ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 85, 2015-11-24 11:00

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת כאן במכללת ספיר, בעיצומו של כנס שדרות לחברה, י"א בכסלו התשע"ו, 23 בנובמבר 2015, כשהנושא על סדר היום, שונות בין יישובים בתקצוב החינוך.

יעקב מרגי: מי שרוצה תרגום סימולטני ישיר, זה מה שנקרא הקצאה, תקצוב דיפרנציאלי של מערכת החינוך.

יעקב מרגי: כולנו שואפים ליום ולמצב שבו נגיע לשוויון הזדמנויות בחינוך.

יעקב מרגי: מדברים על זה הרבה, מדברים על זה גבוהה ושואפים ליום הזה.

יעקב מרגי: לאחרונה, בשנים האחרונות, התפתח שיח, הוא התחיל באוצר, בסוגיית התקצוב הדיפרנציאלי, מתוך הכרה שתקצוב שוויוני, ומיד אני אומר ביטוי יפה ונחמד ששמעתי מאנשי אילת, בכינוס אילת בוועדה, ואני אומר אותו, מנהל מחלקת החינוך של עיריית אילת אמר פתגם יפה, ד"ר דרור גניאל, הוא אמר, 'אין דבר יותר אי שוויוני מלתקצב באופן שוויוני אנשים במצב בלתי שוויוני'.

יעקב מרגי: אנחנו עושים את זה, זה נשמע נכון, אבל על מקדש הבירוקרטיה, הקריטריונים, השוויוניות, האוניברסאליות והכול, אני לא מזלזל, אני לא אומר את זה בציניות, אנחנו שוכחים בדרך את הדחיפה מאחורה של אותם אנשים שצריכים את הדחיפה מהממסד.

יעקב מרגי: מה לעשות, תמיד אומרים בוועדות הכנסת, זו לא המצאה שלי, עיריית תל אביב חזקה לא רק בגלל שהיו בה ראשי רשויות מוכשרים, את הקריה של משרדי הממשלה והקריה של משרד הביטחון וכל הדברים שהמדינה שתלה שם לא הביאו ראשי הרשויות, זה ערך מוסף שממנו, עצם היותה עיר מטרופולינית היא קיבלה מהמדינה ולא נורא אם היא תישא בנטל.

יעקב מרגי: תיתן כתף, לא לשאת בנטל, וכן רשויות חזקות אחרות.

יעקב מרגי: הרבה פעמים משרדי הממשלה רוצים לרתום לפרויקטים חשובים וטובים את ראשי הרשויות והם אומרים, 'אנחנו מוציאים פרויקט לדרך', אני שמעתי את המילה מצ'ינג.

יעקב מרגי: המפתח מצ'ינג, חשבנו שהבאנו גאולה לעולם והנה ראשי רשויות יגלו אכפתיות ושייכות לפרויקטים וישימו את המצ'ינג.

יעקב מרגי: תוך כדי בקרה ובדיקה של הפרויקטים אנחנו מגלים שדווקא המצ'ינג הזה הייתה משקולת כבדה על אותן רשויות שלא יכלו לשים את חלקן.

יעקב מרגי: אפילו שהוא זעום והוא באחוזים שוליים מהפרויקט, לרשות חלשה, גם לפרויקט של מיליון שקל שהמדינה מוכנה להשקיע ואתה מחייב אותה לשים מצ'ינג של 10%-20%, אתה מאלץ את ראש הרשות לשים מצ'ינג של 100,000 שקל או 200,000 שקל, הוא לא מסוגל.

יעקב מרגי: ואז עוד פעם אנחנו מחזקים את החזקים ומחלישים את החלשים.

יעקב מרגי: לאחרונה משרדי הממשלה, גם משרד המשפטים, אומרים שלא תמיד המצ'ינג זה ערך מקודש.

יעקב מרגי: כל השיח הזה של תקצוב דיפרנציאלי הוא שיח שהולך ומתפתח, האוצר אוהב את זה, שהוא לא נדרש לתת תוספת תשלומים.

