הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 26, 2015-11-30 10:30

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אנחנו נתחיל את הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מקיימים היום דיון מיוחד, לפחות מבחינתי אני רואה בו דיון מיוחד של מקרה פרטי שהובא בפניו.

יפעת שאשא ביטון: בבדיקה שעשיתי ומהתרשמות כוללת אני בטוחה כי הוא מייצג עוד מקרים ולא מעטים שבהם נדרשים לחשיבה קצת אחרת, לבחינת הנהלים מחדש ואולי אפילו של החרגה של נהלים קיימים.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני כן אקח את זה למקום שבו אנחנו מדברים על ילדים ושאנחנו מדברים על מקרים שהם באמת חריגים ומקרי קצה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה, אני אפילו אומרת את זה בפתיחת דבריי.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שמחובתנו במקרים שכאלה, במיוחד שאנחנו מדברים על ילדים קטנים, לחריג את הנהלים ולגמיש אותם באופן שיאפשר איזו יציבות גם בחיי המשפחה וגם בהתקשרות עם הילדים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע היום את הנציגים השונים של המשרדים.

יפעת שאשא ביטון: כמובן אנחנו נפתח עם הפנייה של ההורים שהגיעו לכאן.

יפעת שאשא ביטון: מצד אחד, אני מבינה את הצורך לעלות את הנהלים היבשים ואת כל נמצא היום לרשותנו.

יפעת שאשא ביטון: אבל, אני גם אשמח לשמוע איזו התייחסות לגבי איך אנחנו מתכוונים לנסות ולפרוץ את המסגרת הקיימת כדי לאפשר, במקרים חריגים, לעובדי סיעוד להישאר כאן בתוך המערכת, גם אם זה מעבר לזמן בו נמצאת אשרת השהייה שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו אתך אביב.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<אביב לשם: בוקר טוב.

<אביב לשם: אנחנו ענת ואביב לשם, אנחנו משער הגולן, רחוק רחוק.

<אביב לשם: אנחנו הורים של שתי בנות, של זוהר שהיא בת 3 ו-8 חודשים ושל אריאל בת שנה.

<אביב לשם: זוהר, למעשה זוהר נולדה בשבוע ה-28 ומה שהתברר אחר כך, זו תסמונת, מוטציה מאוד מאוד נדירה שבפועל גורמת לרפיון שרירים מאוד משמעותי וכמובן בצורך בהנשמה 24 שעות, תלות מחולטת בזולת.

<אביב לשם: זוהר היא קוגניטיבית, היא תקינה, ילדה מאוד נבונה שמתקשרת עם אייפד ועם תנועות ועם ג'סטות למי שמכיר.

<אביב לשם: היא משולבת בפעוטון, גנון והיא עכשיו בגן רגיל עם סייעת יום.

<אביב לשם: ביקשנו למעשה לעלות את הנושא לציבור, לשיח הציבורי, לשים את הנושא מכיוון שלנו יש קושי גדול עם עובדת זרה שעד שמצאנו אותה.

<אביב לשם: אני אולי אקרא כמה משפטים ואז אני יותר אמקד.

<אביב לשם: "הבעיה שלנו נמצאת בבסיס נושא הדיון, אנו טוענים שיש מקרי קיצון כמו שלנו שבהם צריך להכריע לפי המטופל ולא לפי המטפל" חומרת המצב של המטופל.

<אביב לשם: "אנחנו גרים בקיבוץ קטן בפריפריה.

<אביב לשם: המקרה הרפואי של בתנו הוא מורכב מאוד, ילדה עם נכות קשה, היא מחוברת למכונת הנשמה עם קוגניציה תקינה.

<אביב לשם: הקושי הגדול הוא למצוא עובדת שתסכים לקחת על עצמה את האחריות לטפל בילדה מונשמת.

<אביב לשם: עוד דבר, עובדים זרים לא כל כך אוהבים לגור עם משפחה.

<אביב לשם: את הפנייה שלנו פסלה הוועדה ההומניטרית על הסף".

<אביב לשם: זאת אומרת, שבכלל לא דנו במקרה של זוהר אלא רק בפרטים של העובדת, כך הבנו.

<אביב לשם: דבר שאותנו הדהים, ילדה מונשמת עם 188% אחוזי נכות ותלות בזולת, אם היא לא מקרה הומניטרי, אז מהו מקרה הומניטרי?

<אביב לשם: אנחנו נמצאים בוועדה להגנת הילד ולכן יש עוד נושא והוא הנושא הרגשי.

<אביב לשם: "אנחנו מבקשים גם מהוועדה וגם מנציגי מקבלי ההחלטות לחשוב מה ההשפעה הרגשית על ילדה שבפעם השנייה, עבורנו זה בפעם השנייה בתוך שנה וחצי, נאצלת להיפרד ממטפלת שהיא עבורה כהורה שלישי.

<אביב לשם: לכן אנחנו רוצים להציע פתרון, בתקנה הקיימת יהיה כך: שמי שיוגדר כמקרה קיצון תינתן הרשאה לשר להחריגו מהתקנות הקיימות בנושא של העסקת עובדים זרים בתחום הסיעוד ושההכרעה במקרים האלו תהייה על פי המטופל ולא על פי המטפל – אלו הדברים הקצרים שיש לי להגיד.

<אביב לשם: באמת תודה רבה ליושבת ראש הוועדה על כינוס הדיון כי אנחנו רק דוגמה.

<אביב לשם: אני מניח שבשטח יש הרבה הורים אחרים.

<אביב לשם: קיבלנו הרבה פניות בעיקר בנושא שלנו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך אביב.

יפעת שאשא ביטון: אני באמת רוצה לחדד פה כמה נקודות מעבר לדברים שציינתי בתחילה.

יפעת שאשא ביטון: באמת אנחנו מדברים גם על קשיים אובייקטיביים בכל הקשור לעובדים זרים שבאים לטפל, בין אם זה בילדים ובין אם זה בקשישים.

יפעת שאשא ביטון: פעם אחת זה באמת המגורים עם המשפחה.

יפעת שאשא ביטון: פעם שנייה, הם לא ממהרים להגיע לפריפריה, הם מעדיפים להישאר, אתם יודעים, במחוזות הגדולים במרכז הארץ.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוד נוסיף לכך את גודל האחריות ובאמת הטיפול האינטנסיבי, היומיומי ואפילו השעתי כי אנחנו מדברים על טיפול שהוא 24/7 – זאת אחריות כבדה וזו גם המסירות שהיא מאוד גדולה.

יפעת שאשא ביטון: המשפחה כבר למודת ניסיון שלא יהיו הרבה קופצים על העניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: לכך נוסיף בעניין הזה את ההיבט הרגשי, אני אמרתי את זה גם בתחילת דבריי.

יפעת שאשא ביטון: מדובר פה בילדה, אנחנו רוצים לתת לה איזו יציבות גם מבחינה רגשית וגם לתת יציבות למשפחה ולכן חשוב שנתייחס לכל הפרמטרים האלו.

יפעת שאשא ביטון: נמצא איתנו חבר הכנסת אילן גילאון, אילן אתה תרצה לומר כמה דברים?

אילן גילאון: במהלך השיחה.

יפעת שאשא ביטון: במהלך השיחה.

יפעת שאשא ביטון: רשות האוכלוסין, מנהל אגף הסיעוד משה נקש.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<משה נקש: אני אסביר כמה דברים בעניין הועדה ההומניטרית ואולי גם אחד, למי שלא שמע בתקשורת, לא קרא בעיתונים.

<משה נקש: וועדה ההומניטרית, על פי החוק תנאי סף, מפורטים אילו בקשות יכולות להגיע לדיון בוועדה ואילו לא.

