לזה, אדוני היושב ראש, ולך יש עניין רב בזה מטבע הדברים, האוכלוסייה בישראל משתנה, אנחנו רואים את זה, השינוי הדמוגרפי כבר כאן.

עליזה לביא: עולם העבודה הטכנולוגי העתידי יקבל אוכלוסיות אחרות ממה שהורגלנו היום.

עליזה לביא: יש גידול דמוגרפי בעולם החרדי, יש גידול דמוגרפי בעולם הערבי, המפגש עוד כמה שנים לא רבות יהיה כאן אחר מבחינת השכלה, הון, ההכנה של עולם העבודה.

עליזה לביא: מה אנחנו עושים, איך אנחנו מקדמים ואיך אנחנו באמת עושים את זה נכון ושומרים על הכישורים, גם של מעמד הביניים, כדי להתמודד עם השינוי.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

אורי מקלב: תודה, ושוב פעם תודה על היום הזה.

אורי מקלב: נקווה שאנחנו נצליח לצאת מהיום הזה עם כמה תובנות חשובות שנצליח לקדם.

אורי מקלב: כמה ועדות בכנסת דנות בזה.

אורי מקלב: אנחנו בעניין הזה כאן באמת מתבקשים להתרכז גם בהמצאות ברובוטיקה, אבל גם על ההשלכה על מקומות העבודה, על ייצור העבודה, שמטבע הדברים אנחנו צריכים בעניין הזה להיערך.

אורי מקלב: אם חולה סיעודי צריך היום ארבעה-חמישה אנשים, בעידן הרובוטיקה, כפי ששמענו, יהיה אדם אחד אולי שיצטרך להתעסק עם זה.

אורי מקלב: אולי יהיו מקצועות שיהיו בסיכון, מצד שני אנחנו יכולים לייצר הרבה עבודה סביב הנושא הטכנולוגי אם באמת נדע להכשיר את הדור.

אורי מקלב: אם נדביק את הפער, אז כמו שהאוטומציה בתעשייה השפיעה, היא השפיעה, אבל ידענו להדביק את זה מכיוון שאנחנו מייצרים את הדברים.

אורי מקלב: גם אם יש טכנולוגיה מתקדמת, אנחנו יודעים להשתמש בה לטובתנו.

אורי מקלב: אם אנחנו לא נדע לאן זה מגיע ונדע להדביק את הדברים, בשביל זה אנחנו כאן, אנחנו באמת נוכל לעשות טוב ושזה לא יהפוך למשהו לרעתנו, אלא רק לטובתנו.

עליזה לביא: רועי איתנו.

אורי מקלב: אבל בכל זאת אולי ניתן לפרופ' צבי שילר, יושב ראש האיגוד הישראלי לרובוטיקה.

אורי מקלב: הוא לא יאריך, הוא כבר יודע את הדברים.

אורי מקלב: אחרי זה ניתן לך, רועי, אם זה בסדר.

<צבי שילר: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

<צבי שילר: שמענו שהרובוטים כבר כאן, לא מספיק.

<צבי שילר: זאת אומרת אנחנו עדיין מסתכלים על מהפכת הרובוטיקה שמתרחשת למעשה מול עינינו, אנחנו בתחילתה של המהפכה.

<צבי שילר: מספר הרובוטים עדיין קטן, הם עדיין לא חדרו לכל תחומי החיים.

עליזה לביא: אבל הם דופקים בדלת.

<צבי שילר: אנחנו בתחילתה של מהפכה טכנולוגית שלדעתי תשלוט במאה ה-21.

<צבי שילר: המהפכה ללא ספק תשנה את חיינו, היא תוציא אנשים ממשרות קשות ומסוכנות ולמעשה תעזור לנו לחיות חיים יותר טובים.

<צבי שילר: אנחנו לא צריכים ולא יכולים לעכב את ההתפתחות הטכנולוגית.

<צבי שילר: זאת אומרת יש כאלה שחושבים שהטכנולוגיה לא טובה לנו, בואו נעכב.

<צבי שילר: גם לא נרצה וגם לא נוכל ולדעתי אנחנו צריכים לפעול בצורה אחרת.

<צבי שילר: אנחנו צריכים לחבק את הטכנולוגיה.

<צבי שילר: לזהות את ההזדמנויות שהיא מבינה, להגן על מי שעלול להיפגע, ואני בטוח שאנשים ידברו על האספקטים האלה, ולהכין את הדורות הבאים להתמודדות מוצלחת עם המציאות החדשה.

<צבי שילר: אני לא אדבר על כל האספקטים האלה, אני רוצה לדבר רק על לחבק את הטכנולוגיה ולנצל אותה לטובתנו וזה אומר שהדרך הטובה ביותר להתמודד עם אותה מהפכה זה פשוט להיות ממוביליה.

<צבי שילר: מדינת ישראל, התעשייה הישראלית, די מובילה בעולם בתחום הרובוטיקה, לא ניכנס לפרטים, זה לא הנושא, אבל אם נפעל נכון, יש לנו את התשתיות הטכנולוגיות, יש לנו את כוח האדם הדרוש, אם נפעל נכון וננצל אותם נוכל ממש להיות בקדמה עולמית של פיתוח של רובוטים חכמים.

<צבי שילר: אנחנו באיגוד הרובוטיקה הישראלי שמנו למטרה להפוך את ישראל למרכז עולמי לרובוטים חכמים.

<צבי שילר: בניגוד לרובוטים שאחרים אולי עושים אותם יותר טוב היום.

<צבי שילר: אם נעשה את זה ונגיע לקדמה הזאת, למעשה נפתח פה תעשייה עשירה שתספק מקומות עבודה במספר הרבה יותר גדול ממקומות העבודה שרואי התחזיות הקודרות מנבאים שייפלטו מ - - -

עליזה לביא: כמו מה למשל?

עליזה לביא: תן לנו דוגמאות.

<צבי שילר: קודם כל הפיתוח עצמו.

<צבי שילר: אם אנחנו נהפוך למרכז עולמי לפיתוח רובוטים תתפתח פה תעשיית היי טק חדשה.

<צבי שילר: גם כשמדברים על מספר העובדים שנפלטים מהתעשייה, למשל, ובדרך כלל מדברים על התעשייה המסורתית, שבה מספר העובדים הוא סדר גודל של 300,000.

<צבי שילר: אם ייכנסו רובוטים לכל התעשייה אני לא חושב שכל ה-300,000 יילכו הביתה.

אורי מקלב: מה אחוז ההטמעה של הרובוטיקה היום בתוך המשק הישראלי במיוחד בתחום התעשייה?

עליזה לביא: חוץ מביטחון, אל תדבר על ביטחון.

אורי מקלב: בתעשייה, אני מדבר על התעשייה.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על חקלאות ואנחנו מדברים על תחבורה ואנחנו - - -

<צבי שילר: התעשייה, היא נמדדת על ידי מספר רובוטים ל-100 עובדים.

<צבי שילר: בתעשיית הרכב היא בערך 14 רובוטים ל-100 איש.

<צבי שילר: הממוצע העולמי הוא 6 רובוטים ל-100 איש, בישראל הממוצע הוא בערך 3 רובוטים ל-100 איש.

<צבי שילר: בסין, אגב, זה 0.3 ל-100 איש.

<צבי שילר: זאת אומרת יש מקום עצום לרובוטים בתוך מקומות העבודה ואותם אנשים שלמעשה ישתחררו מהעבודות המעיקות, חלק מהם יעברו וישנו תפקיד ויהיו מפעילי הרובוט, ישגיחו עליהם, יכול להיות הם יעזבו את התעשייה ויעברו למשרות אחרות.

<צבי שילר: אני לא רוצה להיכנס לזה, אני - - -

אורי מקלב: אנחנו נשאיר אותך, בוודאי אנחנו נשאל שאלות וננצל את התשובות שלך להמשך, רק כדברי פתיחה - - -

<צבי שילר: הנקודה העיקרית שלי זה החזון, החזון צריך להיות, זה מה שצריך לצאת מהוועדה הזו, שאנחנו צריכים לחבק את המהפכה הזאת, לקדם את ישראל שתהיה מובילה בתחום.

<צבי שילר: אגב, זה החזון של הכנס הישראלי לרובוטיקה שיתקיים בעוד חודשיים וחצי באמצע אפריל.

<צבי שילר: אני מזמין את היושב ראש ואת חברי הוועדה להיות אורחי הכנס ואני קורא לוועדת המדע לאמץ החלטה שקוראת למשרדי הממשלה הרלוונטיים לגבש תכנית לאומית בין משרדית לקידום תעשיית הרובוטיקה בישראל ויפה שעה אחת קודם.

אורי מקלב: אי אפשר בלא להודות לך.

אורי מקלב: אנחנו זכינו לטעימות בעניין הזה ביום מיוחד שציינו לפני כמה חודשים, גם הבאנו לפה רובוטים וראינו את המהפכות.

אורי מקלב: אז עכשיו נראה חלק, אבל גם ראינו מה המהפכות שהם עושים גם בתחום הרפואה ובתחום החקלאות וגם ברווחה האישית.

אורי מקלב: אנחנו אולי יודעים על רובוטים שמנקים את הבית, אבל זה יהיה גם בניקיון וגם בהיגיינה ובגינה.

אורי מקלב: אנחנו הולכים גם לחיי היום יום, לא רק בתעשייה, זה הולך להפוך למשהו, ודאי בתחום האנרגיה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים באמת שיש לנו מלאכה מרובה.

אורי מקלב: מכאן אנחנו נעבור לד"ר רועי צזנה, אתה נמצא בארצות הברית, אתה מפעיל רובוט בנוכחות מרחוק.

אורי מקלב: אנחנו רוצים לפתוח את השאלות באיך אתה מחדש ומפתיע אותנו בעניין הזה.

אורי מקלב: אני אגיד לך, אני עוד חי בדור, כשהיו אומרים שיחה מחוץ לארץ, אפילו כשהייתי כבר בשליחות ציבורית, הייתי עוזב את הכול, יש שיחה מחוץ לארץ.

אורי מקלב: הבנו שזה משהו שהוא יותר מ-30 שניות, דקה זה דבר יקר וצריך להתייחס אליו בהתאם, שיחה מחוץ לארץ.

אורי מקלב: נתנו לך להמתין, אתה נמצא איתנו ואתה רוצה בכל זאת להפתיע אותנו בדברים שאנחנו לא רגילים עד היום.

<רועי צזנה: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

<רועי צזנה: אני שותף לבעיה שלכם.

<רועי צזנה: אני אומר לבן שלי שפעם הייתי צריך לצאת לרחוב ולדבר בטלפון ציבורי, הוא לא מבין על מה אני מדבר.

<רועי צזנה: מה שאנחנו רואים זה שהטכנולוגיה משתנה כל הזמן.

<רועי צזנה: לפני עשר שנים, אני מזכיר לכם, לא היה פייסבוק ובדור שלנו אייפון היה דבר שנראה כמו מדע בדיוני והנה אנחנו.

<רועי צזנה: אתם שומעים אותי טוב?

אורי מקלב: שומעים טוב.

אורי מקלב: כשהסתובבת פחות טוב, אבל זה בסדר.

אורי מקלב: אבל לא רק אנחנו צריכים לשמוע אותך טוב, בעצם היום צופים בנו רבים גם מחוץ לכנסת, חוץ מהמשתתפים הרבים פה.

אורי מקלב: תיקח את זה גם בחשבון, שאתה מדבר היום לעם ישראל, לא רק לכנסת ישראל.

<רועי צזנה: נעים מאוד.

<רועי צזנה: בכל מקרה - - - בישראל.

<רועי צזנה: אני אתן לכם קצת הצצה לגבי העתיד - - - הוא אמור להכפיל את עצמו מדי שנתיים.

<רועי צזנה: התוצאה היא שאנחנו נראה אותם תוך חמש שנים בכל מקום, במשרדים, בכנסת וכו'.

<רועי צזנה: אני רוצה להציף כמה בעיות שאנחנו נתמודד איתם בעשורים הקרובים.

<רועי צזנה: אני מזהיר מראש, הן עלולות להישמע מפחידות, אבל הן צצות מדי דור וכל פעם הדור הבא כבר מסתדר איתם והמחשבה שלנו היא גם לחשוב על פתרונות, לא לייאש.

<רועי צזנה: קודם כל הדברים הידועים.

<רועי צזנה: אנחנו יודעים שמקצועות משתנים לאורך ההיסטוריה, אנחנו יודעים שב-200 השנים האחרונות השינוי הזה תופס תאוצה.

<רועי צזנה: 60% בעלי המקצועות שהיו לפני 200 שנים לא קיימים איתנו היום.

<רועי צזנה: אנשים עברו מהכפרים לערים, אנשים התחילו להעביר חלק מהעבודה למשל המרכזיות הטלפוניות, לידיים של מחשבים.

<רועי צזנה: אנחנו יודעים גם שבניגוד למה שחשבנו בעבר, זה לא שכל משרה שנעלמת בגלל התפתחות טכנולוגית מוחלפת מיד במשרה חדשה.

<רועי צזנה: אנחנו יכולים לראות שבעשורים האחרונים מספר המשרות החדשות הכולל שנפתח לפני עשור בארצות הברית הולך ויורד והחל משנות האלפיים למעשה לא נפתחו משרות חדשות בראייה כוללת בארצות הברית.

<רועי צזנה: זה מה שאנחנו יודעים.

<רועי צזנה: עכשיו מה אנחנו חושבים שיכולה להיות הסיבה - - - קודם כל אנחנו חושבים שהסיבה שמקצועות נגמרים היא שיש התייעלות, אוטומציה.

<רועי צזנה: מכונות מתחילות לבצע עבודה ביעילות גבוהה יותר מבני אדם בתחום הייצור ולכן אנחנו לא צריכים את אותו מספר של פועלים זוטרים.

<רועי צזנה: אנחנו מחליפים את הפועלים הזוטרים עם הפרודוקטיביות הנמוכה בפועלים בכירים שיכולים לפתח על המכונות ושיש להם פרודוקטיביות גבוהה.

<רועי צזנה: מה שאנחנו רואים כתוצאה מזה, שלמרות שהיצרנות, הפרודוקטיביות, עלתה בעשורים האחרונים ב-32% מאז 1970 השכר הממוצע נותר כמעט באותה רמה, בגלל שהפועלים הבכירים מרוויחים קצת יותר, אבל את הזוטרים אנחנו צריכים פחות, או לא צריכים באותה מידה, ולכן המעסיקים יכולים להרשות לעצמם לוותר עליהם ובסך הכול השכר הממוצע נשאר אותו דבר.

<רועי צזנה: כתוצאה מזה נולד הגרף היפהפה הזה, הסטטיסטיקה היפה הזאת, כלומר הבדלי השכר המשוקללים בין אנשים במומחיות גבוהה, תואר ראשון, אנשים שסיימו תיכון, ואתם יכולים לראות איך המצב היה ב-1973 ואיך הוא היום.