יעקב מרגי: מצד שני, מתוך העוגה הכללית, החזק מחזק את החלש, אבל מה?

יעקב מרגי: לריקוד הזה, למשחק הזה, צריך כמה שחקנים ואחד מהם זה מרכז השלטון המקומי.

יעקב מרגי: לא אומר לכם שכל המרכז לשלטון מקומי מתנגד לשיטת התקצוב הדיפרנציאלי, יש את הקול הצעקני של פורום 15 הגדולות, ולא להירתע, אני ניצחתי אותם כשר לשירותי הדת.

יעקב מרגי: הראשון שיישם תקצוב דיפרנציאלי על כל תקציב המשרד לרשות, ומאז אנחנו לא שומעים, לא על הלנות שכר בשירותי הדת, לא שביתות, לא גירעונות, יש חשבים מלווים, יש להם עתודות למצבי משבר.

יעקב מרגי: נכון, צעקו ה-15 הגדולות, אבל צמצמנו את הבעיה כמעט לאפס.

יעקב מרגי: ברגע שאנחנו מזהים שאי יכולת התפעול והתקצוב זה בגלל שהרשויות החלשות לא מסוגלות לתת את חלקן, פה תפקידו של השלטון המרכזי להתערב, לבחון, למצוא את הסיבות.

יעקב מרגי: במסמך, שמיד ניתן למחלקת המחקר והמידע של הכנסת, לגב' אתי שתציג לנו את הנתונים, אני רק אגע, הגרף עולה בצורה בולטת בסעיפים שמשרד החינוך החיל בהם תקצוב דיפרנציאלי, אנחנו רואים בחינוך היסודי, ששם משרד החינוך נתן דחיפה בתקצוב דיפרנציאלי, אנחנו רואים שיש השקעה בחינוך ברשויות החלשות שעוברת את הרשויות הבינוניות והחזקות.

יעקב מרגי: לעומת זאת בתיכונים, בעל יסודי, אנחנו רואים, ששם אנחנו צריכים לתת את הדחיפה לכל התלמידים, שהרשויות החלשות עדיין משתרכות אחורה, למטה בגרף.

יעקב מרגי: אתי תפנה אותנו לכך.

יעקב מרגי: ועוד נתון שרציתי שנתייחס אליו ביחד.

יעקב מרגי: אם אנחנו רוצים להגיע לשוויון הזדמנויות בחינוך, שאין אותו היום, ואני מצהיר ואני אומר לכם באחריות מלאה, אין היום בישראל שוויון הזדמנויות בחינוך, יש לנו עדיין ילדים שמקבלים יותר ומקבלים פחות, מבחינה אובייקטיבית – - – לא מספיק שמבחינה אובייקטיבית הם נקלעו למצב הזה, גם אנחנו כממסד, כריבון, כשלטון מרכזי, כשלטון מקומי, ממשיכים עוול על עוול, מצב על מצב.

יעקב מרגי: יוצא שאותם ילדים לוקים פעמיים.

יעקב מרגי: רק לאחרונה התפרסמו תוצאות המיצ"ב, שהם לא מאירים פנים ולא מזהירים.

יעקב מרגי: זו נורת אזהרה שמישהו צריך לומר סטופ, אולי הגיע הזמן לשנות את הגישה, ולא רק בסוגיית התקציב.

יעקב מרגי: לכן אני שמח שהדיון הזה מתקיים תחת הכותרת של תקצוב דיפרנציאלי בחינוך והשונות בחינוך ודווקא כאן, בכנס שדרות לחברה, ואני מקווה שבסוף הדיון נצליח לצאת עם אמירה ועם תובנה שאיתה נלך לקראת הדיונים הבאים.

יעקב מרגי: אתי, בבקשה, תציגי לנו נתונים מהמסמך.

<אתי וייסבלאי: תודה רבה.

<אתי וייסבלאי: במסמך עסקנו בהקצאה דיפרנציאלית של תקציבי החינוך.