<משה נקש: אני לא רוצה להתייחס למקרה ספציפי, אבל אתם תבינו שזה, לצערנו הוא גם נופל בתנאי הסף ולא במשהו שהוא נתון לשיקול דעתנו.

<משה נקש: נקבע בסעיף החוק שעובד זר יכול להגיע, או בקשה של מטופל או מטופלת, להעסקת עובד זר, באופן חריג יכולה להגיע לדיון בפני הוועדה אם היא עומדת בכל תנאי הסף, יותר נכון, אם היא לא נופלת בתנאי הסף.

<משה נקש: תנאי הסף אומרים בעצם שאם העובדת הזאת אושרה בעבר בוועדה הומניטרית, זאת אומרת, היא אושרה כבר פעם אחת כחריג אי אפשר להגיש עבורה בקשה נוספת, אם העובדת הגיע לענף אחר ולא לסיעוד ואם העובדת נמצאת באזור גיאוגרפי שונה מהאזור שבו נמצא המטופל או המטופלת.

<משה נקש: כמו שאביב אמר נכון, הבקשה הזאת לא הגיע אפילו לדיון בפני הוועדה.

<משה נקש: היא נדחתה על הסף לאור התנאים שציינתי כרגע.

<משה נקש: למעשה התנאי הראשון, העובדת הזאת אושרה בעבר.

<משה נקש: מה הרציונל של זה, עובדת זרה שגומרת - - -

אילן גילאון: עיקרון שמי שטופל על ידה הוא לא מעלה ולא מוריד מבחינת ההחלטה הזאת.

אילן גילאון: של מה היה הסטטוס של העובד.

<משה נקש: במקרה הזה לא.

אילן גילאון: זאת הבעיה.

<משה נקש: יכול להיות, אבל זה מה שכתוב בחוק.

<משה נקש: לנו אין - - -

יפעת שאשא ביטון: הבעיה בעיניי טמונה במשפט קודם שלך.

יפעת שאשא ביטון: אני מתנצלת שאני נכנסת לך לדברים, אנחנו מדברים על כך שזה לא נתון לשיקול דעת.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, יש מקרים ובמיוחד כשאנחנו מדברים על ילדים, שחייב להיות שיקול דעת.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אין פה מקום שאנחנו בודקים את הדברים בצורה טכנית ויבשה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים פה על נפשות.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, העניין של חוסר של שיקול דעת הוא לקונה שאנחנו חייבים להתייחס אליה.

<משה נקש: אני מסכים אתך.

אילן גילאון: אם היא הייתה העובדת האחרונה והיא ביקשה כבר והיא עברה את התקופה שלה, אין מענה גם אם הילדה נשארה בכלל ללא - - -

<משה נקש: קודם כל אני אסביר.

<משה נקש: אני מסכים איתך מאוד.

<משה נקש: זאת אומרת, אנחנו לא קובעים באילו מקרים אנחנו כן יכולים לדון ובאילו לא.

<משה נקש: אנחנו פועלים על פי החוקים וזה מה שהחוק קבע.

<משה נקש: אמרת קודם 'להגמיש נהלים, להכין נהלים'.

<משה נקש: תאמיני לי, אם היה מדובר פה בנוהל או אם היה במקרים אחרים, חברים יעידו ואני לא אדבר, על מקרים בהם היה אפשר למצוא ולאתר איזו פרצה ולחריג אותה היינו עושים את זה.

<משה נקש: במקרה שזה החוק אין לנו שיקול דעת.

<משה נקש: את צודקת, אין לנו שיקול דעת.

<משה נקש: אם החוק ישונה, אם יתוקן, אם יחליטו שאין שום תנאי סף לוועדה אז לא יהיו בעיות כאלה של תנאי סף.

<משה נקש: אגב, יכול להיות שתהיינה בעיות אחרות.

<משה נקש: אני רוצה להסביר, את דיברת גם על התקופה שעובד זר בא לארץ.

<משה נקש: אני אתן בשני משפטי רקע.

<משה נקש: עובד זר בא לישראל ל-5 שנים.

<משה נקש: ענף הסיעוד הוא הענף היחיד שיש בו חריגה שאם העובד הזר נמצא עם המטופל שלו במשך שנה לפני שהוא הגיע לשנתו החמישית בישראל, כשהוא מסיים את שנתו החמישית הוא יכול להמשיך איתו עד 120.

<משה נקש: זאת אומרת, פה דווקא החוק, שוב החוק - - -

יפעת שאשא ביטון: בעצם את אומר, בלי הגבלה של מספר השנים שהעובד הזר - - -

<משה נקש: אין הגבלה, אם הוא מהשנה הרביעית שלו בארץ הוא יוכל להמשיך איתו 20 שנה בארץ.

יפעת שאשא ביטון: אז למה בעצם אנחנו לא יכולים להחיל את זה גם במקרה של ילדים?

<משה נקש: מכיוון שהעובדת הזאת כבר סיימה את ה-5 שנים לפני שהיא הגיעה למשפחה.

<משה נקש: החריג שאומר שאחרי שעובדת אושרה בעבר יש לו רציונל.

<משה נקש: הרי העובדים האלה מגיעים, באים בפנינו, בפני הוועדה, וטוענים שיש איזה קשר משמעותי בין המטופל למטפל ולמרות שהעובד הזר עבר 5 שנים בישראל, תשקלו.

<משה נקש: אז אנחנו שוקלים.

<משה נקש: נניח ואנחנו גם מאשרים את הקשר והוא ממשיך לעבוד איתו עד 120 אצל המטופל הזה, ברגע שהמטופל נפטר, העובד או העובדת צריכים לעזוב את הארץ.

<משה נקש: כלומר, אי אפשר לחריג אחד אחרי השני בלי סוף.

<משה נקש: עוד פעם, זה מה שהחוק אומר.

<משה נקש: אם החוק ישונה או יתוקן אז אנחנו נפעל בהתאם.

<משה נקש: צריך לקחת בחשבון גם את הפסיקה שהייתה בבג"צ לא מזמן בעניין הזכויות של העובדים הזרים ומדינות הממשלה שלא רוצה פה השתקעות של עובדים.

<משה נקש: עובדים בישראל שנמצאים פה 10 שנים יכולים לקבל כמעט מעמד כמו של ישראלי – גם את זה צריך לקחת בחשבון ואני מניח שזה מה שהוביל את קובעי המדינות או מקבלי ההחלטות לקבוע את הסעיף הזה בחוק.

יפעת שאשא ביטון: בעצם מהדברים שאתה אומר אני מבינה שיש בעצם פרצה שבה העובד הזר יכול להישאר ללא הגבלה אם וכאשר הוא הגיע בשנתו הרביעית לצורך העניין.

יפעת שאשא ביטון: כלומר, יש לנו בעצם פרצה כזו בתוך כל הסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: יש פה תקדים.

<משה נקש: לא פרצה, זה קבוע בחוק.

יפעת שאשא ביטון: קבוע בחוק, זה עוד יותר מקומם.

יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו מדברים על ילדים אנחנו לא יכולים לבוא ולהגיד שגם פה יש סיטואציה שבצעם כשהיא נמצאת עם הילדה תקופה של חצי שנה-שנה או משהו כזה לא היו פתרונות סבירים לפי כן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם לא רואים אנשים, אני גם מניחה שלצערנו הרב לא נראה אנשים שיעמדו בתור כדי לטפל בזוהר.

יפעת שאשא ביטון: לכן אני אומרת, איך אנחנו בכלל יכולים לדבר על שיקול דעת ואיך אנחנו יכולים לדבר על היבטים שהם טכניים, איך אנחנו יכולים לדבר מה בית משפט פסק או לא פסק, יש לי את מלוא הכבוד לבית המשפט, כשלרשותי יש פה איזה תקדים שאנחנו יודעים שעובד זר יכול להישאר ללא הגבלת זמן אם הוא נמצא בתקופתו האחרונה לצורך העניין.