<רועי צזנה: אנחנו צריכים אנשים במומחיות גבוהה כי הם אלה שיש להם את הפרודוקטיביות הגבוהה ביותר והם אלה שהשוק מעסיק.

<רועי צזנה: תהליך האוטומציה הזה, עד עכשיו היה קיים במקצועות הצווארון הכחול.

<רועי צזנה: בגלל זה הילד שלי לא מבין מה זה נגר או סנדלר, ותהליך האוטומציה הזה רק ממשיך.

<רועי צזנה: עד היום המכונות יכולות לבצע רק מטלות רוטיניות, מטלות שהן מאוד מאוד שגרתיות, הן לא היו מסוגלות להתמודד עם גמישות מחשבתית.

<רועי צזנה: הבעיה הזאת, הפרדוקס הזה שנקרא פרדוקס מורבק מתחיל לעבור, אנחנו משאירים אותו מאחורינו.

<רועי צזנה: רכבים אוטונומיים עולים לכבישים ולפי שר התחבורה של ארצות הברית הם יהיו בכל מקום בעולם, עד אפריל 2025.

<רועי צזנה: בבתי חולים מתחילים להעסיק רובוטים, מדפסות תלת ממד מתחילות להדפיס בתים.

<רועי צזנה: תהליך האוטומציה עובר גם לצווארון הלבן.

<רועי צזנה: מחשבים מסוגלים להתחיל לבצע ראיית חשבון, לסרוק אלפי תדפיסים משפטיים בשעות ספורות ולהפיק דוחות מפורטים, הם מתחילים לספק ייעוץ רפואי ברמה שעולה על זה של רופאים אנושיים במקרים מסוימים.

<רועי צזנה: הם רק ממשיכים להתפתח.

<רועי צזנה: בני אדם לא מתקדמים באותה המהירות.

<רועי צזנה: התוצאות הצפויות עבור ישראל, אתם יכולים לראות במחקר נפלא שנערך במכון טאוב בשנה האחרונה, על בסיס הנחות של מחקר אמריקאי של שני חוקרים בשם - - - ואם אני מסכם, ואני בטוח שידברו על זה עוד הרבה גם היום, לפי המחקר הזה 36% משעות העבודה בישראל נמצאות בסיכון גבוה להיעלם, עוד 20% נמצאות בסיכון בינוני להיעלם.

<רועי צזנה: זוהי תמורה עצומה.

<רועי צזנה: זה לא אומר שאנשים יהפכו להיות מובטלים, זה החשש הגדול של כולם, זו השפה שנהוגה כיום, אבל זה לא מה שיקרה כנראה.

<רועי צזנה: מה שאנחנו רואים כרגע זו תופעה שונה, אנחנו רואים אנשים, מתכננים, שרטטים, אנשים שמפוטרים מהעבודות שלהם, עוברים לכלכלת השירותים.

<רועי צזנה: הם נוהגים במוניות או בהובר, משכירים חדרים בדירות שלהם, הם מספקים שירותים באמצעות סייבר ואלף ואחת דרכים אחרות, אבל הבעיה היא שהעבודות האלה מכניסות משכורות נמוכות בהרבה מהעבודות הקודמות שלהם.

אורי מקלב: רועי, אנחנו צריכים גם איתך לצמצם, גם כשאתה מרחוק.

אורי מקלב: אני לא יכול להוציא אותך - - - אני לא יודע איך הסדרנים של הכנסת יתמודדו עם נואמים פה, כשליושב ראש אין שליטה מלאה עליהם, איך מוציאים אותם מהחדר.

אורי מקלב: אבל קודם כל אני רוצה להגיד לך במילה אישית, חשבתי שלא יפתיעו אותי ברובוט הזה, אמרתי מה זה אחרת?

אורי מקלב: במקום שיחת קונפרנס כזאת או אחרת, מה זה יכול להיות כבר יותר?

אורי מקלב: שאתה מסתובב, זה מה שאני מסביר לעם ישראל, שכל הסיבובים והתנודות שהיו היו שלך, זה לא מישהו שעשה את זה מתוך החדר, אתה התאמת את עצמך - - -

<רועי צזנה: זה הגוף הרובוטי ש - - -

אורי מקלב: יפה.

אורי מקלב: באמת אני חושב, גם אם האיכות, שהייתה ברובה שיחה באיכות טובה, אבל בסך הכול זה נתן - - - הקשבה שלי, בכל אופן זה כן חיבר אותי למרצה ואנחנו נזכה שמרצים בישראל ידברו באוניברסיטה בארצות הברית והוא לא יצטרך לנסוע לעזוב את המשפחה, הוא יוכל לשבת פה - - -

חיים ילין: ומה עם הדיוטי פרי?

אורי מקלב: אנחנו נדאג לו לעניין הזה.

אורי מקלב: הרובוט יביא לו ברחפן מהדיוטי פרי וישים לו על השולחן בעבודה שלו והוא לא יצטרך לעמוד בתור.

אורי מקלב: הרחפן יביא לו לתוך החדר.

אורי מקלב: רועי, אתה נמצא במשרד, בבית שלך?

אורי מקלב: איפה אתה נמצא?

<רועי צזנה: אני נמצא בבית שלי.

<רועי צזנה: הילד ישן כאן מחוץ לחדר.

אורי מקלב: אתה יכול להתקרב לחלון, שאנחנו נראה משהו?

אורי מקלב: או שזה אתה עדיין לא יכול לעשות כרובוט?

<רועי צזנה: אם אתה רוצה אני יכול, אבל בחוץ - - -

אורי מקלב: מזג האוויר אצלכם - - -

<רועי צזנה: מינוס 5 מעלות צלזיוס בערך, מתחלף לאחרונה ומגיע למינוס 2.

עליזה לביא: מתי אתה חוזר?

עליזה לביא: זה הכי חשוב.

<רועי צזנה: יש לי עוד ארבע-חמש שנים כאן של חובת המחקר.

<רועי צזנה: אבל אני רוצה להגיד שבעצם אני עכשיו ה-CO של - - - ואנחנו מביאים רובוטים כאלה לכל מקום, והתוצאה היא שאני יכול בו זמנית להיות גם בסין, גם בניו יורק, גם בישראל, וככה למעשה כל מרצה.

<רועי צזנה: זה נוגע יפה מאוד לנקודה שלי, אם מרצה לא טכנולוגי יכול להיות רק בנקודה אחת, מרצה ששולט ברובוטים, הוא פתאום יכול לתפוס את העבודה להרבה מאוד מרצים אחרים.

אורי מקלב: רועי, באמת תודה רבה לך על המאמץ.

אורי מקלב: הצלחת לחבר אותנו לעתיד ולהכניס אותנו לאווירה הטובה, אנחנו מאוד מודים לך על המאמץ ואני גם מודה בהזדמנות הזו לעובדי הכנסת, לצוות הכנסת, להכניס את זה, לעשות ניסוי קודם.

אורי מקלב: אלה לא דברים שככה הבאנו וככה הוא דיבר, עשינו את ההכנה, אבל הכול עבר בהצלחה מלאה.

אורי מקלב: תודה רבה ולילה טוב.

<רועי צזנה: לילה טוב.

אורי מקלב: אם אתה רוצה אתה יכול להישאר איתנו.

אורי מקלב: עכשיו מי שאמור לדבר זה חבר הכנסת פרופ' מנואל טרכטנברג.

אורי מקלב: בבקשה.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב ראש, גברתי חברת הכנסת עליזה לביא, באמת אני רוצה לברך אתכם על עריכת היום החשוב הזה.

מנואל טרכטנברג: זה נושא שנדחק הצידה בדרך כלל מכיוון שלמדינת ישראל תמיד יש משהו יותר דחוף שדוחק את החשוב, אבל מתי שהוא צריך להגיד עד כאן ובואו נדבר על המחר ולא רק על ההווה, על השעה הקרובה, על הכותרת המיידית ב-YNET.

מנואל טרכטנברג: הדברים ידועים, אני רוצה לתת כמה טעימות של נתונים ואז לשאול את השאלה מה אנחנו צריכים לעשות.

מנואל טרכטנברג: חברת אינסטנט קודאק, החברה ידועה בתחום הצילום, היא הוקמה ב-1888 עם כמה עשרות עובדים.

מנואל טרכטנברג: 100 שנים אחר כך, ב-1988, היא מנתה 145,000 עובדים, הייתה אחד המעסיקים הגדולים בארצות הברית ובמקומות אחרים.

מנואל טרכטנברג: עשר שנים אחר כך, ב-1998, ירדה ל-30,000 עובדים ובעצם בשנות האלפיים בכל מיני גלגולים היא פשטה את הרגל בצורתה ההיא.

מנואל טרכטנברג: בעצם היא קיימת, אבל היא נעלמה.

מנואל טרכטנברג: מקרה אחד.

מנואל טרכטנברג: אני שואל את השאלה, מי המעסיקים הגדולים ביותר בעולם כיום חוץ ממוסדות שלטון, המעסיק הגדול ביותר זה הצבא הסיני, שנדע, אבל חוץ מאלה, אז ככה, הראשון, מישהו יודע מי המעסיק הגדול ביותר בעולם?

<קריאה: גוגל?

מנואל טרכטנברג: ממש לא.

מנואל טרכטנברג: וולמארט, 2.1 מיליון.

מנואל טרכטנברג: מספר שתיים זה מקדונלדס, 1.9 מיליון.

מנואל טרכטנברג: מאוד חשוב להכיר את זה, למה?

מנואל טרכטנברג: כי מה שקרה כתוצאה מהשינויים הטכנולוגיים המדהימים זה שהמרכז התרוקן והקצוות עלו.

מנואל טרכטנברג: מצד אחד הג'ובים, התעשיות המאוד מאוד יוקרתיות, גוגל, אפל וכו', מצד שני וולמארט, מקדונלדס, עם שכר מינימום.

מנואל טרכטנברג: זה הוביל לפערים הגדולים, לגידול העצום של אי השוויון.

מנואל טרכטנברג: לכן צריך לשאול את השאלה, לא רק להביא את הרובוטים, אלא איך למנף את השינויים הטכנולוגיים שאכן צריך לחבק אותם בכל כוחנו כדי שהקדמה תגיע לא רק לקצה זה או אחר, אלא כדי שאפשר יהיה למלא תוכן גם את השדרה המרכזית של התעסוקה בעולם של היום ושל המחר.

אורי מקלב: הטכנולוגיה החדשה הזאת לא תשפיע גם על המעסיקים האלה?

אורי מקלב: לפי דעתי גם באלה היא תשפיע.

מנואל טרכטנברג: הפרדוקס הגדול זה שוולמארט גדלה בצורה מטורפת בגלל הטכנולוגיה, אבל מה?

מנואל טרכטנברג: הטכנולוגיה והלוגיסטיקה, זה מה שאפשר להם - - -

אורי מקלב: יפה, אבל האם יהיה לזה המשך של הרובוטיקה - - -

מנואל טרכטנברג: יש פה שאלה - - -

אורי מקלב: אני חושב שיש השפעה דרמטית, לפי דעתי, אולי באמת אחרי זה - - -

מנואל טרכטנברג: אבל זו השאלה - - -

אורי מקלב: אפילו באלה שמרוויחים שכר מינימום, גם שם תהיה השפעה.

מנואל טרכטנברג: נכון.

עליזה לביא: ראינו בארצות הברית חנויות שמכניסות רובוטים במקום אנשי שירות וזבנים, אבל מה אתה עושה עם האוכלוסייה?

עליזה לביא: איך אתה - - -

מנואל טרכטנברג: נכון, לכן אמרנו שזה האתגר הגדול.

אורי מקלב: על זה אנחנו היום דנים.

מנואל טרכטנברג: אפשר להפליג בתיאורים, הדברים ידועים, אני שואל את עצמי מה אנחנו צריכים לעשות כמדינה.

מנואל טרכטנברג: יש כמה קשרים, דיברתי קודם על ההשכלה הגבוהה, אני לא אחזור על הדברים, אבל אני אגיד כמה מילות מפתח בעניין הזה.

מנואל טרכטנברג: מילת המפתח זה גמישות, כנגד קשיחות, בכל הקשר והקשר.

מנואל טרכטנברג: גם בהשכלה הגבוהה מבחינת תחומי לימוד ותארים וצורת הוראה וכו', אבל גם בעולם התעסוקה ובואו נזכיר את המודל של פלקט-סקיוריטי, שהיה מודל שקיים בדנמרק ובמדינות אחרות, שהוא משלב מצד אחד גמישות תעסוקתיות במובן של היכולת לעבור מתפקיד לתפקיד, מתעשייה לתעשייה, עם איזה שהיא רשת ביטחון מדינתית בין ג'וב לג'וב.

מנואל טרכטנברג: זה קריטי, כי אחד מהמפתחות, להווה, לא לעתיד, זה בדיוק היכולת לדלג מתפקיד לתפקיד.

מנואל טרכטנברג: אין כיום קביעות, אולי חוץ מהאקדמיה, שהיא משמעותית ולא יכולה להיות בגלל הדינמיקה.

מנואל טרכטנברג: זו נקודה אחת.

מנואל טרכטנברג: הנקודה השנייה זה קשר הרבה יותר אינטימי בין השכלה, מערכות השכלה, מוסדות להשכלה ובין מעסיקים, ובפרט בין המעסיקים שהם החלוץ לפני המחנה.

מנואל טרכטנברג: כנגד אלה שטוענים שלא, שהקשר הזה אף פעם לא היה ולכן המחקר פרח, אני רוצה להזכיר את המקרה של MIT.

מנואל טרכטנברג: MIT הוא אחד המוסדות היוקרתיים והחשובים ביותר בעולם, אחד המפתחות להצלחה שלהם שהם תמיד השכילו להיות הראשונים שנקשרים להתפתחויות בתעשייה.

מנואל טרכטנברג: דוגמה, ב-1948 הומצא הטרנזיסטור, לא באקדמיה, MIT וסטנפורד היו הראשונים שהביאו אנשים משם ללמד קורסים כמרצים מבחוץ, על פיזיקה של המצב המוצק, ומשם התפתחה תעשיית הסמי קונדקטורס.

מנואל טרכטנברג: הרבה קודם זה גם קרה בהנדסה כימית.

מנואל טרכטנברג: כלומר דרוש קשר הרבה יותר אינטימי.

מנואל טרכטנברג: והדבר השלישי, וזה אולי הדבר הכי קשה, זה קשר שלטוני לנושא הזה.

מנואל טרכטנברג: רבותיי, במדינת ישראל הקשר השלטוני, אם ישנו, מופנה למחוזות אחרים.

מנואל טרכטנברג: אתה יודע, אנחנו שומעים את המושג ואת המילה ואת המונח סייבר לעיתים קרובות מאוד ואנחנו מתפארים בזה ויש סיבה טובה להתפאר בזה, אבל סייבר זה לא רק מונח שתקף כלפי נושאים ביטחוניים או כלפי התקפות אלא זה הרבה מאוד מזה, אבל כשאנחנו באים לחברה האזרחית ולעולם התעסוקה, המושג הזה לא קיים בפן השלטוני.