<אתי וייסבלאי: מה שראינו, שלמשרד החינוך יש שני כלים מרכזיים לתקצוב דיפרנציאלי במטרה לקדם העדפה מתקנת בתקצוב החינוך.

<אתי וייסבלאי: הכלי הראשון הוא הגבלת גודל הכיתה הנורמטיבית בהתאם לעשירון הטיפוח, שזה עד לשנת הלימודים הנוכחית היה בכיתות ג' עד ט', והחל מהשנה הנוכחית מכיתות א' במתווה צומח.

<אתי וייסבלאי: למעשה בבתי הספר החלשים ביותר הכיתות יהיו הקטנות ביותר, 32 תלמידים, וכך עד לבתי הספר החזקים ביותר.

<אתי וייסבלאי: אפשר להגיד שההחלטה עכשיו על זה שיהיה מתווה צומח החל מכיתה א', למעשה זה לא משפר את המצב של בתי הספר החלשים ביותר, זה משאיר אותם בדיוק באותה נקודה כמו שהיו לפני שהתקבלה ההחלטה.

<אתי וייסבלאי: הכלי השני זה הקצאת שעות בהתאם למדד הטיפוח בחינוך היסודי, ובמידה פחותה קצת יותר בחטיבת הביניים, שהחל משנת הלימודים הקודמת תשע"ה מקצים תקציבים לצורך ההגדלה, בעצם הכפלה של מספר השעות שמוקצות בהקצאה דיפרנציאלית וההגדלה של חלקם של בתי הספר החלשים ביותר בהקצאה הזאת.

<אתי וייסבלאי: למרות שעדיין שיעור קטן מאוד מהשעות של משרד החינוך מוקצה באמצעות הקצאה דיפרנציאלית ורוב השעות מוקצות לפי קשר או תקן.

יוסף ג'בארין: מה זה חלשים?

יוסף ג'בארין: לפי מה זה?

<אתי וייסבלאי: זה לפי מדד הטיפוח שקבע משרד החינוך, שהוא מתייחס למדדים של הכנסת ההורים, ההשכלה של ההורה המשכיל ביותר, רמת הפריפריאליות של היישוב.

יוסף ג'בארין: זה פר עיר או פר בית ספר?

<אתי וייסבלאי: זה פר בית ספר.

<מיכל מנקס: זה פר בית ספר וזה נתון שהוא לא שקוף לכולם.

<אתי וייסבלאי: לכל בית ספר נקבע ממוצע והוא נמצא בעשירון טיפוח בהתאם לממוצע התלמידים שבו.

<מיכל מנקס: בבואנו לבקש רשימה של ממד הטיפוח של כל מוסדות החינוך בכל הרשויות נתקלנו בסירוב.

יעקב מרגי: אין סרגל במדינת ישראל, תיעזרי בי אם לא תקבלי אותו, אין סרגל תקצוב, או סרגל אחר למדד אחר שהמדינה קבעה והוא חסוי, שמשרד ממשלתי מתקצב לפיו והוא חסוי.

יעקב מרגי: אם יש לך בעיה לקבל סרגל כזה או אחר אני מוכן ל – - –

<מיכל מנקס: אני אשמח להיעזר בשביל לקבל את הרשימה.

<דודי מזרחי: רק לגבי הנושא הזה, כל שעות הטיפוח שאנחנו מקצים לבתי ספר בחינוך היסודי ובחטיבות הביניים מבוססות על מדד הטיפוח שמבוסס על נתונים של הכנסה של ההורים, נתונים מרשות המיסים, נתונים על השכלה של ההורים ופרמטרים נוספים, כגון אם הם עולים חדשים וכיוצא בזה.

<דודי מזרחי: זה נכון שהנתון הזה לא מפורסם לציבור, יש לזה סיבה טובה, מהיבטים של צנעת הפרט.

<דודי מזרחי: כמובן שהוא חשוף לחלוטין, אדוני היושב ראש, לוועדת החינוך של הכנסת.