יפעת שאשא ביטון: השאלה, עכשיו אני באמת שואלת מבחינה מקצועית, למי אנחנו צריכים לפנות ואיך אנחנו יכולים בעצם לקדם פה מקרה חריג או החרגה של הסיטואציה שבה נמצאת זוהר?

<נעמי מורביה: אתם הנבחרים, זה המקום.

<נעמי מורביה: אתם הקואליציה, תשנו את זה.

<משה נקש: הכתובת בעניין הזה היא תיקון חקיקה.

<משה נקש: מי שעושה תיקון חקיקה הוא בית הנבחרים.

יפעת שאשא ביטון: זה תהליך שלוקח זמן.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה להיות שם.

<אבנר עורקבי: אין בררה.

<אבנר עורקבי: חבר'ה, אין בררה.

אילן גילאון: אין לפקידות שיקול דעת בנושא הזה, אבל החקיקה.

אילן גילאון: קודם כל גברתי היושבת ראש התפרצתי.

אילן גילאון: אני פעם ראשונה מגיע לדיון שלך, זה לא מפאת שהנושאים לא מעניינים אותי.

אילן גילאון: זאת אחת הוועדות שאני הכי שקט כי אני יודע מי עומד בראשה.

אילן גילאון: אני אומר לך את זה באמת מכל הלב.

אילן גילאון: לכן אני רגוע יותר.

אילן גילאון: במקרה הזה אין ספק שכל הסיפור של הסיעוד חייב להיות מטופל בצורה אחרת מבחינת אורך התקופה הן לילדים קטנים, הן למבוגרים.

אילן גילאון: פחות או יותר הפסיקה צריכה להיות שם כשהוא סועד את האדם שהוא סועד, כל עוד הוא אותו אדם והוא נמצא בחיים או כל עוד זה אותו אדם ובתלות למצב שהוא נמצא.

אילן גילאון: אם אביב נמצא בקיבוץ שער הגולן ואין לו חלופה אחרת, הדבר הזה חייב לבוא בחשבון, מהי התקופה שאתה מאריך את הדברים האלה עם כל הרצון שלא ישתקעו כאן וכדומה.

אילן גילאון: זאת אומרת, את אמרת בתחילת דברייך וזו הפואנטה בעצם, זה הדבר החשוב ביותר: האדם שמקבל את הטיפול הוא זה שצריך לקבוע את אופי התקופה לגבי היכולת להשאיר.

אילן גילאון: גם לא צריך להגיע לוועדות הומניטריות בכל פעם מחדש במקרים כאלה.

אילן גילאון: כאן באמת הוא צודק, צריכה להיות תקנה מסוימת כדי שהוא לא יצטרך לעמוד בשום דילמה, זה נכון.

<משה נקש: אלו דברים נכונים מאוד וגם יותר.

<משה נקש: גברתי היושבת ראש, אמרת כמה דברים נכונים ואולי יהיו לנו פתרונות בעניין הזה.

<משה נקש: שוב, לא במקרה הזה.

<משה נקש: אמרתי, זה דורש תיקון חקיקה.

<משה נקש: בשביל לטפל בנושא הזה נדרש תיקון חקיקה, אמרת נכון.

<משה נקש: אמרת גם שני דברים נוספים שאני רוצה להתייחס אליהם.

<משה נקש: הדבר הזה שעובדים לא רוצים לעבוד במקומות הרחוקים ובפריפריה, זה נכון.

<משה נקש: קיבלנו מאות אם לא אלפי פניות כאלה, ולכן אגב, עודכנו התקנות הגאוגרפיות שחילקו את המדינה לשלושה אזורים וקבעו שעובד שהגיע מחוץ לארץ או שנמצא בארץ ועובד בפריפריה לא יוכל להגיד 'אני לא רוצה יותר, רוצה ללכת לעבוד בתל אביב' – זה לא אפשרי מבחינת התקנות.

<משה נקש: זה דבר אחד.

<משה נקש: גם פה יש כל מיני טענות וגם פה אי אפשר ש-100% יהיו מרוצים, אבל זה איזה ניסיון לתת מענה לבעיה שאת ציינת.

<משה נקש: עוד דבר נוסף שציינת, עובדים, גם אני שומע את זה הרבה, לא רוצים לעבוד עם משפחות, עם ילדים, עם נכים צעירים כי זה יותר מורכב, יותר קשה או כי אני לא יודע מהן הסיבות, כי יש משפחה מסביב וחס וחלילה מסתכלים עליהם.

<משה נקש: כן, אנחנו שומעים גם את הדברים האלה.

<משה נקש: לעניין הזה אנחנו מקווים שאנחנו בדרך לאיזה פתרון.

<משה נקש: הוא יוצג בפני השר.

<משה נקש: השבוע יש דיון בממצאי דוח וועדת שושני שהקים בזמנו השר הקודם גדעון סער.

<משה נקש: המסקנות והממצאים יוצגו בפני השר סילבן שלום עוד השבוע בישיבה שהוא קבע בעניין הזה.

<משה נקש: אני מניח שאולי משם תצא בשורה בעניין הזה כי אחת הכוונות שם היא לקבוע תתי ענפים.

<משה נקש: כמו שקבענו חלוקה גאוגרפית לקבוע תתי ענפים ולהגיד שעובד זר שבא לעבוד עם ילדים צעירים, עם נכים צעירים לא יוכל להגיד 'אני רוצה קשיש, אני רוצה קשיש בתל אביב או כזה שמתפקד בצורה טובה יותר'.

יפעת שאשא ביטון: בעצם זה לא יפתור לנו את הבעיה.

<משה נקש: שוב, לצערי הרב אין לי ואין בחוק אפשרות לפתור את הבעיה הזאת הספציפית.

אילן גילאון: כל זמן שסרסורי כוח אדם וקבלני עבודה זרה יטפלו בנושא הזה ולא מדינת ישראל באופן מסודר, שהיא תגיד כמה מכסות יש לנושא של הגליל הצפוני או הדרומי ובפול אחד תקבל את האנשים אלה, זה מה שבסופו של דבר יקרה בשוק של הדלת הפתוחה והמסתובבת הזאת – זה ברור.

אילן גילאון: לכן אתם לא אשמים, אתם פועלים לפי חוק.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול משהו, ראשית אני מוכרחה לומר שאנחנו פנינו לשר.

יפעת שאשא ביטון: הייתה פנייה ואני מוכרחה לציין ביושר שהשר מאוד, ככה, היה קשוב גם למקרה והתחיל לבדוק במסגרת המשרד איך אנחנו יכולים לחריג את המקרה של זוהר.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שעתידה להתקיים פגישה, ואני יודעת שמנסים למצוא איזה שהם פתרונות שיאפשרו לנו כן להשאיר את עובדת הזרה במקרה הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מתווכחת עם האמירה שצריך שתהייה חקיקה מסודרת בעניין.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפעל בכיוון הזה של חקיקה ונסדיר את זה למקרים הבאים.

יפעת שאשא ביטון: כולנו סביב השולחן יודעים שחקיקה לוקחת זמן ולמשפחה אין זמן לחכות.

אילן גילאון: יש הרבה אינטרסים תקציביים בנושא, אל תדאגי.

יפעת שאשא ביטון: חקיקה לוקחת זמן, למשפחה אין זמן, המשפחה קיבלה ארכה של שישה חודשים סך הכול.

יפעת שאשא ביטון: לכן, מה שאני מבקשת, לקחת את המקרה הייחודי הזה ולפחות עד שאנחנו במקביל נקיים תהליך של חקיקה, לראות איך אנחנו מוצאים פתרון ביניים כדי שכן נוכל לאפשר למשפחה להישאר עם אותה עובדת, בעיקר לילדה להישאר - - -

<אבנר עורקבי: יש פתרון.