מנואל טרכטנברג: אז אני אומר לכם, אתם, כציבור שדואג לנושאים האלה, צריכים להשמיע קול גם בעניין הזה, כי אם לא בחלונות הגבוהים לא ייתנו את תשומת הלב הדרושה.

מנואל טרכטנברג: תודה.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: באמת, פרופ' טרכטנברג, היינו צריכים לשמוע את דבריך כהרצאה, לא רק כהתייחסות.

אורי מקלב: זה באמת רק כטעימה.

אורי מקלב: העלית כמה נושאים והנושא האחרון, שאני מאוד התחברתי אליו עוד יותר, לדברים אחרים אולי אחרים צריכים לתת מענה, אבל באחריות שלנו זה דווקא הקשר השלטוני, איך אנחנו עכשיו מעוררים, וזה חלק מהסיבה, אנחנו רוצים עכשיו לעורר את הקשר ולהציף אותו.

אורי מקלב: לפני שאנחנו עוברים לדובר הבא, חבר הכנסת חיים ילין - - - אשתי לפעמים אומרת לי 'תן לי רק להכניס את העוגה לתנור ואני מיד מתפנה לשיחה', אתה מכיר את הדבר הזה?

עליזה לביא: אתה לא עושה?

אורי מקלב: אני לא, טוב שלא מכניסים אותי לתנור.

חיים ילין: אני באופן אישי מבשל ואופה.

אורי מקלב: אז אתה יכול להתחבר איתי.

אורי מקלב: למה אני אומר לך את זה?

אורי מקלב: אני בעצם רוצה לחבר אותך לדברים, אבל מכיוון שיש לנו את המדפסת פה ולוקח לה זמן של אפייה מסוימת, אנחנו רוצים שהיא תתחיל בעבודה ואחרי זה אנחנו ניתן לאחרים להתייחס.

אורי מקלב: בזמן שאחרים ידברו היא תוכל להפעיל את שלה.

אורי מקלב: ברשותך, אני מתנצל.

אורי מקלב: מר אלכס ציגלמן, חברת איזי 3 די.

אורי מקלב: אתה רוצה להציג לנו את המדפסת.

<אלכס ציגלמן: כן.

אורי מקלב: גם שמענו, חלקם אפילו ראינו מוחשית.

אורי מקלב: אני לא חושב שרבים נחשפו, אז הנה עכשיו יש לנו את ההזדמנות.

אורי מקלב: בבקשה, אלכס.

אורי מקלב: אנחנו גם צריכים לראות אותך וגם שהמצגת לא תסתיר אותך.

<אלכס ציגלמן: אני אדבר בקול רם.

אורי מקלב: לא בטוח שבמקרה הזה קול רם יעזור, שאנחנו נשמע וגם הצופים.

אורי מקלב: אני מניח שהאנשים כאן יתגברו, ככה זה בסוף.

<אלכס ציגלמן: שלום לכולם.

<אלכס ציגלמן: התבקשנו להביא לכאן מדפסת תלת ממד, רועי צזנה הזכיר את מדפסת התלת ממד כאחד האמצעים או הכלים לקדמה.

<אלכס ציגלמן: אנחנו באיזי 3 די עוסקים בנושא התלת ממד כבר ארבע שנים וזה לא נחשב הרבה זמן, אבל בטכנולוגיה הזאת הזמן רץ והכלים האלה משתכללים.

<אלכס ציגלמן: בעיקרון המדפסת הזאת, כמו שאתם רואים, זו אחת מני רבות שנמצאות בשירות היום של הרבה מאוד גופי תעשייה, אקדמיה, סטרט-אפים.

<אלכס ציגלמן: באופן עקרוני כל מדפסות התלת ממד, מהמורכבות ביותר עד הפשוטות יחסית, כמו המדפסת הזאת, מבוססות על טכנולוגיה של מה שנקרא additive manufactured, כלומר הנחת שכבות דקות של חומרים.

<אלכס ציגלמן: איזה חומרים?

<אלכס ציגלמן: המבחר הוא מאוד רחב.

<אלכס ציגלמן: זה מתחיל בפולימרים פלסטיים, היום כבר מדפיסים מתכות, מדפיסים תכשיטים, מדפיסים חומרים ביולוגיים באוניברסיטאות שעוסקות בתחום.

<אלכס ציגלמן: כאן הבאנו משהו פרוזאי, הייתי אומר, כבר הספקנו להדפיס דגם מוקטן של פטיש יושב ראש.

<אלכס ציגלמן: אז אני - - -

אורי מקלב: אתה מתכוון להציג את זה?

אורי מקלב: בבקשה.

עליזה לביא: וואו, תבדוק שמותר לך לקבל מתנות, אדוני היושב ראש.

אורי מקלב: זה הכחול לבן, עברת על כל הפרטים.

<אלכס ציגלמן: אנחנו התכוננו בהתאם.

עליזה לביא: איזה יופי.

<אלכס ציגלמן: בפעם האחרונה, כשהדפיסו אקדח במדפסת תלת ממד הוא אמנם ירה, אבל הוא התפרק, אז אני מאוד מבקש ממך, בעדינות.

אורי מקלב: זה צריך להיות יותר חזק מאקדח.

אורי מקלב: באמת יפה מאוד.

עליזה לביא: אתה שמח שעשינו את הדיון עכשיו או לא?

אורי מקלב: אחרי כזאת מתנה?

אורי מקלב: בואי נראה אם זה עוזר גם עכשיו.

אורי מקלב: יפה, גם הצליל שלו הוא צליל לא מתכתי - - -

עליזה לביא: תשמיע לנו.

<אלכס ציגלמן: יש לנו כמה דגמים והדגם הזה, מאוד חשוב לי להראות.

<אלכס ציגלמן: זה יד.

<אלכס ציגלמן: אמנם לא רובוטית, יד מכנית שהודפסה בחיפה, העמיתים שלנו בעמותה שנקראת חיפה 3 די, והיא יד שנועדה לילד קטוע כף יד, אמיתי, וקיבלנו אותה בהשאלה להראות את זה כאן.

<אלכס ציגלמן: זה נעשה במדפסת - - -

אורי מקלב: מה היא מסוגלת לעשות?

<אלכס ציגלמן: בכיפוף, פעולה פשוטה, זה מה שהיא יודעת לעשות, אבל מן הסתם ברובוטיקה יש אפשרות לעשות דברים הרבה יותר משוכללים והתחום הזה נכנס גם שם, כמובן.

אורי מקלב: מצוות הוועדה נתנו לי דוגמה שמאוד התחברתי אליה מבחינה אישית, הם אמרו לי שלא ירחק היום שרופאי השיניים יחזיקו אצלם מדפסת תלת ממד והם ייצרו את הכתרים.

אורי מקלב: היום יש תהליך ארוך, כשיש לנו רופא שיניים, הוא מצלם, הוא שולח למעבדה, אתה חוזר לבדיקה.

אורי מקלב: בואו נחשוב כמה זה יחסוך שהרופא תוך כדי ביקור ותוך כדי טיפול מכניס את הנתונים.

<קריאה: זה כבר קיים.

אורי מקלב: אתה מפעיל אותה עכשיו?

<אלכס ציגלמן: היא עובדת.

<אלכס ציגלמן: היא כבר הדפיסה חלק קטן, מאוד דומה למה שקיבלת, והיא מדפיסה עוד אחד כזה.

אורי מקלב: זה לעליזה.

אורי מקלב: עדיין אין לה ועדה, אבל שיהיה.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: תעסוקת המחר.

אורי מקלב: מה הכנסת למדפסת הזאת עכשיו?

<אלכס ציגלמן: למדפסת מכניסים סליל של פולימר פלסטי, כאן אפשר לפתוח את הדלת.

<אלכס ציגלמן: כאן יש סליל של חוט פלסטי שנכנס לראש חימום, משהו דומה לזה, ודרך נחיל מאוד מאוד צר וקטן מונחות שכבות, שכבה על גבי שכבה, עד שיוצא הדגם.

אורי מקלב: אתם לפני זה תכנתם את המדפסת שתדע - - -

<אלכס ציגלמן: כמובן הכנסנו דגם אחד לתוך המחשב והמחשב פוקד על המדפסת ויוצא דגם.

אורי מקלב: יפה מאוד.

אורי מקלב: זה באמת נראה מרשים.

אורי מקלב: איפה אתה רואה באמת שזה גם יעשה את השינוי, במשק, בתחום התעשייתי, איפה זה יהיה?

אורי מקלב: איזה דבר אתה רואה ששם יכולה להיות המהפכה?

<אלכס ציגלמן: לפני ארבע שנים בערך, כשהתחלנו את הפעילות בחברה במדיה דיגיטלית נאמר כמעט בכל מקום שהדפסה תלת ממד זו המהפכה התעשייתית הבאה.

<אלכס ציגלמן: קטונתי מלקבוע אם זה באמת נכנס לתוך קריטריונים של מהפכה תעשייתית אבל אנחנו רואים כניסה של הכלים האלה לכל מקום.

<אלכס ציגלמן: בנאס"א מפתחים סוגים של הדפסת תלת ממד, להדפיס בתוך חללית או בתוך תחנת חלל.

<אלכס ציגלמן: כידוע, בתחנת חלל יש חוסר משקל, אבל יש גם חוסר משווע של מקום ואז לומדים ומיישמים את ההדפסה, אל"ף, להדפיס און ספוט מה שנקרא חלקי חילוף, אם יש צורך, אפילו מזון, ואם יש צורך גם להדפיס ולהנחית חללית ולהדפיס מבנים חדשים לפי הצורך.

אורי מקלב: מה זה מזון?

אורי מקלב: זה מדפיס פיצה?

<אלכס ציגלמן: כן, זה מדפיס פיצה, זה מדפיס גם פיצה, למי שאוהב פיצה.

מנואל טרכטנברג: אם מותר לי להגיד משהו על הדבר הזה, על המדפסת תלת ממד, כי שאלת למה הפוטנציאל האדיר הזה.

מנואל טרכטנברג: אחת הסיבות היא שמהמהפכה התעשייתית ואילך המגמה הייתה תמיד לייצר בהיקפים יותר גדולים כדי לייצר יותר זול, בעצם על חשבון זה שהכול היה אחיד, סטנדרטי, והמגוון נפגע.

מנואל טרכטנברג: מה שהדבר הזה מאפשר זה מגוון אינסופי שמותאם לצרכים של כל אחד, גם בהיקפים מאוד קטנים, בסדרות אפילו של דגם אחד, במחיר מאוד נמוך.

מנואל טרכטנברג: כלומר זה שני עולמות שמתחברים שלעולם לא הייתה אפשרות כזאת.

אורי מקלב: אם אני משקף את דבריך, אתה מחבר את זה לתחום הביתי ולא לתחום התעשייתי.

מנואל טרכטנברג: לא, גם בתעשייה.

מנואל טרכטנברג: מה שקורה, שבמקום לייצר אותה מכונית לכולם, כל אחד יוכל להתאים לעצמו את המכונית שהוא צריך והמדפסת הזאת תדע לעשות את הדבר הזה.

מנואל טרכטנברג: הדבר השני זה העניין של החדשנות.

מנואל טרכטנברג: המדפסת הזאת מאפשרת לכל אחד לחלום מה הוא רוצה לבנות, מה הוא רוצה לעשות, האם זה אפשרי או לא, וזה נותן לך דגמים בזמן אמת, מה שלא היית יכול לעשות בשום צורה אחרת.

<אלכס ציגלמן: מעצבי מוצר הם אלה שחוגגים את הטכנולוגיה, הם יכולים ליישם את הטכנולוגיה הזאת בצורה - - -

אורי מקלב: כמו שאמרת, בתחום התכשיטנות, מייצרים לך דגם.

אורי מקלב: אבל אני דווקא התחברתי לדוגמה של רופאי השיניים, עם ייצור הכתרים.

אורי מקלב: זה נראה לי - - -

עליזה לביא: כל אחד והגיל שלו.

אורי מקלב: אבל אני רוצה להגיד לך בעניין הזה, קודם כל תחום השיניים נמצא גם אצל הנוער ואצל הילדים, לצערי.

אורי מקלב: אנחנו מלווים היום את הצעירים יותר מדי לרופאי שיניים ממה שהיה בזמננו, אבל בנוסף לכך אני רואה בזה באמת ייעול של תעשייה מסוימת עם הוזלת מחירים ובעצם תהליך מאוד מזורז.

אורי מקלב: אני רואה בזה מהפכה מסוימת.

אורי מקלב: אני מניח שיש עוד תחומים שזה - - -

<אלכס ציגלמן: יש תחום נוסף שהוא בלתי תלוי אבל הוא משלים את ההדפסה של תלת ממד, זה סריקה בתלת ממד.

<אלכס ציגלמן: היום ניתן לסרוק אובייקטים ואפילו אנשים.

<אלכס ציגלמן: זה תינוק ואבא אמיתיים, שהם נסרקו בציוד מיוחד בתלת ממד והודפסו במדפסת.

<אלכס ציגלמן: לא זאת, מדפסת קצת יותר מורכבת, שמדפיסה גם בצבע, זו מדפסת גבס.

<אלכס ציגלמן: אפשר לראות כאן את הפרטים בצורה מאוד מאוד מדהימה.

<אלכס ציגלמן: היישום הוא לא תעשייתי, הוא יישום - - -

אורי מקלב: זה העתק מתמונה - - -

<אלכס ציגלמן: זה לא מתמונה.

אורי מקלב: זה צילום והדפסה.

<אלכס ציגלמן: זה צילום תלת ממדי של אבא שהחזיק תינוק במרכז הבמה ונסרק.

אורי מקלב: יפה מאוד.

אורי מקלב: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

אורי מקלב: אני מתנצל שוב.

חיים ילין: לא, זה בסדר.

חיים ילין: זו הייתה טעימה, אז לא הייתה בעיה.

חיים ילין: אז קודם כל, כבוד היושב ראש, תודה, ואני רוצה לברך את חברת הכנסת עליזה לביא.

חיים ילין: דרך אגב, כל מי שנמצא פה, להרים יום כזה בכל הוועדות זה לא פשוט, אתם לא יודעים מה זה, אבל הבירוקרטיה קיימת גם בכנסת, דרך אגב, אז זה לא פשוט.

עליזה לביא: אז אני באמת רוצה להגיד תודה רבה לעוזרים שלי, שבלעדיהם זה לא היה קורה.

עליזה לביא: תודה.

חיים ילין: אני באמת מברך אותך.

מנואל טרכטנברג: זה רובוטים לא היו עושים.

עליזה לביא: לא, רובוטים לא היו עושים את זה.

חיים ילין: יש לזה פלוס, לא צריך סדרן להוציא אותו.

חיים ילין: יש כפתור און-אוף, אם יכולת כל ח"כ לעשות לו את הכפתור הזה, לא הייתה בעיה.

אורי מקלב: מרחוק הוא לא ייתן לי להפעיל את זה, הוא כבר ינטרל את העניין הזה.