<דודי מזרחי: אם ראש עיר ספציפי רוצה אנחנו כמובן נחשוף את הנתונים, אבל אנחנו לא רוצים להעלות את זה כדי לא ליצור חלילה סטיגמה לבית ספר, או חלילה לבייש תלמיד כזה או אחר.

<מיכל מנקס: הולך עכשיו השר, כך קראתי, לפרסם את כל הנתונים הבית ספריים, אז איפה צנעת הפרט?

<דודי מזרחי: אני יודע שאם – - –

<מיכל מנקס: יש מיצ"ב שחשוף לכולם, פר בית ספר.

יוסף ג'בארין: פר בית ספר, זה לא מפורסם?

<דודי מזרחי: לא מפורסם – - –

יוסף ג'בארין: למה?

<מיכל מנקס: מפאת צנעת הפרט.

<דודי מזרחי: הוא לא מפורסם מפאת צנעת הפרט.

<מיכל מנקס: זה לא הגיוני.

יעקב מרגי: הוא אומר לך, כדי לא ליצור סטיגמה – - –

<דודי מזרחי: אני לא הייתי רוצה לבייש תלמיד איקס לעומת תקציב וואי.

<מיכל מנקס: אז שלא יפרסמו נתוני מיצ"ב.

<מיכל מנקס: זה לא פר תלמיד.

יעקב מרגי: זה לא הדיון.

יעקב מרגי: הבנתי, שמענו, אנחנו נתייחס לזה.

יוסף ג'בארין: רק לגבי נתוני המיצ"ב, זה פורסם אחרי עתירה לבג"צ.

יוסף ג'בארין: אז אולי תעתרי לבג"צ בעניין הזה ותקבלי.

<מיכל מנקס: אני מניחה שיושב ראש הוועדה יסייע לנו.

<דודי מזרחי: זה לטובתכם, לטובת הילדים של כולנו, אני חושב.

יעקב מרגי: יש מושג שנקרא 'למפורסמות לא צריך ראיה'.

יעקב מרגי: הרי בסוף אנחנו יודעים מה זה, אנחנו כבר קטלגנו ודירגנו את הרשויות המקומיות לפי חתך סוציו אקונומי, לא של הרשות, של התושבים.

יעקב מרגי: אנחנו כבר יודעים להצביע על תושבי יישוב כזה וכזה, מה רמת החוזק הסוציו אקונומי שלו.

יעקב מרגי: שלום, אדוני.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לקדם אותך בברכה, אתה בעל האכסניה.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: יושב ראש הכנס, אלוף במיל' עוזי דיין.

עוזי דיין: רק מילת ברכה.

יעקב מרגי: אני רק אתן לך איפה אנחנו נמצאים וניתן לך מילת ברכה.

יעקב מרגי: אנחנו בדיון שעוסק בשונות בתקצוב במערכת החינוך לפי יישובים.

יעקב מרגי: זאת אומרת במילים פשוטות, שיטת התקצוב הדיפרנציאלי בחינוך, שאנחנו שואפים, ביחד עם משרד החינוך, להטמיע כמה שיותר בתוך מערכת החינוך, כדי להביא בסוף בסוף לשוויון, הזדמנות שווה לכל תלמיד.

עוזי דיין: אני מברך אתכם, אבל אני אגיד מילה מעבר לרק לברך.

עוזי דיין: בשנים האחרונות נוצר קשר טוב שוועדות כנסת באות לכנס, הוועדות הן כמובן אוטונומיות, אנחנו לא משתלטים על זה, אנחנו גם לא הסכמנו, הייתה פעם להצעה לעשות את כנס שדרות בכנסת, אני חושב שזה דבר לא ראוי, ממש לא נכון, כי אז אתה מטשטש את הגבולות בין מי מנהל את העניינים ומי נותן עצות פחות או יותר.