יפעת שאשא ביטון: אתה לא מתפרץ, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לכולם לדבר, בסבלנות.

<משה נקש: אני יכול להבטיח שבישיבה שיש לנו השבוע עם השר אני אעלה גם את הנושא הזה.

<משה נקש: להגיד שיש כרגע פתרון, אני לצערי לא רואה אותו.

<משה נקש: אנחנו תקועים פה עם חוק.

<משה נקש: אני אעלה את זה וננסה לחשוב יצירתית ונראה אם יש משהו.

<משה נקש: בינתיים, הבנתי ואמרת נכון, ניתנה ארכה של חצי שנה במסגרת דיון בבית המשפט.

<משה נקש: כלומר, המקרה הזה הגיע גם לבית הדין.

<משה נקש: במסגרת זו - - -

אילן גילאון: ועדה הומניטרית יכולה להחליט החלטות, אין לה - - -

<משה נקש: זו בדיוק הנקודה.

<משה נקש: וועדה הומניטרית לא יכולה לדון במקרה הזה כי זה לא עומד בתנאי הסף.

יפעת שאשא ביטון: באמת, אני לא אומרת לכם איך, אני לא אשת מקצוע בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: תהיו יצירתיים.

יפעת שאשא ביטון: <קריאה:> אפשר לקבוע וועדה הומניטרית דרג א' ודרג ב'.

יפעת שאשא ביטון: יש להם וועדה, אני, כל מה שאני מבקשת שבאמת תחשבו בצורה יצירתית.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שכלום חיובים לסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: אין שום סיבה, יושבים בחדר הזה מספר אנשים שבאמת מחויבים לעניין, שלא ימצא איזה פתרון יצרתי.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה, לפחות לתקופת הביניים עד שאנחנו נסדיר את העניין גם בחקיקה.

<משה נקש: אני מצהיר, אנחנו באמת ננסה לחשוב יצירתית.

<משה נקש: אני רק אומר שהמקרה הזה, אני חוזר, הוא הגיע בפני הוועדה, הוא לא יכול.

<משה נקש: היום, במצב של החוק היום אני לא יכול - - -

אילן גילאון: למה הוא לא יכול להגיע?

<משה נקש: כי הוא לא עומד בתנאי הסף.

אילן גילאון: אבל אני הגשתי את זה בפני הוועדה ואיש לא אמר את הדברים האלה.

<משה נקש: סליחה.

אילן גילאון: אנחנו הגשנו את הבקשות לפני הוועדה והבקשה שלנו לא נדחתה על ידי הוועדה.

<משה נקש: עוד פעם, אם היא עמדה בתנאי הסף היא לא נדחתה.

<משה נקש: אם היא לא עמדה בתנאי הסף היא על הסף נדחתה.

אילן גילאון: מי עמדה בתנאי הסף, העובדת או - - -

<משה נקש: הבקשה.

<משה נקש: יש תנאים לבקשה שמתייחסים גם לעובד וגם למטופל.

אילן גילאון: בסדר, מתי אנחנו הוצאנו את הבקשה שלנו?

אילן גילאון: באוקטובר - - - <קריאה:> ספטמבר אפילו, חגים.

יפעת שאשא ביטון: נכון, זה היה סביב החגים.

אילן גילאון: והבנו מתוך כך שכל זמן שהוועדה לא מתכנסת - - -

<משה נקש: אבל הם קיבלו תשובה.

אילן גילאון: לא קורה כלום.

<משה נקש: הם קיבלו תשובה, לצערנו שלילית.

<משה נקש: הם קיבלו תשובה.

<אביב לשם: התשובה הייתה כשהיינו בשבוע אשפוז ב"אלין", אז קיבלנו את המכתב.

אילן גילאון: יש לי באג מסוים, סלח לי, אני לא יודע איפה ואיך בתי המשפט נכנס בכלל בין - - -

<משה נקש: אני אסביר.

<משה נקש: הבקשה הזאת הוגשה לוועדה.

<משה נקש: הבקשה נבדקה ונמצא שהיא לא עומדת בתנאי הסף ולכן הם קיבלו תשובה שלילית.

<משה נקש: עם התשובה השלילית הם פנו לבית הדין, אני צודק?

<משה נקש: הם פנו לבית הדין, במסגרת הדיון אגב, הסכמנו לאורכה של החצי שנה.

<משה נקש: כמו שביקשה היושבת ראש, אני אנסה לחשוב יצירתית בעניין ואני באמת בישיבה השבוע עם השר.

<משה נקש: - - -

אילן גילאון: התשובה שהתקבלה שלילית ומשום מה המנגנון הקבוע של הטייס האוטומטי היא - - -

יפעת שאשא ביטון: הוא שאמרתי, יש פה היבטים טכניים ואת זה אנחנו רוצים לפרוץ כשאנחנו מדברים על מקרים כאלה.

אילן גילאון: על זה נאמר שחבל שאי אפשר לחוקק שאנשים יהיו בני אדם, אתה יודע.

<משה נקש: אנשים וגם חברי הוועדה הם בני אדם וגם רגישים ובמיוחד לילדים, במיוחד לילדים.

<משה נקש: שוב, כמו שאמרתי המקרה הזה לצערי לא הגיע בפני חברי הוועדה.

<משה נקש: תאמין לי, אם הוא היה מגיע, אני אעצור פה.

אילן גילאון: אני בטוח ממקרים קודמים שכך היה, אני ממש מתפלא.

<משה נקש: לא.

<משה נקש: זה חד-משמעי, זה לא לשיקול דעת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמשיך בדיון ואנחנו נבחן בהמשך גם את בסוגיה הזו.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, שם לפרוטוקול.

<אבנר עורקבי: אבנר עורקבי, יושב ראש ארגון אהב"ה - ארגון הנכים בישראל המיוחד.

<אבנר עורקבי: הנושא הזה, אנחנו מטפלים בו למעלה מעשר שנים ואפילו קצת יותר.

<אבנר עורקבי: אנחנו מכירים את נקש הרבה זמן.

<אבנר עורקבי: אנחנו מאוד מחבבים אותו, העבודה שלו מאוד טובה.

<אבנר עורקבי: אנחנו הבאנו את הנושאים האלה כמה פעמים.

<אבנר עורקבי: לא מזמן הוא נדון בוועדות הנרחבות של הכנסת, הן בוועדת הפנים הן בוועדת רווחה.

<אבנר עורקבי: גברתי היושבת ראש יכולה לראות את הדוגמאות שאנחנו הבאנו, שלא מנעתי ממר נקש את הדמעה בעין שלו כשאימא בוכה בתוך הוועדה ומבקשת את הפתרון לילדה שלה.

<אבנר עורקבי: הבאנו את הילדה, הבאנו ועם כל הצער שבזה.

<אבנר עורקבי: כלומר, הדיון הזה היה כבר לפני בוועדות של עובדים זרים.

<אבנר עורקבי: אני רוצה להציג פרוטוקול - - -

יפעת שאשא ביטון: ברשותך, אנחנו לא חוזרים אחורה למה היה בוועדות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לראות קדימה מה אנחנו עושים.

<אבנר עורקבי: האפשרות היום לא לקחת את המטפלת של זוהר כי יש את ההוראה של נאיף.

<אבנר עורקבי: אתה מכיר את נאיף במשטרת ההגירה?

<אבנר עורקבי: 'אנחנו לא עוצרים עובד שהוא עובד עם הילד'.

<אבנר עורקבי: לא לוקחים את העובד של הילד.

<אבנר עורקבי: זה נרשם בפרוטוקול של הוועדה לעובדים זרים.

אילן גילאון: קוראים לו נעיף?