חיים ילין: האמת היא שיש כמה שאם אפשר היה לשים להם כפתור כזה - - -

אורי מקלב: זה היה עוזר.

חיים ילין: זה היה עוזר מאוד לכולנו, אבל זה לא קורה.

חיים ילין: אולי אני אספר את הסיפור, בשנות ה-80 הגיעה קטפת של חמישה ראשים למדינת ישראל, אחת הקטפות של כותנה המתקדמות ביותר בעולם ואז מדינת ישראל הייתה צריכה למכור את הקטפת של שני ראשים, אז אמרו, נמכור את זה לסינים.

חיים ילין: הסינים אמרו 'רגע, מה אני אעשה?

חיים ילין: אם אני אקח את זה אני אצטרך לפטר עכשיו 1,000 איש ולא יהיה להם מה לעשות' ובעצם זה הסיפור.

חיים ילין: תמיד הטכנולוגיה מתקדמת הרבה יותר מהמבנה הארגוני והמבנה החברתי שלנו ולדעתי פה הבאג.

חיים ילין: זה לא משנה מה אנחנו נעשה כחברי כנסת, המוח האנושי כל כך מתקדם לעומת החקיקה ולעומת מה שאנחנו יכולים לקדם שזה פער שהולך ונפתח כל הזמן.

חיים ילין: אני קטונתי מלהבין איך סוגרים אותו, אבל דבר אחד לי ברור.

חיים ילין: אין ספק שככל שהרובוטים ייכנסו יותר לעולם של החיים שלנו, ככה שעות הפנאי, אם נהיה חברה מודרנית ונהיה חברה צודקת יותר, יהיו רבות יותר.

חיים ילין: זאת אומרת איכות החיים שלנו תגדל, מישהו גם צריך לשרת את איכות החיים.

חיים ילין: זאת אומרת אנחנו צריכים ללמוד מה אנחנו עושים, לא כל הזמן לחשוב על עבודה, עבודה ועוד עבודה.

חיים ילין: הרי מה אנחנו עושים?

חיים ילין: אנחנו עובדים עובדים עובדים עובדים, למה?

חיים ילין: כי אנחנו רוצים ללכת לנגב חומוס בחוף הים.

חיים ילין: בשביל ללכת לים עם חומוס לא צריך כסף, לא צריך גם להיות מיליונר, כל אחד יכול לעשות את זה, רק מה?

חיים ילין: אין לו את הפניות לזה.

חיים ילין: פה המתח שקיים בין טכנולוגיה לבין ה-low tech או המקום שבעצם צריך תחליפים.

חיים ילין: זה הדיון לדעתי.

חיים ילין: הוא דיון מרתק, כי זה להסתכל קדימה בכמה רמות, להבין מה המבנה הארגוני שיש לנו, להבין שאולי עוד 50 שנה אנחנו נעבוד, מי שיעבוד, שלושה ימים בשבוע, אולי הוא ישתגע, אבל יהיה רובוט שיטפל גם בילדים, כי אם הוא צריך לטפל בילדים בשעות הפנאי אולי הוא יעדיף ללכת לעבודה.

חיים ילין: אנחנו מכירים את כל הדברים האלה, כולנו גידלנו את הילדים.

חיים ילין: זה מרתק לראות את הדבר הזה ואני עושה את ההבדלה בין רובוטים שהם תחליפים או מייעלים את פריון העבודה לבין מה שאנחנו רואים פה בצד השני.

חיים ילין: זאת אומרת דרך או חלקי חילוף שאנחנו כבני אדם צריכים.

חיים ילין: זה בעצם חלק מאיכות החיים והקדמה ולא התחליף בסופו של דבר לכוח אדם.

חיים ילין: אני חושב שבסופו של דבר אנחנו נצטרך להוביל את זה.

חיים ילין: בשביל להוביל את זה צריך לדעת שאנחנו צריכים אתכם, אנחנו צריכים את החוכמה שלכם, אנחנו צריכים שתמשיכו לפתח את זה.

חיים ילין: אנחנו חייבים להבין שהחקיקה שלנו בסופו של דבר גם תשתנה וזה מרתק להבין איך זה הולך לקרות.

חיים ילין: אני מאוד מקווה שבמדינת ישראל, ואני אומר את זה לא רק כחבר כנסת, כאזרח, הפיתוחים יילכו באמת לקדמה ולא לביטחון ולא למלחמות ובאמת נהיה חברה שהיא אחרת לחלוטין ואני מאמין שיש לנו אפשרות להיות חברה שהיא אור לגויים.

חיים ילין: אנחנו צריכים לעשות כמה דברים, אולי אפילו בתוך מי שמנהל אותנו, לשים כמה רובוטים שהפוליטיקה תזוז הצידה והניהול יתקדם הרבה יותר ואנחנו נהיה חברה הרבה יותר טובה.

אורי מקלב: תודה, חבר הכנסת חיים ילין.

אורי מקלב: אני כן רוצה להתייחס, לא למה שאמרת על פוליטיקה, אלא דווקא מהעולם שאתה מגיע ממנו, לחקלאות, ששם אומרים שהרובוטיקה יכולה לעשות מהפכה אמיתית.

אורי מקלב: שם אנחנו נפטר את הסינים שלנו.

אורי מקלב: זאת אומרת ההשלכה לא תהיה השלכה מהותית.

אורי מקלב: אם אני רואה דבר שיכול להיות ברכה, אני לא מדבר על הסינים שיפטרו 1,000, אנחנו נפטר את ה-10,000.

אורי מקלב: אני גם רוצה לציין במשפט אחד, אנחנו היינו בסיור, הוועדה הייתה בסיור במב"ת חלל של התעשייה האווירית, מפעל שנמצא ביהוד, ראינו את החלליות בנושא החקלאות, איזה מהפכות עושים בנושא החקלאות ומה שהם יעשו.

אורי מקלב: ואם אנחנו מדברים על חלל מצד אחד וחלליות מצד אחד, שהולכות באמת להשפיע ולפעול בתוך תחום החקלאות יחד עם הרובוטיקה, שניהם ביחד, שם באמת יכול להיות עולם אחר לגמרי.

חיים ילין: כן, אבל אנחנו גם חלק מהעולם.

חיים ילין: בחקלאות, למשל, בשנות ה-90 בעצם נפתחה הרפת הרובוטית הראשונה במדינת ישראל, היא עדיין לא כבשה את כל הרפתות במדינת ישראל, כי זה עדיין עניין לא כלכלי - - -

עליזה לביא: זה חלק מהפער שפרופ' טרכטנברג דיבר עליו.

חיים ילין: נכון, זה עניין לא כלכלי.

חיים ילין: בתי האריזה כולם ממוחשבים, יודעים למיין ולעשות את העבודה שעין האדם לא מסוגלת אפילו לבוא ולקבוע.

חיים ילין: אבל בסופו של דבר אנחנו צריכים להבין שאנחנו חלק מעולם, שכל עוד שהעולם הולך ומייצר ומחפש את המדינה שהעובד עולה דולר ביום ועובר ממדינה למדינה, ניקח את סין, שהיא היום נמצאת בתל"ג של 10% והיא ירדה ל-7%, אז כל העולם עכשיו בעצם השתעל ואמר 'וואו, מה שיהיה'.

חיים ילין: בסופו של דבר יגיעו גם לדרום אפריקה ויגיעו לאפריקה ולמדינות לא מפותחות, הן עולם שלישי, ויקפיצו אותן, כל עוד שלאותם אנשים שם אין חינוך ומשלמים להם דולר, זאת אומרת ניצול אנושי, כל עוד שזה קיים בעולם הרובוטיקה היא לא תחליף לאותם אנשים.

חיים ילין: זה עוצר את ההתפתחות ברובוטיקה מול העולם.

חיים ילין: בחקלאות זה בדיוק ה- low tech זה בדיוק המקום הזה שעדיין, עדיין, עדיין, לא מפתחים בגנטיקה את אותו צמח שהרובוט יוכל לעשות את זה.

חיים ילין: מבחינה גנטית, לדוגמה, הפרות במשך שנים רבות, העטינים שלהן יתפתחו בצורה כזאת שהרובוט יוכל לחלוב.

חיים ילין: זאת אומרת זה היה גם וגם בשני הצדדים, אבל מה ראינו בסופו של דבר?

חיים ילין: שפרה יכולה לקבל עטינים בדיוק כמו שרוצים, אבל הרובוט עדיין יקר.

חיים ילין: לכן כוח אדם שהוא עדיין זול מהרובוט, הוא עדיין ימשיך להתקיים.

אורי מקלב: אבל יש הלימה, חבר הכנסת ילין, בין ההתפתחות לבין המחיר.

חיים ילין: כן, תנסו להתנתק ממדינת ישראל, זה להסתכל על העולם מלמעלה ולהבין איפה נמצאות אותן אוכלוסיות שתמורת דולר ליום הן מסוגלות לקפוץ קפיצת מדרגה כלכלית לחלוטין, אל תלכו רחוק.

חיים ילין: תסתכלו מה קורה עם 2 מיליון ברצועת עזה מול מה שקורה אצלנו בעוטף עזה, את הפערים עצמם, מה 50% אבטלה עושים ומה יכול לעשות עולם אחר לחלוטין.

חיים ילין: זאת התפתחות שאי אפשר - - -

אורי מקלב: חבר הכנסת חיים ילין, לא נדבר רק על נושא החקלאות, אבל אם אנחנו רוצים ליצור מצב שאנחנו נוכל להתמודד עם זה אנחנו צריכים להסתכל רק עלינו.

אורי מקלב: אם נסתכל מה מידת הרובוטיקה או כל הטכנולוגיה תשפיע על כל העולם ומה יעשו אנשים וממה יתפרנסו, אני לא יודע לאן נגיע.

אורי מקלב: דווקא אני חושב שצריך לראות את עצמנו, להקדים, ואז ההשפעה שלנו תהיה רק חיובית, בלי ההשפעות השליליות, שאנחנו נמצא את עצמנו מול התמודדויות שלאנשים לא תהיה את הטכנולוגיה ולא את המקצועות המתאימים.

אורי מקלב: אם אנחנו נתאים את המקצועות - - -

חיים ילין: כבוד היושב ראש, כבן אדם מאמין מאוד אתה יודע שמלמעלה, ככל שאתה עולה יותר למעלה ואתה מסתכל - - -

אורי מקלב: נכון, אבל אם אנחנו נדע היום להגדיר מה המקצועות שבסיכון ואנחנו נדע מה אנחנו צריכים להכשיר מנגד וליצור מהפכה בדברים האלה, אנחנו נמצא שאנחנו יכולים להתאים את עצמנו, אנחנו נוכל אולי לייצא דברים אחרים, לעשות בתעשייה, באמת לקחת את כל היתרונות שיש בלי שזה יפגע במדינת ישראל ובמשק הישראלי, מפני שזה יכול להיות גם קטסטרופה בדברים האלה.

אורי מקלב: זה לא שעוצרים טכנולוגיה בגלל שצריך לתת לאנשים להתפרנס, בשביל זה עוצרים קדמה, זה מצב אבסורדי.

אורי מקלב: חברת הכנסת עליזה לביא, את היוזמת ואת חייבת לעזוב אותנו, אז ניתן לך כמה מילות פרידה מאנשים.

עליזה לביא: כן.

עליזה לביא: אתה דיברת על עולם מסביב ויש לנו עוד שני דיונים, גם בנושא של תעסוקת קשישים.

עליזה לביא: אנחנו מדברים על הארכת הגיל, אז מה אנחנו עושים, איך אנחנו מתמודדים וגם בוועדת העבודה והרווחה יתקיים דיון ואני חייבת לעזוב.

עליזה לביא: אז אני רוצה להודות לך, אדוני היושב ראש, מרתק כאן ואני בטוחה שנמשיך ונעסוק בנושא ובמיוחד בסוגיה של איך כל הקבלה וההבנה של השינוי הטכנולוגי לא תעמיק את הפערים החברתיים במדינת ישראל שגם ככה הם מאוד גדולים.

עליזה לביא: אני מזמינה את כולכם לחזור ולהתכנס באולם ירושלים בשעה שתיים, לכנס המרכזי שלנו היום.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב ראש.

אורי מקלב: אז בהצלחה.

אורי מקלב: אנחנו עכשיו בשלב שמודים לך, שבזכותך אנחנו מקיימים את הדיון הזה.

חמד עמאר: לפני שאת הולכת אני רוצה להודות לך על היום המעניין הזה.

חמד עמאר: תודה גם ליושב ראש על הדיון, אני חושב שזה יום מאוד מאוד מיוחד.

חמד עמאר: אני הגעתי לכאן להגיד כמה דברים בנושא הרובוטיקה.

חמד עמאר: רובוטיקה זה העתיד של המחר, זה ההשכלה והלימודים של הנוער.

חמד עמאר: ואכן, כל הנושא של הרובוטיקה, אני לקחתי אותו בקדנציה הקודמת עם משרד המדע, התחלנו לקדם ולפתח במגזר הדרוזי, הקמנו מרכזי רובוטיקה.

חמד עמאר: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב ראש, בכל היישובים הדרוזיים היום יש מרכזי רובוטיקה שפועלים ואלפי ילדים מגיעים לשם ולומדים ומתפתחים.

חמד עמאר: אני מכיר את זה, רואה את זה ורואה את השינוי שחל אצל הילדים וההתעניינות.

חמד עמאר: כמו שאמרתי, זה העתיד שלנו, זה הדברים שאנחנו צריכים לעשות ואני, להיפך ממה שחבר הכנסת אמר, זה יקר, נכון, היום, אבל באיזה שהוא שלב זה יגיע למחירים בהישג יד של כל חברה, גם בעולם השלישי וגם בעולם המתקדם וכולם יוכלו להשיג את זה ולבנות את זה.

חמד עמאר: הנושא הזה הוא נושא מרתק, נושא שצריך להתחיל איתו בגיל הצעיר, בגיל הגן, לחשוב איך לחשוף את הילדים לנושא של הרובוטיקה.

חמד עמאר: אני חושב שגם הילדים יודעים יותר טוב מאיתנו לתפעל את כל הרובוטיקה הזאת.

חמד עמאר: אני רואה איך הם עושים את זה ואיך הם מתקדמים עם הנושא הזה, לכן יום כזה הוא יום חשוב בכנסת.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: זה שאתה אומר את הנתונים של המגזר הדרוזי, זה פחות מפתיע אותנו.

אורי מקלב: זה יפה מאוד שזה נעשה, אבל אחד הדוברים שאמור להיות פה, על הפעלה של בדואים בנושא טכנולוגיה ורובוטיקה, אני חושב שזה מגיע גם למקומות האלה.

חמד עמאר: אני יודע, בקדנציה הקודמת שר המדע לקח את הנושא וקידם את זה גם במגזר הבדואי.

חמד עמאר: אני חושב שגם יש הרבה מרכזים, אבל המיוחד במגזר הדרוזי, שכל היישובים פתחו מרכז ושניים בתוך היישובים.