עוזי דיין: יש בכנס הזה שש ועדות, הן דנות בנושא שהן בוחרות, אבל אנחנו משתדלים שהוא יהיה דומה או קשור לדברים שבכנס וזה תמיד מצליח, בגלל שהכנס אמור לדון בדברים שהם על סדר היום או שצריכים להיות על סדר היום הציבורי.

עוזי דיין: נוצר קשר כזה שנושאים שעולים בכנס, הבולט ביניהם היה לפני כמה שנים למשל חקיקה נגד תעסוקה פוגענית, היא נולדה בכנס שדרות, היא התחילה כאן בחקיקה והגיעה לכנסת.

עוזי דיין: נושאי חינוך תמיד נמצאים על סדר היום של הכנס והשנה בעיקר הדיפרנציאליות.

עוזי דיין: אז ברוכים תהיו.

עוזי דיין: זאת השנה ה-13 של הכנס ועצם הגעה של ועדות כנסת, ועדה כל כך חשובה כמו ועדת החינוך, תורמת למצב שמייצב אותך כמי שעוזר ומשתדל להשפיע על סדר היום הציבורי.

עוזי דיין: תודה ובהצלחה.

יעקב מרגי: תודה, עוזי.

יוסף ג'בארין: דודי, הקריטריונים של המדד הם חשופים, נכון?

יוסף ג'בארין: התחלת להגיד הכנסת הורים, השכלה, עולים חדשים.

יוסף ג'בארין: נוכל אחר כך לקבל?

<דודי מזרחי: כן, ודאי.

<דודי מזרחי: זה מופיע גם בדוח של הממ"מ וגם באתר האינטרנט של המשרד.

<דודי מזרחי: הכול שקוף.

יוסף ג'בארין: עם חלוקה יחסית ביניהם?

יעקב מרגי: בוא נסיים את הסקירה של המסמך ולאחר מכן נפתח דיון.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אתי וייסבלאי: השתמשנו במערכת שקיפות תקציבית שמינהל כלכלה ותקציבים במשרד החינוך העלה לאחרונה כדי להשיג נתונים על תקצוב בתי ספר במדדים שונים ואנחנו רואים מהנתונים שבאמת יש השפעה של התקצוב הדיפרנציאלי על התקציב לתלמיד בחינוך היסודי ובחטיבות הביניים.

<אתי וייסבלאי: אם אנחנו מסתכלים לפי אשכול חברתי כלכלי של יישוב המגורים, אנחנו רואים שבחינוך היסודי ביישובים באשכולות הנמוכים התקציב לתלמיד גבוה יותר מבאשכולות הגבוהים, למרות שבכל זאת התקצוב הגבוה ביותר הוא דווקא לתלמידים באשכולות הביניים.

<אתי וייסבלאי: גם בפילוח לפי מדד טיפוח רואים שבתי הספר שמדד הטיפוח של התלמידים בהם הוא חלש, הם מקבלים יותר תקצוב ממשרד החינוך מבתי ספר חזקים יותר.

<אתי וייסבלאי: בחינוך הקדם יסודי, כמו שמופיע בתרשים 7, והעל יסודי, אנחנו רואים בבירור שתלמידים ביישובים החלשים יותר מבחינה סוציו אקונומי, התקצוב שלהם הוא פחות מתלמידים ביישובים ברשויות חזקות יותר.

<אתי וייסבלאי: גם בהקשר הזה תלמידים באשכולות הביניים, 5, 6, 7, הם אלה שמקבלים את התקצוב הגבוה ביותר.

<אתי וייסבלאי: הנתונים האלה מתייחסים אך ורק לתקציב שמשרד החינוך מעביר לבתי ספר.

<אתי וייסבלאי: מקור נוסף של תקצוב של בתי ספר הוא הרשויות המקומיות שמעבירות תקציב למגוון צרכים, גם צרכים מנהליים, גם בינוי וגם בחלק מהמקרים תכניות ושעות הוראה נוספות.

יעקב מרגי: שם אנחנו רואים את הפערים בצורה בולטת, שהחלש עוד יותר חלש.

<קריאה: ויש עוד משרדי ממשלה ויש עוד תרומות.