אילן גילאון: זה שם שממש מתאים לו.

אילן גילאון: נעיף - -

<אבנר עורקבי: נאיף.

<משה נקש: נאיף עם א'.

<משה נקש: הוא היה עובד אגף אכיפה.

<משה נקש: עכשיו הוא סמנכ"ל אצלנו ברשות.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל הסיפור הוא לא רק שלא עוצרים.

יפעת שאשא ביטון: יש פה השלכות לזה שזה מאושר או לא מאושר.

יפעת שאשא ביטון: נכון?

<אבנר עורקבי: עשו את זה לעובד שלנו, עצרו אותו, עצרו עובד של אימא מסוימת, שחררנו אותו בתואנה הזאת.

<אבנר עורקבי: כרגע הוא מושהה, לא נוגעים בו עד שימצא פתרון.

<אבנר עורקבי: אני דורש את הפתרון גם מנקש למרות שאין לו פתרון.

<אבנר עורקבי: אין פתרון בחוק הנוקשה הזה, אבל אי אפשר לנגוע בו כל עוד הוא עם המטופל שלו.

<אבנר עורקבי: כל עוד שהוא עם המטופל יש הוראה לא לנגוע בעובד הזר.

יפעת שאשא ביטון: ברשותך אני מקבלת את מה שאתה אומר, אבל אני רוצה שאנחנו נצא מהשולחן הזה כשאנחנו מובילים לאיזה פתרון שהוא מקובל על כולם.

יפעת שאשא ביטון: לעניין של עובד זר מאושר או לא מאושר יש עוד הרבה השלכות אחרות מעבר אם יעצרו או לא יעצרו אותו, לכן אנחנו מקיימים את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: נמצא איתנו דוקטור נתאי פרנקל.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם אתה תספר על המורכבות של הסיפור, של המקרים דוגמת המקרה של זוהר שאנחנו יודעים שהוא נדיר ושיש עוד אחד כמוהו.

<נתאי פרנקל: זוהר היא מיוחדת מהרבה בחינות.

<נתאי פרנקל: אני מכיר את זוהר מגיל כחצי שנה כשהיא הגיע אלי לשיקום נשמתי ב"אלין".

<נתאי פרנקל: זה המקצוע שלי, אני עוסק בשיקום נשמתי.

<נתאי פרנקל: היא הייתה מאושפזת אצלנו קרוב לשנה וחצי, משהו כזה.

<נתאי פרנקל: שנה וארבעה חודשים.

<נתאי פרנקל: זוהר סובלת ממחלה מאוד נדירה שגורמת, אני כמובן לא הולך להיכנס לתיק שלה, שגורמת בעצם לזה שהיא משותקת בכל גופה לחלוטין.

<נתאי פרנקל: זאת אומרת, היא לא יכולה לנשום בכוחות עצמה בכלל.

<נתאי פרנקל: זו המשמעות הקריטית לחייה.

<נתאי פרנקל: מצד שני, המוח שלה הוא מוח מבריק.

<נתאי פרנקל: זו ילדה מבריקה, חכמה, שמשתלטת על ההסעה שלה, היא משתלטת על להסיע כיסא ממונע, משתלטת על מחשב, משתלטת על דברים שילדים בני גילה בריאים ורגילים בדרך כלל לא זקוקים להם, אבל הם גם לא מסוגלים לעשות את זה.

<נתאי פרנקל: כיוון שזה התקשורת שלה היא השתלטה על זה – ילדה מבריקה.

<נתאי פרנקל: כדי לאפשר לילדה כזאת להיות ילדה נורמטיבית, והטכנולוגיה השיקומית היום יודעת להפוך את הילדה הזאת לילדה פעילה בחברה בצורה מלאה.

<נתאי פרנקל: הילדה הזאת יכולה להיות כל דבר שהיא תרצה, אולי לא טייס, חוץ מזה היא יכולה להיות כל דבר שהיא תרצה.

<נתאי פרנקל: ממש היא יכולה לעשות הכול.

<נתאי פרנקל: הדבר היחיד שהיא צריכה זה להמשיך לגדול ולהתפתח בסביבה נורמטיבית וטובה.

<נתאי פרנקל: כדי לאפשר את זה ולאפשר חיי משפחה נורמליים, כי זה תנאי, ילד לא גדל במשפחה שכל היום בסטרס שהילד מפסיק לנשום.

<נתאי פרנקל: המשפחה צריכה את הזמנים שהם יוצאים לעבודה נורמלית, שהם מטפלים בילד השני, בילדה השנייה שלהם ושהם מטפלים בכל מה שכולנו מתמודדים איתם – זה חלק מהנורמטיביות של החיים.

<נתאי פרנקל: הילדה הזאת זקוקה להשגחה מתמדת בגן ובהמשך בבית ספר ילדים רגיל כדי לאפשר את כל התיווך הנדרש.

<נתאי פרנקל: את כל הדברים האלה, צריך שמישהו יהיה שם.

<נתאי פרנקל: אם המדינה מצליחה, משרד החינוך ישלם עבור עובד ישראלי שיעשה את זה במשך כל שעות היום וייתן עזרה למשפחה בשעות הלילה, שעות הערב ואחר הצהריים, אז זה מצוין.

<נתאי פרנקל: אבל אני לא חושב שהמדינה מסוגלת לעמוד בזה תקציבית.

יפעת שאשא ביטון: גם לא בטוחים שיש אנשים שיסכימו לעשות את זה.

<נתאי פרנקל: וכדי להצליח לעשות את זה, בתל אביב קשה.

<נתאי פרנקל: אני משחרר כל שנה הרבה ילדים בקושי רב למרכז הארץ: תל אביב, רמת גן, גבעתיים, ירושלים – זה קשה מאוד.

<נתאי פרנקל: להגיע לשער הגולן זה סופר קשה.

<נתאי פרנקל: אלו מקרים נדירים ביותר וזה ממש משמעותי להתפתחות של זוהר.

<נתאי פרנקל: אם לא יהיה לזוהר את הליווי הנדרש עם מישהו שהיא מרגישה איתו בנוח ושהמשפחה מרגישה איתו בנוח ושכל הדברים קורים, אם לא יקרה, הילדה לא תגדל ותוכל להתפתח בצורה נורמאלית – זה ממש פגיעה בילדה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה נתאי.

יפעת שאשא ביטון: רויטל רצית לומר משהו, בבקשה.

<רויטל לן כהן: אני רוצה רק בנושא החקיקה.

<רויטל לן כהן: אתם מדברים על זה שיש חקיקה, המדינה באמת תפקידה לשקול את כל הצדדים, אבל במסגרת 'הבלמים והאיזונים' שהמדינה צריכה לעשות בבואה לחוקק, לא יעלה על הדעת ששלומם, זכויותיהם ורווחתם של ילדים עם צרכים מיוחדים או אנשים עם צרכים מיוחדים, תבוא אחרי הפחד שלכם מזה שעובד זר ישתקע.

<רויטל לן כהן: לא יעלה על הדעת שאזרחי המדינה יהיו אחרי הפחד של המנגנון.

<רויטל לן כהן: המנגנון בא לשרת את האזרחים ולא האזרחים את המנגנון.

<רויטל לן כהן: בין 'האיזונים והבלמים' התבלבלתם.

<רויטל לן כהן: אני מאוד מבקשת כשאנחנו באים לתת את התיקונים האלה לחקיקה אנחנו נזכור שמה שאתם שמים כאן אחד מול השני זה אזרחים מול המנגנון - - -

יפעת שאשא ביטון: לא להפנות את זה אישית למשה.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא חוקק את החוק, הוא בסך הכול מבצע.

יפעת שאשא ביטון: בואו נהייה הוגנים - - -

<רויטל לן כהן: לא.