אורי מקלב: אתה אומר שזה משגשג מאוד וגם רואים מגמה שהולכים להתחנך במגמות האלה בלימודים.

אורי מקלב: עושים את זה בגיל הצעיר כדי שבאמת תהיה חשיפה.

חמד עמאר: כן, נכון.

אורי מקלב: אנחנו מודים לך.

אורי מקלב: אחרי דבריך אנחנו נבקש מאריק דן, אתה נשיא ומרכז YASKAWA ישראל.

<אריה דן: אני אגיד כמה מילים על הרקע שלי כדי שנדע איך להתייחס.

<אריה דן: שמי אריק דן, אני מנכ"ל של חברה בשם YASKAWA.

<אריה דן: YASKAWA היא חברה יפנית, היא החברה הגדולה בעולם בתחום של רובוטים לתעשייה ומתוך הזווית הזו אני גם שירתי ביפן כדיפלומט הרבה שנים, למדתי את השפה ואני עוסק בתחום של רובוטים כבר 20 ומשהו שנה.

אורי מקלב: תברך אותנו בהצלחה ביפנית.

<אריה דן: אבל מה שאני אומר, כשאנחנו מדברים פה על העתיד, אני חושב שכדאי מאוד להסתכל על מדינות שבהן הדברים כבר קרו והם מתרחשים.

<אריה דן: ישראל נמצאת כ-10-15 שנה מאחור בשימוש ברובוטים בתעשייה, במדינות כמו יפן, גרמניה, וסין היום נכנסת בצורה מאוד מאוד משמעותית, אפשר כבר לראות כיצד ממשלות מתמודדות עם הנושא הזה של השפעת הרובוטיקה על שוק התעסוקה.

<אריה דן: אם נתחיל ביפן, ביפן הגישה היא מאוד חברתית, במפעלים יש חלוקה של המשרות ליותר ויותר עובדים ואכן, למרות יישום של רובוטיקה בצורה מאוד משמעותית, אנחנו רואים 4% אבטלה בשוק היפני.

<אריה דן: אני יכול להגיד לכם שאצלנו במפעל ביפן המפעל עצמו חשוך כיוון שאין אנשים בתוך המפעל, יש רובוטים שמייצרים רובוטים.

<אריה דן: כשאתה מגיע לבקר מדליקים את האור ורואים מה הרובוטים מייצרים, עוד 300 אחרים.

<אריה דן: לכן אני אומר שזה נעשה היום - - -

אורי מקלב: אז איך מתמודדים?

אורי מקלב: אתה אומר שזאת התופעה, אבל איך ההתמודדות עם ה - - -

<אריה דן: אני אתן כמה דוגמאות.

<אריה דן: נסתכל על חברת פולקסווגן בגרמניה.

<אריה דן: חברת פולקסווגן לקחה על עצמה לטפל בנושא הזה, במקום שתהיה משרה אחת לעובד שעובד 10 שעות ביום שישה ימים בשבוע, יש משרה של 7 שעות ביום לארבעה ימים בשבוע.

<אריה דן: ככה אתה מחלק את העבודה ליותר אנשים.

<אריה דן: זה דבר אחד.

<אריה דן: דבר שני, כמו שאמרתי, גישה חברתית.

<אריה דן: הדבר הזה צריך להיות מטופל ברמה הממשלתית, החברתית.

<אריה דן: אני חושב שצריך לעשות עבודה מול איגוד התעשיינים, לשכות המסחר והאקדמיה, כדי להטמיע בראשיהם של מנכ"לי החברות להסתכל על העובד לא רק כעל נכס שצריך להוציא ממנו כסף, אלא יצור שצריך לדאוג לו ולחלק את הנושא הזה כמה שיותר.

<אריה דן: מחקר אחרון שנעשה בסין מראה שבמזרח סין על הים איבדו מיליון משרות בארבע השנים האחרונות לרובוטים וממשלת סין עכשיו נדרשת לעניין הזה.

<אריה דן: דוגמה אחרונה שאני רוצה לציין מפה, ממה שאנחנו עושים בישראל, החברה שלנו מחנכת מנכ"לים ומהנדסים כיצד להשתמש ברובוטים לתעשייה.

<אריה דן: אני אתן דוגמה אחת של מפעל למתכת שעוסק בייצור של פיגומים, שהעובדים במפעל, פלסטינים רועי צאן שנלקחו, לימדו אותם כיצד לעבוד עם רתכות ואז כשנכנס הרובוט הראשון, וכולם חששו מי יפעיל אותו, אותם רועים פלסטינים למדו כיצד להפעיל את הרובוט והיום יש ארבעה רובוטים במפעל.

<אריה דן: אותם רועים הפכו להיות מפעילי רובוטים.

<אריה דן: הדבר הוא פשוט, נעשה וזו הדרך לקחת את זה קדימה.

אורי מקלב: זה באמת הבשורה הטובה, שאנשים שלא השתלבו בעבודה והנה עכשיו הם משתלבים וגם יודעים להפעיל את הטכנולוגיה.

אורי מקלב: אני אחרי זה אבקש מאחרים, שיכולים להתייחס לעניין הזה, יש כאן גם נציגי ממשלה, אני מקווה שזה לא יהווה חסם.

אורי מקלב: דווקא הדבר שהרובוטיקה יכולה, כמו לייתר מיליון משרות בסין, אז לא מיליון משרות, אבל חלק מהפחד שיכול להיות חסם שלטוני, יכול להיות הפחד הזה שתיווצר פה אבטלה או כאלה שלא יהיה להם מה לעשות, זה יכול להביא את האנשים לעצור ולהוות חסמים.

<אריה דן: אין לך ברירה.

אורי מקלב: ההתמודדות עם העניין הזה היא דווקא כן להציף את הבעיות, לשמוע על הפתרונות ובאמת ללמוד גם ממקומות אחרים.

אורי מקלב: בואו נתמודד או שאנחנו באמת לא נקדם את הדברים האלה.

אורי מקלב: זה קיים כבר, זה כבר נמצא, אנחנו צריכים כבר לצפות פני עתיד ואנחנו צריכים גם לראות איך אנחנו הולכים ואנחנו מדביקים את הפערים.

אורי מקלב: פרופ' שהם, יש לך ניסיון גדול גם בלתת הרצאות מתומצתות וקצרות וממוקדות.

<משה שהם: תודה רבה על הזכות לדבר כאן.

<משה שהם: כולם דיברו על זה וזה גם מקובל על כולם שהרובוטים ייכנסו וזה יתפוס גם מקומות עבדוה, מטבע הדברים, ואני לא אכנס להרבה מאוד מחקרים שנעשו בעניין הזה.

אורי מקלב: עוד לא סיימתי, אתה בתחום הרפואה.

אורי מקלב: אם אתה יכול להתמקד בחלק הזה.

<משה שהם: אני אדבר גם על זה.

<משה שהם: אני אדבר בהתחלה על מקצוע אחד שאני חושב שבו באמת יש שינוי מאוד מאוד גדול, אני מאמין שבעוד כחמש שנים נתחיל לראות מכוניות אוטונומיות שנוסעות בכבישי הארץ ובעוד עשר שנים אני מעריך שחלק גדול מהמכוניות יהיו אוטונומיות.

<משה שהם: בשבילי זה מצוין, אני בא מהצפון הרחוק, אני גר בהושעיה, עד שאני מגיע לכאן לוקח לי שעתיים.

<משה שהם: אם הייתי יכול להיכנס בפיג'מה לאוטו ולהגיע לכאן זה היה מצוין.

<משה שהם: אני חושב שבאופן עקרוני יהיו הרבה מאוד מקצועות שיירדו מהבמה, לדוגמה נהגי מכוניות, נהגי מוניות, נהגי אוטובוסים, אפילו פחחי רכב, מדוע?

<משה שהם: כי ברגע שייכנסו המכוניות האוטונומיות מספר התאונות יירד בצורה דרסטית.

<משה שהם: אני מעריך שבסדר גודל של 80%, שהוא הגורם האנושי בכל הנושא של התאונות.

<משה שהם: ובמקביל יירד באופן דרסטי הביטוח שאנשים משלמים, כי מספר התאונות יירד.

אורי מקלב: אבל למה שהפחח לא יעבוד?

<משה שהם: לא יהיו תאונות, לא צריך פחח.

אורי מקלב: גם לשם זה יגיע, אבל מי שיצטרך, אני חושב שזה יתאים את עצמו.

אורי מקלב: בפחחות גם יהיה רובוט שיעשה את זה, זה נשמע לי כבר לא דמיוני.

<משה שהם: אני מניח שבאמת יהיה שינוי מאוד גדול, לא רק במקצועות, אלא בצורה שבה אנחנו חיים.

<משה שהם: זה כיוון אחד.

<משה שהם: אבל אני הייתי רוצה להגיד בנושא הרפואי מילה אחת.

<משה שהם: אנחנו נכנסים לנושא רובוטיקה ברפואה באופן מאוד מאוד חזק.

<משה שהם: רובוטים שמבצעים היום ניתוחי גב וניתוחי מוח מיוצרים כאן בארץ, עושים אלפי ניתוחים בשנה, בכל העולם, ואני מניח שהתחום הרפואי זה תחום שעדיין לא יודעים לאיפה תיכנס הרובוטיקה.

<משה שהם: הפוטנציאל הוא מאוד מאוד גדול, גם לרובוטים שייכנסו לתוך גוף האדם ויתקנו את הבן אדם מבפנים.

<משה שהם: לכן שם הפוטנציאל הוא מאוד מאוד גדול ואני מניח שהרבה מחקרים עוד יהיו בנושא.

<משה שהם: אני הייתי רוצה להגיד עוד מילה אחת נוספת בקשר לנושא של החינוך.

<משה שהם: אנחנו מעורבים בחינוך של ילדים, החל מגיל בתי ספר יסודיים ואני רואה משיכה עצומה של ילדים בישראל בלי פרופורציה בכלל למה שקורה בעולם לכיוון של הרובוטיקה.

<משה שהם: אני רוצה להגיד שדרך המרכז שקיים אצלנו בטכניון עברו עשרות אלפי ילדים בנושא של חינוך לרובוטיקה ותמיד אני אומר מה הם יעשו כשהם יהיו גדולים.

<משה שהם: זאת אומרת התעשייה שקיימת היום פה היא לא תהיה מסוגלת לקלוט כמות כזו גדולה של ילדים, שבסופו של דבר הם ייצאו לשוק התעשייה והם ירצו להתעסק בדבר שהם הכי אוהבים אותו.

<משה שהם: לכן אני תמיד מזכיר שצריך להסתכל בכיוון הזה.

<משה שהם: אבל עכשיו אנחנו מדברים בפתרונות, מה אנחנו מציעים בסופו של דבר.

<משה שהם: דבר ראשון אני מציע שתהיה מודעות, בייחוד של אנשים שהולכים לבחור מקצוע.

<משה שהם: מכיוון שאנחנו יודעים שרובוטיקה תיכנס, שיבחרו את המקצועות בכיוון שהרובוטיקה תעזור להם ואני חושב שמה שנקרא בנייה כזאת מבוטום אפ זה אחד הדברים שיזיז גם ברמה הלאומית את הדברים.

<משה שהם: זאת אומרת כשתהיה דרישה מאוד מאוד גדולה מהשוק, מאנשים, מהחבר'ה הצעירים, שהם הולכים ללמוד רובוטיקה, אז אני חושב שגם מלמעלה תבוא העזרה.

<משה שהם: זה כיוון אחד.

<משה שהם: כיוון אחר שאני מציע לעשות, ואני לא הראשון שאומר את זה, זה החיזוק של הקשר בין התעשייה לבין האקדמיה.

<משה שהם: אמרו את זה רבות לפניי, אני מתפרץ כאן לדלת פתוחה, אבל אני חושב שבמקרה הזה של הרובוטיקה, מכיוון שכן יש שינוי, גם התעשייה רואה את זה, גם החינוך רואה את זה, גם אנשים פה בשלטון רואים את זה, אני חושב שהקשר הזה חייב להיות חזק והוא צריך להתבצע החל מגיל צעיר, מרגע שילדים מתחילים לבחור את המקצוע שלהם, שכבר יהיו בקשר עם תעשייה שתרצה לקלוט אותם.

אורי מקלב: אין ספק.

אורי מקלב: בעניין הזה אנחנו קיימנו דיונים ונקיים עוד דיונים וזה דבר חשוב מאוד.

אורי מקלב: אני רק שואל לגבי הרובוטיקה ורפואה, היא אמורה רק לשפר את הטיפול הרפואי, כפי שהיא עושה היום, או שהיא תייתר גם את המקצוע?

<משה שהם: לא.

אורי מקלב: במקרה הזה הרובוטיקה נותנת מענה שיד אנושית לא יודעת איך לעשות את זה.

<משה שהם: כשאנחנו התחלנו את הנושא של רובוטיקה ברפואה זה היה מעניין, זה היה כבר לפני למעלה מעשר שנים, ועשינו ראיון באחד העיתונים, שאני לא אגיד את שמו, ואני אמרתי שהרובוטיקה תהיה כלי באותו ארגז כלים של הרופא.

<משה שהם: למחרת יצאה כותרת 'תוך שנתיים הרובוטים יחליפו את הרופאים'.

אורי מקלב: לא, אני מחדד את הדבר, זו דוגמה שהרובוטיקה משפרת, אולי ממקצעת יותר, מגיעה להישגים, כמו בעמוד השדרה, כפי שאתה הצגת פה, שדברים שבעצם מאבטחים, אולי עושים עבודה יותר בטוחה ויותר מקצועית.

<משה שהם: יש גבול למה שרופא יכול לעשות בצורה ידנית, אבל ישנם כמובן דברים נוספים שהרופא יצטרך לעשות.

<משה שהם: רובוט לא יכול להחליף את הרופא.

אורי מקלב: מר ניר בריל, כלכלן בכיר במועצה הלאומית לכלכלה.

אורי מקלב: בבקשה, ניר.

<ניר בריל: אני אגיד בקצרה.

<ניר בריל: אנחנו מברכים על הדיון הזה.

<ניר בריל: ראש המועצה הלאומית לכלכלה לשעבר, פרופ' יוג'ין קנדל, הציג לפני שנה בערך לממשלה מצגת בנושא עולם העבודה העתידי והנושא הזה כן נמצא בסדר היום של הממשלה, אבל זה משהו שמאוד חשוב כן להעלות, כי אנחנו יודעים שכמו הכנסת גם הממשלה מסתכלת הרבה פעמים על הכאן ועכשיו.

<ניר בריל: אני כן אתייחס קצת למה שאנחנו רואים ו - - -

אורי מקלב: לגבי כלל הדברים של הרובוטיקה, או לגבי המקצועות שייעלמו?

<ניר בריל: לגבי המקצועות ולגבי היכולת לחזות.

<ניר בריל: יש דיון מאוד מקצועי וגם משמעותי בתחום המקצועי כמה אתה יכול לחזות והוויכוח הוא מאוד גדול.