<אתי וייסבלאי: אכן.

<אתי וייסבלאי: חלק מהתקציבים של הרשויות המקומיות מועברים לפי צו שמפרסם משרד החינוך ואחרות לפי היכולת של כל רשות וסדר העדיפויות שלה.

<אתי וייסבלאי: בסך הכול בשנת 2012, על פי נתוני הלמ"ס, הרשויות המקומיות מימנו 9% מההוצאה הלאומית לחינוך.

<אתי וייסבלאי: יש מחקר שפרסם בנק ישראל בשנת 2011 שבדק את ההשתתפות של הרשויות המקומיות במימון שעות הוראה בחינוך היסודי, אנחנו רואים מזה שהרשויות המקומיות מממנות כשליש מהשעות שמחוץ לתקן בחינוך היסודי ורואים בבירור שרשויות מקומיות חזקות מממנות כ-5% תוספת בשעות ההוראה, ברשויות החלשות, במיוחד במגזר הערבי, 0.8% תוספת.

<אתי וייסבלאי: למעשה ההשקעה בשעות הוראה על ידי הרשויות המקומיות מצמצמת את ההעדפה המתקנת בהקצאת שעות הוראה בחינוך היסודי.

<אתי וייסבלאי: בכל הנוגע למימון של שירותי חינוך על ידי הרשויות המקומיות יש עכשיו הצעה לרפורמה של משרד האוצר שהתקבלה במסגרת החלטת הממשלה על התקציב במטרה ששיעור ההשתתפות של משרד החינוך במימון שירותי חינוך יהיה תלוי במעמד החברתי כלכלי של הרשות, מה שלא קורה כרגע.

<אתי וייסבלאי: באופן הזה רשויות חלשות יוכלו להקצות יותר תקציבים לשירותי חינוך.

<אתי וייסבלאי: המרכז לשלטון המקומי בוודאי יגיד שהוא מתנגד בחריפות להצעה וכרגע ההצעה נדונה בצוות משותף של מרכז השלטון המקומי והממונה על התקציבים באוצר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תודה לאתי על הסקירה ועל המסמך.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי, גם המסמך מאשש את מה שאמרנו, שאין מתן הזדמנות שווה לכל תלמיד ותלמיד במדינת ישראל בתחום החינוך, ואנחנו עוסקים בחינוך, אז חובה עלינו ואנחנו רואים זאת כאתגר, להביא את זה למצב שכל ילד ביציאתו מצומת או תחנה במערכת החינוך, אם זה מהיסודי לעל יסודי, בכל שלב להגיע לנקודת זינוק שווה בין כל תלמידי ישראל.

יעקב מרגי: יש את הנתונים האובייקטיביים שאף אחד לא יכול להתמודד, אבל אנחנו, כמדינה, לפחות פה, צריכים לתת מתן הזדמנות שווה, נקודת זינוק שווה לכל ילד וילד.

יעקב מרגי: וראינו, זה מדע מדויק, כשלקחנו קבוצות קטנות מאותן אוכלוסיות וטיפחנו אותן, דחפנו אותן, השמים הם הגבול.

יעקב מרגי: אנחנו אוהבים להתגאות ולספר על מקרה אחד או שניים, אבל זו יכולה להיות נחלת הכלל.

יעקב מרגי: יש יוצאים מן הכלל, אבל זה – - – שוב, הדיון הוא חשוב, יושבים איתנו חברי כנסת שמשקיעים הרבה מזמנם לסוגיות חינוך, לסוגיות חברתיות, ד"ר יוסף ג'בארין, פרופ' יוסי יונה.

יעקב מרגי: ד"ר יוסף ג'בארין, רשות הדיבור.

יוסף ג'בארין: צהריים טובים לכם.

יוסף ג'בארין: אני בהחלט מעריך את המחויבות של הוועדה ובעיקר של יו"ר הוועדה לנושאים של פערים בתקצוב.