<רויטל לן כהן: אני רוצה שהוא יעביר את המסר גם הלאה.

<רויטל לן כהן: לא יכול כשעושים את ה'בלמים והאיזונים' גם בתוך הרשויות אנחנו שוכחים שזה אזרח מול מנגנון.

<רויטל לן כהן: כשנבוא לחוקק את החוק זה, הנושא של שיקולים, 'בלמים ואיזונים' הוא נמצא לטובתו.

<רויטל לן כהן: גם אתם, כשאתם שוקלים את השיקולים בתוך הוועדות, אני מבינה שאם היו פונים או שאם זה היה מגיע אליכם זה היה אחרת.

<רויטל לן כהן: חייבים תמיד לשים את האזרחים מול המנגנון בעמדה של עדיפות, בטח מי שצריך את העזרה שלכם יותר.

<משה נקש: אין ספק שבקשה שמגיעה בפני הוועדה לוקחים קודם כל את מצבו של המטופל לפני הסיפור עם העובד הזר – חד משמעית.

<משה נקש: אומר לך את זה כאחד שהוא חבר בוועדה והוא בתוך הוועדה.

<רויטל לן כהן: זה לא היה כלפיך באופן אישי.

יפעת שאשא ביטון: בגלל החוק היבש שהיא קיבלה פעם אחת דרכה, אז מלכתחילה לא הביאו את זה לדיון.

יפעת שאשא ביטון: בסוף אני אסיים בהתייחסות לנקודה הזו ועם בקשה מאוד ברורה.

יפעת שאשא ביטון: יש נציגות של משרד הבריאות?

יפעת שאשא ביטון: מלכה, עדינה?

יפעת שאשא ביטון: עדינה את רוצה להתייחס בבקשה לדברים?

<עדינה אנגלרד: אני רוצה רק לחזק את הנקודה בנושא של העסקת עובדים זרים הן לקשישים והן לילדים.

<עדינה אנגלרד: כל הנושא הזה של הפריפריות הוא באמת מאוד מאוד מוכר לנו, הקושי להעסיק בכלל וההתמדה של מטפל 24 שעות בטיפול בילדים ובטיפול בקשישים.

<עדינה אנגלרד: בבדיקה שערכנו באמת, אני עובדת סוציאלית, יש לנו נציגות, עובדות סוציאליות בוועדה ההומניטרית.

<עדינה אנגלרד: המקרה הזה לא הגיע מהסיבה שהיא כבר הייתה בוועדה הקודמת.

<עדינה אנגלרד: כן בוועדה ההומניטרית דנים במקרה עצמו ולא רק בנושא, אני מחזקת את מה שאמר משה, לא רק בנושא של המטפלת אלא מסתכלים בכל הסיפור, על כל המשפחה.

<עדינה אנגלרד: אני מקווה שבאמת נוכל למצוא, מה שאת אומרת, את הגשר לעבור אותו כדי למצוא פתרון יצירתי אם זה למשפחה ואולי לעוד הרבה משפחות שצריכות את המענה הזה.

יפעת שאשא ביטון: מצוין, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה והשירותים החברתיים, הדס.

<הדס זהבי: הדס זהבי, אני מפקחת ארצית באגף השיקום.

<הדס זהבי: האמת, לעניין החוק ולכל מה שאני שומעת כאן אין לי הרבה מה להוסיף.

<הדס זהבי: אני רק אגיד שמשרד הרווחה מפתח שירותים למשפחות לילדים על מנת להוציא כמה שפחות ילדים, כמובן למסגרות חוץ ביתיות.

<הדס זהבי: אז בטח תומכים באיזה חיפוש ומציאת פתרון כזה.

יפעת שאשא ביטון: טוב, פה אין בכלל מה לדבר על הוצאה חוץ ביתית.

יפעת שאשא ביטון: יש כאן ילדה שגדלה בתוך הבית, במשפחה - - -

<הדס זהבי: לא לגבי הסיפור הזה.

<הדס זהבי: אני אומרת באופן כללי.

<הדס זהבי: אנחנו מחפשים - - -

יפעת שאשא ביטון: איפה בעצם המקום לדעה המקצועית שלכם בקבלת ההחלטה של וועדה כזאת או אחרת או בהשפעה על מינהל האוכלוסין?

<הדס זהבי: משרד הרווחה שותף לוועדה הומניטרית?

<הדס זהבי: אני לא יודעת.

<משה נקש: ממשרד הרווחה יש חברה, לא בוועדה הזאת, בוועדה אחרת אצלנו, הוועדה של מתן ההיתרים.

<משה נקש: לא בוועדה הזאת.

<משה נקש: <קריאה:> הם עושים הכול שהילד לא יצא מהבית.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה את שמך לפרוטוקול.

<נעמי מורביה: אני קודם כל מתנצלת, קולי קצת ברח היום.

<נעמי מורביה: נעמי מורביה, יושבת ראש מטה מאבק הנכים.

<נעמי מורביה: אני מזה כ-12 שנים לוקחת חלק בישיבות.

<נעמי מורביה: אני חייבת לציין שעם השנים האיכות של יושבי ראש הוועדות רק משתפרת.

<נעמי מורביה: זאת לא מחמאה בעלמא, כי בהתחשב בעובדה שהכנסות שלנו מחזיקות מעמד מעט זמן, עד שמצליחים להתמקצע ולהיכנס לעובי הקורה לפעמים לוקח זמן.

<נעמי מורביה: בנושא הזה של העובדים הזרים אנחנו נדרשנו לזה, ארגוני הנכים, פורום הארגונים, למעשה למשא ומתן עם ממשלת ישראל לא פעם ולא פעמיים.

<נעמי מורביה: מה שאני מבקשת, דבר פשוט, לא לצאת מתוך נקודת הנחה שהחקיקה לוקחת הרבה זמן.

<נעמי מורביה: זה נכון, אבל אם היו מתחילים לפני שלוש שנים לעשות, היום זה כבר היה עשוי.

<נעמי מורביה: אני מבקשת ממך באמת חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, בבקשה, תתחילו.

<נעמי מורביה: אילן, אתה האלוף בהרמת כפפות.

<נעמי מורביה: תתחילו את החקיקה כי האיש המקסים הזה שיושב פה, משה נקש שיושב כאן, אני כל פעם רואה אותו מגיע לוועדות.

<נעמי מורביה: הוא כולו רצון טוב.

<נעמי מורביה: בוועדה הקודמת, וועדת העבודה והרווחה שהביאו את האימא עם הילדה המונשמת הוא בכה.

<נעמי מורביה: לאיש אין פתרונות כי הבית הזה, בית המחוקקים לא נותן לו את הכלים.

<נעמי מורביה: תנו לו את האפיצות של שיקול הדעת.

<נעמי מורביה: הם כבר יעשו אותו והם יעשו אותו היטב.

<נעמי מורביה: אנשים כמוהו טובים למערכת, צריך לתת להם את הכלים לעבוד.

יפעת שאשא ביטון: תודה נעמי.

יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט מסכימה ואני חוזרת על דבריי מקודם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפעל בערוץ החקיקתי, אין שאלה שאנחנו נעשה את זה.

יפעת שאשא ביטון: אבל, משום שאני יודעת שזה ייקח זמן אני בכל זאת כן דורשת שאנחנו נמצא איזה פתרון ביניים כדי שנוכל לאפשר טיפול נכון בזוהר.

<משה נקש: הם מוכנים להשאיר אותה חצי שנה, זה מקובל.

יפעת שאשא ביטון: חצי שנה לא מספיק לתהליך חקיקה.

יפעת שאשא ביטון: אני עדיין רוצה שאנחנו נפעל למציאת פתרון.

<יוליה בן משה: בוקר טוב, יוליה בן משה "קול הזכויות".