<ניר בריל: לדעתנו יש אי ודאות מאוד גדולה כי אנחנו מדברים לא רק על טכנולוגיה, אני לא אדבר פה על נושאים נוספים, אבל צריך להבין שדמוגרפיה היא גורם מאוד משמעותי ובישראל כמובן יש שינויים דמוגרפיים מאוד גדולים.

<ניר בריל: תרבות היא גורם מאוד משמעותי, כניסת נשים לשוק העבודה.

<ניר בריל: היא לא הושפעה בעצם מטכנולוגיה, היא הושפעה משינויים תרבותיים ושינויים מוסדיים והיא שינתה לגמרי את שוק העבודה.

<ניר בריל: אז יש קושי מאוד גדול לחזות.

<ניר בריל: גם המחקר, גם אנחנו עשינו תחזית על בסיס המחקר המרכזי שמדבר על מקצועות בסיכון, הוא מדבר על מקצועות בסיכון טכנולוגי.

<ניר בריל: חשוב להדגיש שהוא לא מדבר והוא מראש אומר שיכול להיות שאפשר יהיה להחליף חלק מקצועות מבחינה תרבותית ומבחינות שונות הם לא יוחלפו.

<ניר בריל: אז צריך מאוד להיזהר כשאנחנו עושים פה תחזיות.

<ניר בריל: אנחנו כן יכולים לדבר על מקצועות באופן גס, כשאנחנו מדברים דווקא על מקצועות סיעוד, מקצועות בריאות, מקצועות הוראה, דווקא יש גידול במקצועות האלה, גידול בעיקר בבריאות וסיעוד, וגם הזדקנות האוכלוסייה בארץ ובכל העולם.

<ניר בריל: בתחום ההוראה אנחנו לא רואים, בטח לא בהוראה של ילדים, איזה שהוא קיטון, לפחות לפי המחקרים, למרות כל מה שמדברים על מחשבים.

<ניר בריל: איפה שאנחנו כן רואים בעשורים האחרונה ירידה זה דווקא בתעשייה, גם בגלל הגלובליזציה וגם בגלל האוטומציה.

<ניר בריל: פה השאלה היא האם המצב הזה ימשיך או שזה יילך לשירותים נוספים.

<ניר בריל: אנחנו כן רואים את כל עולם השירותים, עולם המתווכים זה אחד העולמות שהוא הכי הרבה נמצא בסיכון.

<ניר בריל: אז אני אתחבר למה שאמר חבר הכנסת טרכטנברג, בגדול אנחנו צריכים גמישות, אנחנו צריכים שהמערכות שלנו יהיו הרבה יותר גמישות ואני אתייחס קצת למה שהממשלה מנסה לעשות.

<ניר בריל: הממשלה קיבלה החלטה ביוני 2015, כחלק מהתכנית האסטרטגית להיערך לנושא הזה, לא בכל התחומים, אבל כן מדובר על חינוך במאה ה-21, משרד החינוך פועל בנושא.

<ניר בריל: בנושא של 5 יחידות מתמטיקה, שר החינוך לוקח ומוביל מתוך הבנה שהפרמיה להשכלה, שגם על זה דובר, היא מאוד משמעותית, במיוחד במקצועות הטכנולוגיים.

<ניר בריל: בתחום של הכשרה מקצועית ובתחום של תכניות טכנולוגיות יש עבודה כדי - - -

אורי מקלב: אנחנו מדברים אחר הלימודים?

אורי מקלב: לא בתוך ה - - -

<ניר בריל: לא בתוך, וכן אני מדבר על איש צוות בראשות המשנה למנכ"ל משרד ראש הממשלה שעוסק באקרדיטציה, הכרות הדדיות בין האקדמיה, בין הצבא ובין המכללות הטכנולוגיות, כדי שיהיה מעבר יותר קל.

אורי מקלב: ברשותך, אני רוצה שתתייחס, מאיפה המידע שאתם על סמך זה דנים ומקבלים מסקנות?

אורי מקלב: על סמך מחקרים שלכם.

אורי מקלב: מאיפה אתם יודעים את הדברים?

אורי מקלב: יושבים בצוות חשיבה?

אורי מקלב: אני חושב שהדברים האלה, אני מסתכל, זה צריך להיות משהו באמת מתכלל, לקחת את כל מי שמתעסק בזה, לשבת ולהוציא את הדוחות האלה כדי שעל סמך זה תוכלו לעשות.

אורי מקלב: כשאתם אומרים שקשה לכם להיערך וקשה לכם לצפות, אני מבין למה, אולי חסר נתונים אז קשה לצפות, אבל אם יותר נתונים אז זה פחות קשה לצפות.

אורי מקלב: ודאי לא מדע מדויק, אבל הרבה יותר מרק להגביר 5 יחידות מתמטיקה ויכול להיות עוד כמה דברים, פיזיקה ו - - -

<ניר בריל: אני אגיד מאיפה הנתונים.

<ניר בריל: קודם כל יש פורום שנקרא פורום אסטרטגיה, פורום של סמנכ"לי תכנון ואסטרטגיה בכל משרדי הממשלה.

<ניר בריל: בפורום הזה עלה הנושא הזה לדיון וקיבלנו מידע מכל משרדי הממשלה.

<ניר בריל: אנחנו עכשיו עושים סקירה של כל המחקרים, שדרך אגב מכון טאוב, שפרסם דוח, הוא השתמש באותם מחקרים בסופו של יום.

<ניר בריל: אני מכיר רק שניים-שלושה מחקרים שמסתכלים מעבר לעשור קדימה ומנסים להראות איזה שהיא התייחסות וגם הם לא - - -

אורי מקלב: אני מציע, כהצעה, לא רק סמנכ"לי משרד, גם גופים חיצוניים שיש במדינה, שמתעסקים בבינלאומי.

אורי מקלב: נכון שזה לא דומה הפעם, אבל יש חוכמה שאפשר לקחת משם ואפשר ללמוד, בכפוף לשינויים שיש.

אורי מקלב: לוקחים את הדברים שקורים בהתאמות לפה.

אורי מקלב: אני חושב שזה צריך להיות צוות הרבה יותר חושב והרבה יותר רחב, שולחן מקצועי שיראה את פני המחר הרבה יותר מהסתכלות כזאת.

אורי מקלב: אני גם מעריך את מה שנעשה, זה גם טוב שנעשה, אבל אנחנו יודעים שממד הזמן הוא מאוד מאוד חשוב לנו.

אורי מקלב: אני ממש מודה לך.

<ענת לוי: רועי מחו"ל רצה להגיד משפט.

אורי מקלב: עכשיו אתה רוצה להגיד משפט?

אורי מקלב: נשארת בשקט כל כך הרבה זמן.

<רועי צזנה: כן.

<רועי צזנה: כפי שאמרו, יש בעיה של מידע במקצועות - - - החשש הגדול באמת הוא לא זה שאנשים יישארו בלי עבודה, עבודות אפשר למצוא ואפשר ליצור, החשש הגדול הוא באמת שאנחנו מתקרבים לחברה של אי שוויון קיצוני, שבה יש את העשירים הטכנולוגיים, שעובדים בטכנולוגיה ויכולים להרוויח הרבה, ויש את העניים במקצועות השירות שמשרתים אותם.

<רועי צזנה: למצב כזה יש השלכות הרות אסון על הדמוקרטיה, כי העניים מצביעים פחות ומעורבים פחות בפוליטיקה ונוטרים טינה לעשירים.

<רועי צזנה: לכן החשש הגדול בישראל הוא להגיע למצב כזה.

אורי מקלב: רועי, תודה רבה על ההתייחסות הזאת.

אורי מקלב: אנחנו נרצה לצרף אותך לצוות הזה שאנחנו רוצים.

אורי מקלב: יש לך מקום מובטח שם, בין אם זה יהיה בצורה כזו או בצורה פיזית, אבל את הכול נקדם בברכה.

אורי מקלב: רועי, תודה.

<רועי צזנה: תודה לך.

אורי מקלב: פרופ' אבי וייס, בבקשה.

<אבי וייס: תודה רבה.

<אבי וייס: אני חושב שאחד הדברים שאמרת עכשיו, גם פרופ' טרכטנברג כיוון אליהם, כשהוא דיבר על ההקצנה שיש, של אנשים שהולכים לשני הקצוות, או להיי טק, או שהולכים ל-low low low וזה מה שקורה וזה העניין.

<אבי וייס: אז אני רוצה להציג, בגלל שרוב הדברים שיש לי כאן להראות לכם בעצם נאמרו בצורה זו או אחרת, אני רוצה לעבור בצורה מהירה ולהראות לכם את המחקר עצמו.

<אבי וייס: המחקר הזה הוא אחד מ-13 פרקים של הספר החדש, כולם מוזמנים לקבל עותק שלו, אני מקווה שכולם יעיינו בו.

<אבי וייס: אז הנה העניין של מה הולך להישאר ומה הולך להיעלם.

<אבי וייס: אז המאפיינים שאנחנו מוצאים של המשימות שנדרשות ממקצוע כדי לשרוד זה עניינים של יכולת שכנוע וניהול משא ומתן.

<אבי וייס: מישהו לפני הפגישה הזאת שאל אותי, בחור צעיר, הוא רוצה ללמוד משא ומתן, האם זה דבר שישרוד, כי לא יודעים, אף אחד לא יודע מה לעשות.

<אבי וייס: מקוריות, יצירתיות, מיומנות ידנית מדויקת, שגם זה הרובוטיקה יכולה להחליף בסופו של דר, שמענו ברפואה וכו', ואינטליגנציה חברתית.

<אבי וייס: כלומר דברים שהם דברים אנושיים יותר.

<אבי וייס: מה הם הדברים שמחליפים אותם?

<אבי וייס: הדברים שמחליפים אותם זה אותם דברים שזה רוטינה, שאתה חוזר על אותו דבר שוב ושוב ושוב ולכן אנחנו לא צריכים שבן אדם יאייש אותם.

<אבי וייס: אז טלרים בבנקים ואנשים בדלפק של הסופרמרקט וסוכני נסיעות, כבר היום רובנו עושים את ההזמנות שלנו לבד, וכו' וכו' וכו'.

<אבי וייס: אלה דברים שצריכים אותם פחות ופחות ככל שהזמן עובר.

<אבי וייס: כשאני מדבר פה על סיכון גבוה זה לא אומר שיש לי 100% הסתברות שמשהו הולך להיעלם, או סיכון בינוני זה לא אומר שיש 100% הסתברות או 50%, אלה הטווחים שהשתמשו בהם כדי לקטלג מה בסיכון גבוה, מה בסיכון בינוני ומה בסיכון נמוך, כשמדובר על היעלמות תוך עשור עד שני עשורים.

<אבי וייס: זה הגרף שרועי הראה מקודם, מתוך הפרק שלנו.

<אבי וייס: צריך להגיד, זה פרק של שביט מדהלה, שהייתה אמורה להציג כאן, היא הייתה צריכה בגלל סיבות משפחתיות לנסוע לחוץ לארץ ולכן אני פה ממלא מקום שלה.

<אבי וייס: אנחנו רואים שדברים הולכים להיעלם, תופרים, מתקני שעונים, כמובן שזה רק דוגמאות, מוכרי טלפונים, פקידים, טלרים וכו'.

<אבי וייס: אם תסתכלו בסיכון הבינוני, גם אני כלול שם, כלכלנים, עוד 20 שנה הם יצטרכו לחפש עבודה חדשה.

<אבי וייס: בסיכון נמוך יש את הדברים שדיברתם עליהם, רופאים, פסיכולוגים, כוריאוגרפים, שחקני כדורגל שקשה עדיין למחשבים לעשות את זה ודברים בסגנון הזה.

<אבי וייס: אנחנו לא ייחודיים, שאף אחד לא יחשוב שישראל שונה מכל מקום אחר.

<אבי וייס: פה דיברנו על 39% ופה כתוב 41% כי זה שנה אחרת, אבל אם משווים למדינות אחרות, בארצות הברית זה 47%, בגרמניה זה 49%.

<אבי וייס: היום יש דוח חדש של ה-OECD שיצא בחודש שעבר, הוא מראה שבממוצע ב-OECD מדברים על 57%.

<אבי וייס: אז דווקא המצב שלנו בארץ, אם מסתכלים על זה ככה, זה אפילו מצב יותר טוב אולי מבחינת הסיכון המיידי, אבל בכל זאת זה אחוזים גבוהים, שיש בכל העולם, כולנו יודעים שזה דבר גלובלי לחלוטין.

<אבי וייס: הפקידים ועובדים מקצועיים אחרים, עובדי בינוי, זה מאוד חשוב, זה דברמ אוד גדול, וכל מיני שירותים, אלה הדברים שנמצאים בסיכון גבוה.

אורי מקלב: יש לך גם גרף על מקצועות שנמצאים בדרישה גבוהה?

<אבי וייס: אם תסתכל על דברים שנמצאים פה בסיכון נמוך, אלה הדברים ששם יש לך את הדרישה הגבוהה.

אורי מקלב: זו ההלימה?

אורי מקלב: אין מקצועות חדשים?

<אבי וייס: אלה הדברים שיישארו.

<אבי וייס: חדשים, קשה, כפי שנאמר, הם צודקים, במובן מסוים מה יהיה בעוד עשר שנים, הדברים החדשים שייוצרו, אני מקווה שכן יהיו ולא יפסיקו לייצר דברים חדשים, לא יודעים לגמרי.

אורי מקלב: אבל ברובוטיקה, אז מדענים.

אורי מקלב: הממשלה, שר החינוך, רוצים יותר לדרבן ולתמרץ לימודים של מתמטיקה ועוד מקצועות כאלה, פיזיקה ודברים כאלה שקשורים למדע, זה לכאורה גם יהיה מקצועות שהם יותר נדרשים.

<אבי וייס: מן הסתם זה נכון, אבל אני חושב ש - - -

אורי מקלב: למה חשובה לי האמירה הזאת?

אורי מקלב: זה חלק מהדבר שיכול לתת את הדרבון למקצועות האלה, דרבון של הממשלה וגופים ואנשים שאחרי זה רואים, ילדים, יש דינמיקה מסוימת.

<אבי וייס: אני מסכים איתך.

אורי מקלב: אדם רואה את זה היום, הוא מסתכל על זה, מה הוא ממליץ לילד שלו מחר, איפה - - - אז הוא מסתכל והוא יודע שהוא לא הולך לזה, הוא הולך למקצועות האלה.

אורי מקלב: יכול להיות שצריך להכניס את זה.

<אבי וייס: נכון.

<אבי וייס: אני חושב שמילת המפתח מבחינתי, שאמר פרופ' טרכטנברג, זה גמישות.

<אבי וייס: אם אתה לומד דברים שיש להם דיסציפלינות שונות אז עם גמישות יש לך את היכולת לשים את עצמך - - -

אורי מקלב: בתנאי שהם בתוך המסגרת.

<אבי וייס: נכון, והיום יש הרבה מאוד קשיחות בתוך המערכת הלימודית.

אורי מקלב: מה בתמצית, הדברים החשובים.

<אבי וייס: אני אעשה את זה מהר מאוד.