יוסף ג'בארין: רק אתמול היה לנו דיון חשוב על נושאים של מחסור בכיתות לימוד, היום אנחנו גם ממשיכים בסוגיה הזו של פערי תקצוב.

יוסף ג'בארין: יו"ר הוועדה גם הצהיר שהוא מתכוון לקיים דיון בעיר רהט, בכל מה שקשור לחינוך בחברה הערבית הבדואית.

יוסף ג'בארין: אין ספק שזה משקף את הרצון שלנו בוועדה להתמקד באחת הסוגיות הכי חשובות, נראה לי, היום בתחום הזה, הפערים ואי השוויון שקיים בתחום החינוך.

יוסף ג'בארין: אני אומר הכי חשובים, לא כדי להגזים, אלא כדי לומר שדווקא כשמדברים על אוכלוסיות מוחלשות ויישובי פריפריה ויישובים במעמד סוציו אקונומי נמוך, דווקא שם אנחנו חושבים שבאמצעות החינוך אנחנו משיגים מטרה כפולה, גם לקדם את החינוך כשלעצמו, אבל גם בגלל שאנחנו יודעים שבשביל לקדם את החינוך אז כל המצב הסוציו אקונומי של היישוב אמור להשתפר.

יוסף ג'בארין: לכן ההימור שלנו על החינוך הוא הימור כפול, גם על החינוך עצמו, עם כל החשיבות שיש לו, אבל גם הימור על הרווחה הכלכלית החברתית של אותו יישוב, של אותן משפחות ושל אותם ילדים.

יוסף ג'בארין: אבל התחושה היא, לא רוצה להגיד שמשרד החינוך איחר את הרכבת, לפחות אנחנו עכשיו מזהים ניסיונות, אני רוצה לקוות שבאמת הם כנים, כדי להתעמת עם הנתונים.

יוסף ג'בארין: מאז שאני בכנסת ובוועדה, בחודשים האחרונים אנחנו נחשפים לנתונים שמראים על פערים מאוד משמעותיים, לפעמים אפילו תהומיים, ואני לא מגזים, בין אוכלוסיות שונות ומגזרי אוכלוסייה שונים בתוך החברה בישראל, כשזה נוגע לאחד התחומים הכי מרכזיים.

יוסף ג'בארין: אם אנחנו, כחברה, לא נוכל להתמודד עם התחום הכי חשוב ואולי הכי רגיש, אז אנחנו צפויים, לדעתי, להיכשל במסע זה.

יוסף ג'בארין: מכאן החשיבות, לא רק להכיר את המציאות הזו, אלא גם לנסות להיות פתוחים האם אנחנו פועלים כדי לשנות את המצב הזה.

יוסף ג'בארין: מה שאני יכולתי להבין מההתעסקות בנושא הזה בתקופה האחרונה, שיש שינוי משמעותי שהולך וקורה בתחום של החינוך היסודי, שם מזהים את ה – - – אבל בינתיים אין תשובה, בעיקר לחינוך העל יסודי, אבל אני ראיתי עכשיו גם קדם יסודי.

יוסף ג'בארין: אולי שתי החוליות החלשות.

יוסף ג'בארין: מה שקשור לקדם יסודי, שזה מאוד בסיסי, אבל גם לחינוך העל יסודי, אני רוצה להגיד לכם שכשמסתכלים על החינוך העל יסודי זו תמונה לא מתקבלת על הדעת.

יוסף ג'בארין: רק לראות את התמונה הכללית בעמוד 9, לראות בעל יסודי שדווקא ככל שהיישוב חזק יותר אז הוא מקבל יותר, ותראו את הפערים בין היישוב הכי חלש ליישוב הכי חזק, זה פשוט – - – אנחנו מצפים לתמונה ממש הפוכה.

<מיכל מנקס: סליחה שאני קוטעת אותך, יכול להיות שהנתונים מטעים.

<מיכל מנקס: כי יש רשתות ש – - –

יוסף ג'בארין: זה משרד החינוך.