<יוליה בן משה: אני בעצמי אימא לילד עם מוגבלות קשה ואני מכירה את הזוג מפנייה שהם פנו אלינו.

<יוליה בן משה: אני מכירה עוד לא מעט מקרים.

<יוליה בן משה: בהחלט בניגוד למשרדים אחרים ורשויות אחרות שאפשר להתלונן על הבירוקרטיה והשירות, כשהמקרים מגיעים אליהם הם מטפלים בהם.

<יוליה בן משה: הביקורת היחידה, אפשר להיות גם משרד שדוחף חקיקה, כלומר, לא צריך שאנחנו נדחוף חקיקה אלא שאתם תניעו חקיקה.

<יוליה בן משה: הנושאים האלה, לפחות אני, גם רואיינתי לוועדת שושני גם למ.מ.מ (מרכז מידע ומחקר) לנושא של למה משפחות לילדים עם צרכים מיוחדים למרות שיש להם היתרים להעסקה, ולי יש היתר.

<יוליה בן משה: פשוט אני לא מעיזה להיכנס לזה כי אני יודעת שהמינימום, משפחה מוחלשת, הזכויות שלה לעובד זר הן יותר חזקות ממני ואני צריכה להלין עובד בבית עם שני ילדים ויש פער מטורף.

<יוליה בן משה: א' את הפער הזה, צריך לפרסם את המסקנות של הוועדות האלה וללמוד מהן.

<יוליה בן משה: חבל לחזור על אותו הדבר וחבל לחזור על אותם מחקרים.

<יוליה בן משה: צריך לפרסם את המסקנות של שתי הוועדות שהיו, ללמוד מהן.

<יוליה בן משה: אין, באמת לעזור לנו כי המשפחות כשהן לא מסוגלות להעסיק את העובד הזר.

<יוליה בן משה: אני מקנא בהן בכלל על האומץ להיכנס לתהליך ולעשות את המאבק עבור כל כך הרבה משפחות.

<יוליה בן משה: עכשיו, בזכותן ובעקבותיהן, לפתור גם את הסוגיה האישית שלהן וגם לפתוח דלת לעוד משפחות שיש להן את ההיתר.

<יוליה בן משה: מחזיקים ילדים, מגדלים ילדים קשים בבית, הן לא רוצות להוציא אותם מהבית.

<יוליה בן משה: עברנו את העידן הזה, אנחנו רוצים אותם הרבה מאוד.

<יוליה בן משה: אתם תקבלו גם בחקיקה, או בכל דבר שתבחרו לעשות בעניין הזה, את הגיבוי של כולנו, זה גם קואליציה גם אופוזיציה גם המשרד שהשר שלו יושב בוועדת שרים לענייני חקיקה.

<יוליה בן משה: לא יטרפדו את החוק הזה בניגוד להרבה מאבקים שרצים כרגע בשטח כמו "חוק האוטיסיטים" והכול, זה חוק שיקבל גיבוי מכולם.

<יוליה בן משה: אולי נריב על סעיף פה ועל סעיף פה, אבל חייבים לעזור לנו להעסיק.

<יוליה בן משה: שוב, לא בהכרח עובדים זרים.

<יוליה בן משה: אני לא אצליח כרגע להכניס אדם זר הביתה, לדאוג חס וחלילה אם האישה תיכנס להיריון, לדאוג גם לזכויותיה בעוד שאני בעצמי עם זה - - -זה פשוט מטורף.

<יוליה בן משה: <קריאה:> גם מבחינה כלכלית זה לא - - -

<יוליה בן משה: על הכלכלית עוד לא דיברתי.

<יוליה בן משה: פשוט חשוב לי - - - את יודעת, כל יושב ראש וועדה לוקח נושא ומחויב להריץ עד מתישהו.

<יוליה בן משה: אנחנו ממש נודה שתיקחי את הנושא הזה ותעזרי לנו לעשות V בנושא של משפחות לצרכים מיוחדים.

<יוליה בן משה: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך.

יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה להוסיף לדיון לפני שאנחנו מסכמים.

אילן גילאון: קודם כל שלום לכולם.

אילן גילאון: גברתי באופן אבסולוטי את בסדר, לא בהשוואה לחברי כנסת אחרים כי זאת לא בעיה.

אילן גילאון: לא מתחרים עם עצים כל כך גדולים.

אילן גילאון: אומרים לי: 'אתה בסדר'.

אילן גילאון: אני אומר: 'לא, לא.

אילן גילאון: אני לא כל כך בסדר'.

אילן גילאון: אומרים לי: 'אתה בסדר'.

אילן גילאון: אז באופן אבסולוטי את בסדר ואנחנו סומכים עליך.

אילן גילאון: ראשית אני רוצה להידרש למקרה הספציפי הזה.

אילן גילאון: אנחנו כל הזמן, ואת בטח יודעת, נמצאים בדילמה הזאת של בין האוניברסאלי לפרטני.

אילן גילאון: מה קורה, אני בעד האוניברסאלי כמובן.

אילן גילאון: אני חושב שכל הפתרונות האלה בחשיבה אחרת, הייתי קורא לה הכלכלית סנדלרית, כלכלית אורתופדית, היו יכולים להיפתר.

אילן גילאון: הרי הדעת לא נותנת שאם יש מצב שאדם גר במקום כזה ואין לא היצע אחר, הדבר הטבעי ביותר זה לפתור את הבעיה מבלי לשאול שום שאלות.

אילן גילאון: אבל, זה דבר שהוא כנראה טבעי מדי בכדי שנאמין שהוא קורה כך.

אילן גילאון: בנושא הפרטני הזה אני מציע, קודם כל לא לפי כל הוראות כל דין אלא לפנים משורת הדין, ללכת לדלג אחורה את השלב שבית המשפט פסק את מה שפסק ולהעביר את הדברים לנגד עיניכם מחדש כדי לתת לדבר הזה באופן פרטני פתרון.

אילן גילאון: גברתי, הפתרון הפרטני שצריך לתת אותו, כי יש דחוף ויש חשוב וזאת הבעיה, זאת אומרת, אנחנו לא יכולים להמתין.

אילן גילאון: אני תמיד חושב שאני נמצא בבית שלי ועובד במטבח ופתאום מישהו דופק בדלת ואני פותח ואני רואה שזה ילד שאומר לי: 'אני רעב'.

אילן גילאון: אני לא מתחיל להסביר לו שזה לא הפתרון וזה וזה.

אילן גילאון: אני, דבר ראשון שאני הולך לעשות, זה להכין לו סנדוויץ' ואחרי זה מטפל בשאר הדברים.

אילן גילאון: תמיד זה גם מסביר את דילמה של איך אני מתפשר עם החיים האלה כי אני יודע שאני מטפל בדברים שמראש לא היו צריכים להיות מקולקלים.

אילן גילאון: לדעתי הענייה, אנחנו חושבים שאנשים תחילה והאנשים המוגבלים ראשונים והילדים המוגבלים הם הראשונים.

אילן גילאון: איך אמר קורצ'אק, פעם שאלו אתו: 'מה זה ילדים'.

אילן גילאון: הוא אמר: 'ילדים זה כמו מבוגרים רק שהם יותר נמוכים'.

אילן גילאון: הפרפרזה הזאת מה זה ילדים מוגבלים.

אילן גילאון: ילדים מוגבלים הם גם יותר נמוכים וגם יותר איטיים וחברה נמדדת ביכולת שלה להמתין לכולם להגיע למחוז חפצם בצורה מכובדת ועצמאית כי רק בזה אנחנו עוסקים.

אילן גילאון: ברעיון הפרטני אני כך מציע לכם לעשות את זה, אפשר מבחינה משפטית.

אילן גילאון: אני אינני משפטן, אבל אני אליבא, כאלה שחשבתי והתייעצתי אתם, אפשר לעשות גם את הדבר המשפטי.