<אבי וייס: התברר ככל שאנשים עם תארים, הם בסיכונים הרבה יותר נמוכים, אנשים עם שכר גבוה הם בסיכון הרבה יותר נמוך.

<אבי וייס: כלומר הסיכון הוא אצל האוכלוסיות החלשות.

<אבי וייס: זה דבר שהוא חשוב ביותר.

<אבי וייס: הסיכון נמצא באוכלוסיות החלשות ולא באוכלוסיות החזקות כל כך.

<אבי וייס: רק להראות לכם, גברים-נשים פחות או יותר אותו דבר, הבדל אחד גדול מאוד, האוכלוסייה הלא יהודית נמצאת בסכנה, במיוחד הגברים, בסכנה הרבה יותר מיידית מאשר האוכלוסייה היהודית.

<אבי וייס: הסיבה שזה נכון זה בגלל הסוגים של תעסוקה.

<אבי וייס: תסתכלו בהשוואה, על הכי נמוך פה, עובדים מקצועיים בתעשייה, בבינוי ואחרים, וכשלוקחים את הלא-יהודים, 52% נמצאים בבינוי ובתעשייה של ה- low tech לכן אלה המקומות שתהיה את הבעיה הכי גדולה.

<אבי וייס: אם אנחנו מחפשים את האוכלוסיות שנמצאות בסיכון הכי גדול, זה האוכלוסיות האלה.

<אבי וייס: כמובן שזה דבר שלא מתחיל היום.

<אבי וייס: זה מחריף היום אולי, אבל זה לא מתחיל היום, לאורך זמן עובדים פחות ופחות בדברים עם סיכון גבוה ויותר בדברים עם סיכון נמוך.

<אבי וייס: כלומר המגמה היא מגמה נכונה ואין חידוש בתהליך, החידוש הוא אולי בגודל השינוי שהולך להיות.

<אבי וייס: זה גם לא כל משלח יד.

<אבי וייס: כשאני אומר שבסוכנים יש סיכון גבוה, זה בחלק מהסוכנים יש סיכון גבוה, חלק עדיין יישארו.

אורי מקלב: פרופ' וייס, אנשים ירצו לקרוא את הספר, אני מציע - - -

<אבי וייס: אז אני רק עוצר עם זה.

<אבי וייס: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד זה לגבי החינוך, כי זה דבר חשוב מאוד לגבי ההשכלה.

<אבי וייס: אז כן קיימים היום מסלולים שמנסים ללמד אנשים מקצועות, ואם אנחנו נסתכל על זה אנחנו נראה פה שהמקצוע הכי נפוץ שלומדים אותו זה הנהלת חשבונות.

<אבי וייס: הנהלת חשבונות זה דבר שניתן למצוא עבודה מיידית, אבל תוך מספר לא גדול של שנים לבן אדם לא תהיה את העבודה הזאת.

<אבי וייס: אז אנחנו צריכים לחשוב, כשאנחנו נותנים את הקורס הזה, גם על הדבר המיידי, אבל יותר לחשוב על הטווח הארוך מאשר על הטווח הקצר.

<אבי וייס: לכן אולי צריכים לכוון את זה בצורה אחרת.

<אבי וייס: בקיצור, הדבר החשוב ביותר זה שהתפקיד של הממשלה זה לתת אינפורמציה.

<אבי וייס: זה לאו דווקא לייצר את מקומות העבודה, ודאי שלייצר מקומות עבודה, אבל לתת אינפורמציה .

<אבי וייס: לצעירים היום אין את האינפורמציה, הם לא יודעים מה לחפש, הם לא יודעים מה ישרוד ומה לא ישרוד.

<אבי וייס: אנשים שנותנים הכוונה מהצבא או מנסים להוציא את העדה החרדית יותר לשוק העבודה ונותנים קורסים, לאו דווקא מכוונים עם הראש שלהם לכיוון של מה יישאר לטווח ארוך.

<אבי וייס: אז אינפורמציה, זה הדבר החשוב.

אורי מקלב: תודה, באמת, אני חושב שהדברים חשובים, עשיתם כטעימה, כדבר ראשוני, זה באמת חשוב מאוד ויש הרבה עבודה סביב הדבר הזה, כדי נדע נתונים אמיתיים, עתיד של עם, עתיד של מדינה, עתיד של נוער ואנשים בעבודה.

אורי מקלב: זה חשוב מאוד.

אורי מקלב: רמ"ד מדיניות ותכנון בצה"ל, רב סרן הדס אמר.

אורי מקלב: ואחרייך, כדי שבאמת יכינו, דב ינאי.

אורי מקלב: חברת הכנסת לשעבר רינה פרנקל, התכבדנו בנוכחותך.

רינה פרנקל: זה נושא מאוד מעניין ושמחתי לשמוע מה ששמעתי.

רינה פרנקל: אני אצטרף בהמשך.

אורי מקלב: יופי, במסגרת העיסוקים שלך את ודאי תורמת בעניין הזה הרבה.

אורי מקלב: אנחנו מאחלים בהצלחה.

<הדס אמר: תחום הרובוטיקה, כמו שאנחנו מכירים, נלמד במסגרות שונות בבתי הספר ומחוץ לבתי הספר וכאשר המיועדים לשירות ביטחון מגיעים לגיוס, הם אינם מתגייסים למקצועות הרובוטיקה באופן ספציפי, הכישורים שהם רוכשים בתחום המכניקה כמובן ובתחום האלקטרוניקה בהחלט יכולים לבוא לידי ביטוי במערכת הצבאית.

<הדס אמר: צריך להבין שלעתים רמת הציפיות של אותם מיועדים לשירות ביטחון שלמדו רובוטיקה, רמת הציפיות שלהם לשיבוץ בתפקידים בצבא, היא גבוהה.

<הדס אמר: היא גבוהה מזו שהצבא מאפשר לשיבוץ במקצועות האלה.

<הדס אמר: חלקם יתגייסו כלוחמים כמובן - - -

אורי מקלב: מרצונם או שלא יכולתם לספק להם את ה - - -

<הדס אמר: בדרך כלל זה מרצונם.

אורי מקלב: שהם העדיפו, אבל לא בגלל שלא יכולתם לתת להם את המענה בתחום הרובוטיקה?

אורי מקלב: אני לא הבנתי, האם הם מתאכזבים והם הולכים לשרת כלוחמים בגלל שאין להם את האפשרות להשתלב בתחום הרובוטיקה, או שהם העדיפו מלכתחילה להיות לוחמים בשירות?

<הדס אמר: זה יכול להיות גם וגם.

<הדס אמר: האופציה הנוספת שקיימת עבורם היא להשתבץ במערך הטכני.

<הדס אמר: זאת אומרת ברגע שזאת האלטרנטיבה, אז בהחלט זה יכול להיות גם וגם.

<הדס אמר: קיימים כמובן גם מקצועות נוספים, מקצועות באיתור, שגם לשם הם יכולים להגיע.

<הדס אמר: אבל באמת המאפיינים הם יותר מאפיינים של מכניקה, מכונות, אנחנו מדברים על תחום של הנדסת מכונות, אלקטרוניקה, תוכנה.

<הדס אמר: לשם יותר הכיוון.

אורי מקלב: איך אתם צופים את פני העתיד בדבר הזה?

אורי מקלב: אתם יושבים, יש צוות שחושב בדבר?

אורי מקלב: בסך הכול אנחנו רוצים להעלות בשורה, אנשים שאנחנו מדרבנים אותם ואנחנו רוצים שהם ייחשפו למקצועות האלה בתיכון, זה חלק מהשיקול, זה גם מה יקרה בצבא בעניין הזה.

אורי מקלב: את בעצם אומרת שאת לא רואה, את לא צופה שתהיה התרחבות של הנושאים האלה, השאלה אם זה כך או שזו רק הרגשה?

אורי מקלב: את מדברת על המצב הקיים - - -

<הדס אמר: נכון.

אורי מקלב: את לא מדברת על מצב עתידי יותר.

אורי מקלב: אז בטווח העתידי יותר, אנחנו כן רואים אותם כבדרך כלל בעלי נתונים גבוהים יותר, כן קיים כיוון לאפשר להם להתמיין למקצועות נוספים שלאו דווקא היו עד היום במסגרת המקצועות שאליהם הם מוינו.

אורי מקלב: כן לאפשר להם מקצועות נוספים שבהם הם יוכלו להביא לידי ביטוי את הכישורים שלהם.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: לפני שנעבור לדב, רועי, כבר בוקר טוב, אתה מלווה אותנו לאורך כל הדיון.

אורי מקלב: איזה אורח, איזה מתוק.

<רועי צזנה: הוא לא מדבר עם זרים.

אורי מקלב: גם כשאבא שואל?

אורי מקלב: הוא רואה אותנו?

אורי מקלב: עכשיו אני רואה.

אורי מקלב: שמי אורי.

<רועי צזנה: כאן 6:00 בבוקר.

אורי מקלב: אמרתי ששמי אורי, יכול להיות שאז הוא כן יהיה מוכן להגיד את השם.

אורי מקלב: אז הוא קם היום מוקדם בגלל הדיון?

אורי מקלב: יפה.

אורי מקלב: 6:00 בבוקר אצלכם והוא כבר קם, הבחור חרוץ, ילד חרוץ.

אורי מקלב: דרישת שלום מכולנו.

אורי מקלב: בוקר טוב ויום נעים.

אורי מקלב: זה נותן לנו קצת אווירה.

אורי מקלב: דב, בבקשה.

אורי מקלב: אני לא אמרתי שאתה יושב ראש המשותף - - -

<דב ינאי: כמה דברים עליי.

<דב ינאי: הייתי יושב ראש האגודה הישראלית לחקר העתיד, אני הקמתי את מכון אדם מילוא, אני מומחה בתחום המשאב האנושי ועוסק בהכוונה של אנשים.

<דב ינאי: יצאתי לאחרונה עם ספר, תוצאת מחקר של כחמש שנים שנקרא 'הקוד האנושי', מה הם מקדמי ההצלחה למאה ה-21 וההתמודדות שלנו עם הרובוטים וכל מה שמדובר פה.

<דב ינאי: אני רוצה יותר לדבר בקצרה על קצת שינוי כיוון.

<דב ינאי: בשבוע שעבר הנחיתי פאנל של מנהלי משאבי אנוש שעסק בעתיד משאבי האנוש ואני רוצה להביא את הדברים משם, כי אלה האנשים שיצטרכו לקבל לעבודה את האנשים שאנחנו מדברים עליהם פה.

<דב ינאי: אחד המשפטים ששמעתי שם מאחת המנהלות, היא אומרת 'לא מעניין אותי היום ההכשרה ולא מעניין אותי המקצוע, אלה מילים ישנות שלא מעניינות.

<דב ינאי: לא מעניין אותי מה אדם למד כי בין כה וכה מה שהוא למד לא רלוונטי, גם לא מעניין אותי מה המקצוע שלו, בין כה וכה המקצוע שלו ישתנה תוך כמה חודשים.

<דב ינאי: מה שמעניין אותי זה לדעת על הסקרנות שלו, לדעת על הדינמיקה שלו, לדעת על האנרגיות שלו והיכולת שלו', כמו שנאמר פה, 'להשתנות'.

<דב ינאי: כל המושגים האלה שמדברים על הכשרה ומקצועות אלה מושגים מעולם שעבר.

<דב ינאי: אני חושב שאנחנו צריכים להתחיל לגדל דור שמה שהוא באמת יעסוק זה בסקרנות לשינויים ולא בהתקעויות.

<דב ינאי: אחד הדברים הכי כואבים לי, ואני מסתכל פה על רועי מהצד השני, במדינת ישראל לא קיים עד היום שום חוג מוכר לתחום העתידנות.

<דב ינאי: העתידנות זה תחום מוכר שיותר ויותר עוסקים בו אנשים כמו רועי וכמו דוד פסיג ואחרים, אבל הם כולם משתלבים בתוך כל מיני מוסדות אחרים.

אורי מקלב: הכתובת היא למשרד החינוך?

אורי מקלב: מי הכתובת?

<דב ינאי: הכתובת היא עולם האקדמיה.

<דב ינאי: עולם האקדמיה שלנו מלמד לסוף המאה שעברה את האנשים.

<דב ינאי: אני זוכר שאני הייתי צריך לקלוט אנשים מהאקדמיה ומה שהם היו מוכנים, הם היו מוכנים לשעבר.

<דב ינאי: המורים שלימדו אותם בחלק מהמקצועות, גם המורים שמלמדים את הילדים שלנו היום, הם בקושי עדכניים למה שהילדים עושים היום.

<דב ינאי: כל הנושא הזה צריך לעבור איזה שהיא מהפכה.

<דב ינאי: כל המושג של תעסוקה בכלל, התחלנו לעסוק בו, ועדת העבודה, ועדת התעסוקה, לפני כמה זמן דיברתי על האיגוד הישראלי ליועצי תעסוקה, איל"ת, אמרתי להם 'תישארו עם אותו שם', איל"ת, אבל תקראו לעצמכם, האיגוד הישראלי ליועצי תשוקה, כי הדבר העיקרי שנצטרך ללמד את האנשים זה תשוקה וסקרנות.

<דב ינאי: המקצועות העתידיים, אני אפילו לא יודע מה שהם יהיו.

<דב ינאי: והמילה האחרונה שאני רוצה להגיד כאן בקצרה בנושא הזה, אנחנו מדברים כל הזמן על העולם המפחיד הזה של הצעירים, אנחנו נכנסים לעולם שבו רוב העובדים האפשריים יהיו בגילאי 50 ומעלה, רוב האוכלוסייה הולכת להיות מעל גיל 50 והקריירות של אנשי ה-70 וה-80 וה-90 יהיו קריירות שהם יצטרכו לחשוב עליהם, כי הם יהיו חלק מעולם התעסוקה.

<דב ינאי: התפיסה שהטכנולוגיה לא מתאימה להם היא תפיסה מוטעית.

<דב ינאי: להיפך, אני חושב שאם נדע איך להכין אותם, האנשים בגילאי ה-70, ה-80 וה-90 יידעו להפעיל את הטכנולוגיות כי הטכנולוגיות האלה יאפשרו להם להתגבר על המינוס שבשרירים שיש להם ויכול להיות שנשתמש בראש שלהם.

אורי מקלב: דרך אגב, בחקלאות, אני אביא את זה כדוגמה, ממוצע הגילים הוא 65-70 ומעלה ויש שם הרבה חקלאים, שהם באו לכאן והם אמרו שהם משתמשים בטכנולוגיות החדישות.

אורי מקלב: הפוך, הטכנולוגיות היום מפשטות את העניין ולא מכבידות.

אורי מקלב: זה שהשם הוא טכנולוגיה, הם לא מייצרים, הם משתמשים ולמשתמשים היום יותר קל.

אורי מקלב: היצרנים, יכול להיות שהם צריכים להיות באמת מומחים, אבל חלק מהמטרה בטכנולוגיה וגם בלימודים זה איך להנגיש את זה לציבור בצורה הכי קלה.

<דב ינאי: בתחילת המאה ה-20 המילה עבודה הייתה 80% שרירים, אנחנו נכנסים לעידן שהשרירים חסרי כל משמעות, כי הרובוטים יחליפו אותנו בנושא השרירים, ובנושא הראש, יש אנשים גם בגילאי 90 שיכולים להפעיל אותו טוב מאוד.

אורי מקלב: אנחנו מאוד מודים לך על הדברים.

אורי מקלב: אנחנו לא יכולנו להתרחב לכל הנושאים, אבל לדברים האופטימיים שלך בסוף אנחנו כן נתחבר.

אורי מקלב: בהתחלה נתנו לנו חזון קשה יותר.

אורי מקלב: אנחנו כן בטוחים שדיונים וכשמציפים את הדברים, הדברים מתקדמים.

אורי מקלב: הזמן שלנו קצר, אנחנו צריכים לסיים.

אורי מקלב: יש לנו דקה לכל אחד ויסלחו לנו האנשים, אולי לא לפי כובד תפקידם וחשיבותם, אבל ככה זה יוצא, כשעושים סבב בסופו של דבר, ככה זה טיבו של דיון.

אורי מקלב: אז בבקשה, דלית שרון.

<דלית שרון: אני אעשה את זה באמת בקצרה ואני רק אסגור איזה מעגל שפתחו.

<דלית שרון: אני עובדת בחברת קודאק בישראל.

<דלית שרון: פרופ' טרכטנברג מיהר להספיד, לא צריך כל כך מהר להספיד חברות וגם לא תפקידים ולא מקצועות.

<דלית שרון: אני חושבת שאחד הנושאים שהיום אנחנו מתמודדים, כבר היום, היא בעיה מאוד קשה של חוסר באנשים עם יכולות טכנולוגיות שישתלבו בחברות שלנו.

<דלית שרון: אנחנו רואים שמספר הלומדים במוסדות להשכלה גבוהה הולך ויורד מדי שנה במקצועות הטכנולוגיים.

<דלית שרון: אנחנו רואים שבוגרי תיכון שלמדו מתמטיקה ופיזיקה 5 יחידות הולך ויורד.

<דלית שרון: אני חושבת שצריכים להיות פה כמה מהלכים.

<דלית שרון: ראשית, במערכת החינוך להכניס חזרה את החשיבות של הטכנולוגיה וההשכלה המדעית, שתחזור ותהיה, ולתת את הכלים האלה לנוער היום, שכשהם ייצאו לשוק העבודה הם יוכלו להשתלב במקצועות האלה.

<דלית שרון: מצד שני אנחנו גם צריכים להתחיל לראות מה קורה עם אותן אוכלוסיות שנמצאות היום בשוק העבודה ואין להם את הכישורים ואולי לחשוב על תכניות של הסבה מקצועית, על מנת להתאים אותם לדרישות חדשות שנכנסות לשוק.

<דלית שרון: אני חושבת שאפשר לעשות את הדברים האלה.

<דלית שרון: אנחנו רואים שעשו עבודה מאוד גדולה בתחילת שנות ה-90, כשהייתה העלייה הגדולה מרוסיה, באו אנשים עם יכולות אחרות ועשו הרבה מאוד הכשרות להביא אנשים להיות מהנדסי תוכנה למיניהם.

<דלית שרון: הם נכנסו לשוק העבודה והם תרמו הרבה מאוד לקידום.

<דלית שרון: אני חושבת שבמדינת ישראל אנחנו צריכים להסתכל גם על הנושאים האלה.

אורי מקלב: נכון.

אורי מקלב: לא כולם, אבל באמת עשו מאמץ בעניין הזה וזה חשוב.

אורי מקלב: אני גם רואה את הבעיה, זה בדיוק הסיכון, לתכלל את כולם במקום אחד, שהמשרדים והממשלה, היא צריכה להקים גוף שיתכלל את כל הדברים האלה ולא שכל גוף יעשה את זה בעצמו.

אורי מקלב: ד"ר עמירם אפלבוים, בבקשה.

אורי מקלב: ואחריך, ריני בר און.

<עמירם אפלבוים: אני נשיא של חברת קלא-טנכור ישראל ואני מתחבר מאוד למה שנאמר פה על ידי נציגת חברת קודאק ולמה שנאמר פה לפניי, על מחסור בכוח אדם מקצועי ברמות שאנחנו צריכים.

<עמירם אפלבוים: להערכתי אנחנו היום נמצאים בתוך עידן הרובוטיקה.

<עמירם אפלבוים: לא צריך לחשוב שהוא מהיום, להיפך.

<עמירם אפלבוים: השאלה איך מדינת ישראל הולכת למנף תחום חדש שיכול להביא אותנו להובלה לאומית, איך אנחנו הולכים לתקוף אותו כך שנמנף את החוזק של מדינת ישראל.

<עמירם אפלבוים: לדוגמה, בתעשייה של הסמי קונדקטור, שאני בא ממנה, ייצור מכונות לאינספקשן, שבודקות את פרוסות התא בזמן תהליך הייצור, באינטל למשל, מדינת ישראל, אני לא יודע אם אתם יודעים את זה, מייצרת מעל 60% מהמכונות בעולם כולו שעושות את האינספקשן.

<עמירם אפלבוים: 60%.

<עמירם אפלבוים: זאת אומרת שישראל יכולה להיות מעצמה לא רק בסייבר, וזה כבר קורה ב-10-15 השנים האחרונות.

<עמירם אפלבוים: עכשיו השאלה מה אנחנו עושים הלאה.

<עמירם אפלבוים: אז נאמר פה הרבה על החינוך, אני רק רוצה להוסיף שאנחנו צריכים להסתכל על כל הדבר הזה כמשימה לאומית.

<עמירם אפלבוים: אני חושב שמהפורום הזה, הייתי מאוד שמח אם הייתה יוצאת קריאה להפוך את נושא הרובוטיקה למשימה לאומית שמתחילה בחינוך, וחינוך, כמו שנאמר פה על ידי קודמיי, מרמת בית ספר יסודי לרמת תיכון - - -

אורי מקלב: אנחנו מדברים כבר על גן הילדים.

<עמירם אפלבוים: בדיוק.

<עמירם אפלבוים: הנושא הבא זה שננסה למצוא את הדרך שהעיסוק בטכנולוגיה יהיה משהו, הייתי קורא לזה הרואי.

<עמירם אפלבוים: תשאל היום ילד 'מה אתה רוצה להיות כשתהיה גדול?

<עמירם אפלבוים: ' דבר ראשון הוא יגיד לך טייס, ואם לא, אני רוצה להיות בסיירת.

<עמירם אפלבוים: ולמה שלא תהיה מדען גדול, ולמה שלא תהיה איש רובוטיקה, הממציא הבא של פייסבוק?

<עמירם אפלבוים: טכנולוגיית הסייבר הראתה לנו שאנחנו יכולים להגיע לשם.

<עמירם אפלבוים: אנחנו מובילים לאומיים.

<עמירם אפלבוים: לכן הדבר הבא, אני חושב שצריכה לצאת עוד קריאה מפה, וזה ליצור סביבה טכנולוגית עסקית.

<עמירם אפלבוים: לי אין הרבה ציפיות, דיברתי לפני שנכנסתי לפה, אין לי הרבה ציפיות מהממשלה, הממשלה עסוקה בדברים שלה, הממשלה צריכה לדאוג שתהיה סביבת לימוד, שתהיה סביבה עסקית, שמעסיקים גדולים, כמו למשל סמסונג, כמו למשל קודאק, היא לא ישראלית, אבל תראה כמה מקומות היא ייצרה פה.

<עמירם אפלבוים: קלא-טנכור, אנחנו לא חברה ישראלית - - -

אורי מקלב: מה יוצר סביבה טכנולוגית עסקית?

אורי מקלב: הטבות במס, מענקים?

<עמירם אפלבוים: הטבות במס, אבל שלחברות גדולות יהיה כדאי לבוא ולהשקיע.

<עמירם אפלבוים: להוריד למשל את כל מחסומי הבירוקרטיה להקים חברה חדשה.

אורי מקלב: אפשר ללמוד ממה מונע מהם להגיע, לפי זה נדע מה אפשר לתת להם.

אורי מקלב: הבירוקרטיה זה שם המפתח לכל הדברים האלה.

<עמירם אפלבוים: בירוקרטיה זה דבר אחד, אבל היצע יותר גדול של כישרונות ושל אנשים, עידוד בבנייה והשקעות.

<עמירם אפלבוים: יש מגוון רחב.

<עמירם אפלבוים: תראה איך מדינות כמו אירלנד הביאו תעשייה, איך מדינות כמו סינגפור הביאו תעשייה.

<עמירם אפלבוים: אנחנו צריכים, בגלל היכולות שלנו של כוח אדם, להביא לפה תעשיות גדולות ולמנף כספים של אחרים לפתח פה.

<עמירם אפלבוים: ומילה אחרונה, הרבה מדברים פה על מה העתיד של מדינת ישראל.

<עמירם אפלבוים: העתיד של מדינת ישראל זה בילדים שלנו.

<עמירם אפלבוים: עם כל הכבוד שלי לבני 60 ולבני 70 ולבני 80, אנחנו צריכים שבני ה-15 וה-20 יישארו פה.

<עמירם אפלבוים: אתמול חזרתי מבוסטון, הבת שלי הולכת שם להתמחות, 15,000 ישראלים, מיטב המוחות שאנחנו שילמנו על החינוך שלהם, יושבים שם.

<עמירם אפלבוים: הנה, יושב איתנו רובוט פה, שהוא בארצות הברית.

<עמירם אפלבוים: איך אנחנו גורמים לזה שכשהם יגיעו להחלטה 'האם אני ממשיך את הקריירה שלי בישראל או בארצות הברית' והכול פתוח הוא יגיד 'אני חוזר לישראל בגלל שתהיה לי קריירה יותר טובה והכנסה ואיכות חיים'.

<עמירם אפלבוים: צריך לשמור גם על הכנסה וגם על איכות חיים.

אורי מקלב: יש קשר בין הדברים.

אורי מקלב: תודה לד"ר עמירם אפלבוים.

<ריני בר און: אני יחד עם חברתי דלית מייצגות את איגוד ההיי טק.

<ריני בר און: שתינו מנהלות משאבי אנוש, אני מנהלת משאבי אנוש בסמסונג.

<ריני בר און: אולי אני אגיד במשפט אחד ואסכם את כל הדברים החשובים שנאמרו פה, אני חושבת שאנחנו עומדים בפני הזדמנות מאוד גדולה.

<ריני בר און: הסיפור הזה של רובוטיקה שנכנסת לחיים שלנו, אני חושבת שיש לה שלושה צירים מרכזיים, ציר אחד זה שבאמת בדור הצעיר, ככל שיש יותר אנשים שיוכלו לעשות אלגוריתמיקה חכמה, כי כבר היום יש לנו חוסר בידיים עובדות, וככל שנלמד את האנשים האלה להתכוונן למקום הזה, אנחנו כמדינת ישראל נוכל לייצר יותר לעולם ונהיה מבוקשים יותר.

<ריני בר און: זה קורה כבר היום, אבל יש חוסר.

<ריני בר און: החלק השני זה באמת אותה אוכלוסייה שנפלטת לשוק כתוצאה מזה שמקצועות משתנים.

<ריני בר און: גם פה יש הזדמנות מאוד גדולה לאבטלה, כי בעזרת הכשרה שהיא לאו דווקא חייבת להיות הכשרה לטווח ארוך, אלא הכשרה באינטרוולים קצרים יותר, אנחנו יכולים לייצר הרבה מאוד מקומות עבודה חדשים.

<ריני בר און: אם דיברת על איך חברות גלובליות בוחרות להקים מרכזי פיתוח פה בישראל, וזה בהחלט מלחמה יומיומית שיש לנו מול סייטים אחרים בעולם, זה עניין של איזה היצע של כישרונות יש לנו.

<ריני בר און: פחות מגיעים לישראל בגלל ייצור, יותר מגיעים לישראל בגלל ההמצאתיות.

<ריני בר און: אז אני מאמינה שזה צריך להיות שילוב של גם וגם.

<ריני בר און: והדבר האחרון, המבנה התעסוקתי שהשתנה, שמדבר פה על גמישות בשעות עבודה ועל זה שהמקום הפיזי משתנה, אנשים רוצים לעבוד בתור מומחים ובחצאי משרות ובכמה ארגונים.

<ריני בר און: זה צריך לקחת אותנו למקום של איך זה משפיע על המבנה הכלכלי שלנו, על הנושא של פנסיה לטווח ארוך ועל העובדה שאנחנו עובדים באינטרוולים שלפעמים מרוויחים הרבה מאוד ולפעמים לא מרוויחים בכלל וצריך להיערך לשינויים האלה במקומות העבודה, כדי שהמשפחות יידעו להיערך כלכלית לעניין.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אנחנו חייבים לסיים.

אורי מקלב: חרגנו מהזמן.

אורי מקלב: אני גם רוצה להודות לרפי ערבות ולאיגור ורנר ולאריה יבנאי, אתם רציתם לדבר.

אורי מקלב: אנחנו גם נקצר בדברי הסיכום, מכיוון שזה יום מיוחד וכמה וכמה ועדות דנים בנושאים האלה ונושקים אחת לשנייה.

אורי מקלב: אנחנו נתכנס בשתיים ואנחנו ניתן מסקנות מרוכזות ומתואמות.

אורי מקלב: כמו ועדת החינוך, למשל, אנחנו מדברים על מסקנות, אני לא רוצה לסתור את המסקנות של ועדת החינוך, ועוד דברים בוועדת הכלכלה וועדות אחרות.

אורי מקלב: מה שכן אני רוצה להגיד שוודאי שתם ולא נשלם, מלאכתנו רבה, אנחנו קצת הצפנו את הנושא, אנחנו יודעים שהמלאכה מרובה והזמן קצר.

אורי מקלב: אין ספק בדבר אחד, שהממשלה חייבת להוביל בעניין הזה באופן הרבה הרבה יותר רחב, אינטנסיבי, מקצועי יותר, מתכלל יותר, בעקבות מידע, לתחקר את העניין יותר טוב, להגיע ליעדים ושם לשאוף להגיע.

אורי מקלב: הדברים צריכים להיות הרבה יותר מוגדרים מהתעסקות קלילה בעניין הזה.

אורי מקלב: אני מודה לכם על המאמץ שעשיתם אתם, אני באמת מודה לחבר'ה שגם הביאו עוד דברים ובנוסף, להביא דברים כאלה, מי שיודע, המשימה עוד יותר קשה.

אורי מקלב: רועי, אנחנו מודים לך, עכשיו כבר לילה טוב, אנחנו נותנים לך, תלך קצת לישון.

<רועי צזנה: תודה רבה.

אורי מקלב: וצוות הוועדה שעשה מאמץ גדול, יחד עם יוזמת הדיון, חברת הכנסת עליזה לביא, צהריים טובים, תודה.