אילן גילאון: מבחינה משפטית לחזור ולכנס את הוועדה ועד שהוועדה לא מתכנסת להשאיר את המצב לאשורו.

אילן גילאון: הם רוצים להיות שקטים, ואני מניח שכל הורה אחר לא לתקופה אחרת אלא עד אשר.

אילן גילאון: במקביל גברתי, אנחנו צריכים, ואני בהחלט מציע שאת תובילי את זה ובוודאי יש לך את פתרון גם בקואליציה וגם יש לך מעמד שם.

אילן גילאון: החקיקה צריכה להתייחס באופן כללי לנושא של קשר בין עובד זר לעובד סיעודי באופן כללי מבחינת משך התקופה והגאוגרפיה שלו, לגבי ילדים בפרט – כאן צריך לשנות את החקיקה.

אילן גילאון: אני חושב שהדבר הזה, אמרתי את דעתי, זה יוכל להתנהל בצורה נכונה שתוכל גם למצות את הרעיון שאנחנו לא רוצים שאנשים יישארו כאן, אבל גם לחלק נכון על פי דרישת המקום את העבודה עם גורם מרכז מטפל לפחות בעבודה הסיעודית.

אילן גילאון: נאמר כך, אבל, כל זמן שאנחנו רואים שיש גורמים עסקיים אז זה לא עולה כסף למדינה, אבל זה עולה כסף לאנשים אחרים ולפעמים זה מפריע.

יפעת שאשא ביטון: תודה חבר הכנסת אילן גילאון.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שאנחנו רואים את הדברים עין בעין.

יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט חושבת שאנחנו צריכים לצאת לתהליך של חקיקה מהיר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתייעץ גם עם הגורמים המשפטיים כדי לראות איך אנחנו עושים את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך להתייחס.

<משה נקש: רק משפט קטן.

<משה נקש: במסגרת איזו הליך שאנחנו עושים כרגע יש איזו הצעה לתיקון חקיקה של הוועדה ההומניטרית אצל השר.

<משה נקש: אני ממליץ לך מן הסתם - - -

יפעת שאשא ביטון: אני יותר מאשר אשמח, אקדם ואתמוך בכל מה שיאפשר לקדם את העניין.

<משה נקש: הוא ביקש מאיתנו לקדם את העניין ומן הסתם זה יעלה לדיון ויהיו סעיפים.

<משה נקש: כמו שאמרו נכון, צריך לדבר עליהם.

יפעת שאשא ביטון: אז גרמת לי להנחתה.

אילן גילאון: אנחנו נותנים הצעות לשר כל בוקר, רק שייקח את זה.

אילן גילאון: אנחנו נתמוך בו, אין בעיה.

<משה נקש: סליחה שהפרעתי.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: זה בסדר גמור.

יפעת שאשא ביטון: נהפוך הוא.

יפעת שאשא ביטון: את מה שהתכוונתי לומר לגבי חקיקה שאולי נוביל, אני אשמח אולי לתת כטיפים או כאיזו התייחסות שאתה תוכל להביא בהובלת חקיקה, בכלל שיחרגו בכלל את עניין הפריפריה - - -

אילן גילאון: אני מתחייב בשם האופוזיציה להצביע בעד זה במשמעת אופוזיציונית, אחרת אני מפזר את האופוזיציה ומכריז בחירות.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני אסכם כדי שהדברים יהיו באמת מאוד מדויקים.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם בתיקון החקיקה תהייה התייחסות לפריפריה כאיזו עדיפות ויורידו משם את תנאי הסף או לפחות יגמישו את תנאי הסף לגבי מקרים שהם בפריפריה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שיגמישו את תנאי הסף בכל מה שקשור לטיפול בילדים.

יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו מדברים על ילדים, כשאנחנו מדברים על מקרי קצה, מבחינתי שיסירו את תנאי הסף.

יפעת שאשא ביטון: שיבדקו כל מקרה לגופו ויבדקו באמת את סוגית המטופל יותר מאשר סוגית המטפל.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול שאלה קטנה, אולי זה יכוון לבקשה העיקרית שלי.

יפעת שאשא ביטון: אם המטפלת הזאת לא הייתה עוברת וועדה הומניטרית והיא הייתה נמצאת בשנתה האחרונה לצורך העניין בטיפול בזוהר, היא יכלה הייתה יכולה להישאר אחר כך לתקופת זמן בלתי מוגבלת?

<קריאה: כן.

יפעת שאשא ביטון: יפה.

יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה שעל אותו בסיס, כי מה לעשות הפסדנו את הרכבת בפעם הראשונה, שעל אותו בסיס תתייחסו לפנייה החוזרת או הפנייה השנייה, לפחות שלא יגבילו את מספר הפניות שאפשר להגיע לוועדה הומניטרית ככל שמדובר בילדים, ככל שמדובר בפריפריה וככל שמדובר במקרה קצה.

יפעת שאשא ביטון: <קריאה:> שיפעילו שיקול דעת.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, אני יודעת שזה לא אתה ואני בטוחה שאתה תביא בלב שלם את מה שאנחנו מגישים כאן, אבל מקומם אותי שכאילו פספסנו את הרכבת בפעם הראשונה וזוהר לא זכתה בטיפול שהוא בלתי מוגבל רק בגלל שהייתה פנייה אחת.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שיורדו את ההתניה של פנייה חוזרת לוועדה ההומניטרית.

יפעת שאשא ביטון: וועדה הומניטרית צריכה לדון בכל פעם מחדש כשעולה סוגיה שהיא הומניטרית בלי קשר אם הוגש בעבר או לא הוגש בעבר.

אילן גילאון: אתם מורידים תהליך של המשפט ואתם מחליטים בעד.

יפעת שאשא ביטון: אני רק מבקשת, באמת, אם יש משהו כדי להאיץ את התהליך, אם משהו שאנחנו כפרלמנטרים יכולים להתערב, אני גם אפנה למשרד ואנחנו נבדוק את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שהשר, מאוד חשוב לו לקדם את זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן לרשותכם, אופוזיציה, קואליציה כולנו ביחד.

יפעת שאשא ביטון: כשמדובר בילדים אנחנו מעל הכול.

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

<אבנר עורקבי: ישנה בעייתיות מאוד גדולה, זה לא קשור לדיון הזה.

<אבנר עורקבי: ישנה בעיה מאוד גדולה.

<אבנר עורקבי: קודם כל, כל הכבוד להורים האלה שמחזיקים עובד זר, באמת כל הכבוד להם.

<אבנר עורקבי: אבל ישנה הבעיה של המימון - - -

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל אנחנו לא חוזרים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה לערבב במין שאינו במינו.

<אבנר עורקבי: אנחנו רוצים שתדוני גם בזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים דיון ככל שצריך גם בכל הסוגיות שהעלאת הגברת הנכבדה כאן, אבל אני רוצה לפתור את המקרה של זוהר ואת המקרים הדומים לו.

יפעת שאשא ביטון: לכן בעצם אני חותמת כאן את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אביב, אתה רוצה להוסיף משהו?

<באביב לשם: באמת אנחנו דיברנו, שמנו את המקרה שלנו, אבל אנחנו באיזו תחושה, לא נעים להגיד, אבל באמת לשכב על הגדר באמת בשביל הרבה אנשים אחרים, בעצם אצל ילדים, תינוקות, ילדים, מבוגרים.

<באביב לשם: <קריאה:> על כך תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם שגם הגעתם מרחוק וגם שהארתם את עינינו.

<קריאה: אנחנו מרגישים את כנות דברייך.

<קריאה: אני חושב שביחד נצליח.

<אביב לשם: הלוואי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולם, שיהיה בהצלחה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעקוב כמובן.