יעקב מרגי: המרכז לשלטון מקומי, הפרוטוקול לא קלט אותך, יהיה קשה לשחזר את מה שאמרת.

יעקב מרגי: מיד אחרי חברי הכנסת נשמע את עמדת מרכז השלטון המקומי.

יוסף ג'בארין: הנתונים האלה הם של משרד החינוך.

יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על יישובים שהם חלשים.

יוסף ג'בארין: אם אנחנו נשלים עם העובדה שיישובים חלשים לא יקבלו יותר אנחנו ננציח את הפערים הללו ואז אנחנו בעצם רק משעתקים את המצב ולא גורמים לשינוי.

יוסף ג'בארין: לכן אני חושב שהאחריות שלנו היא באמת איך לקדם, איך ליצור מכאן בסיס לשינוי.

יוסף ג'בארין: אני באמת לקראת סוף דבריי, אין לי שום בעיה כמובן להתייחס רק ליישובים חלשים לעומת יישובים חזקים ברמה הסוציו אקונומית, אבל אי אפשר להתעלם מהעובדה שבמסגרת היישובים החלשים, 1 ל-4, יש ייצוג מובהק, ייצוג יתר, אחת, של היישובים הערביים, שתיים, של היישובים החרדיים.

יוסף ג'בארין: נתון כזה אומר שלמצב הסוציו אקונומי, או לפערים הסוציו אקונומיים – - -

יעקב מרגי: החינוך החרדי לא נמצא פה במדדים כי הוא בכלל לא בממלכתי, הוא במוכר שאינו רשמי.

יעקב מרגי: שם הבעיה כפולה ומכופלת.

יוסף ג'בארין: מה שאני רוצה לומר, לפערים בחינוך יש גם היבט שהוא היבט לאומי אתני, שזה מצבם של היישובים הערביים, ואני גם מבין, לא התעמקתי מספיק בסוגיה, אבל גם מההיבט הדתי החרדי.

יוסף ג'בארין: אני חושב שהשאלה שאנחנו מציבים לעצמו, מה משרד החינוך מתכוון לעשות במישור הזה.

יוסף ג'בארין: אני מקווה, כשמדברים על החינוך העל יסודי, שלא יגידו לנו שנחכה עוד כמה שנים עד שיסתדר העניין היסודי, רק אז יגיעו לעל יסודי.

יוסף ג'בארין: אני אומר את זה כי שמעתי דברים כאלה.

יוסף ג'בארין: אז נשמח לשמוע את זה.

יוסף ג'בארין: יכול להיות שאחת המסקנות המשמעותיות מהדיון הזה צריכה להיות, שיש לנו פנייה מאוד ברורה למשרד החינוך ולאוצר שיתייחסו לנתונים הללו ולהגיד לנו מה הם הולכים לעשות בשנים הקרובות, נגיד תכנית חומש, אז בחמש השנים הקרובות, כדי להגיע למצב שהתמונה תתהפך, לפחות במה שקשור לקדם יסודי ולעל יסודי.

יוסף ג'בארין: אני חושב שזו אחריות של כולנו בוועדת החינוך, אנשי חינוך, כאן יו"ר מפעל הפיס, זו אחריות שלנו לראות איך התמונה הזו משתנה אחרי השלב הזה של להכיר בבעיות.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: פרופ' יוסי יונה.

יוסי יונה: תודה.

יוסי יונה: בוקר טוב לכולם.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש, אני אגיד ככה, ראשית המסורת של ועדת החינוך של הכנסת לקיים אותה כאן בשדרות, ותודה גם למארגנים על המסורת ארוכת הימים וגם על המסורת הזו שבקיומן של ועדות שונות של הכנסת, המפגשים שלהם, כאן.

יוסי יונה: אפשר להגיד ללא שום היסוס, אחת, שמערכת החינוך בישראל משקפת אי שוויון מבני מאוד מאוד עמוק ולכן קיימת פגיעה, לא הייתי אומר אנושה, אבל קשה ביותר בעיקרון של שוויון הזדמנויות במערכת החינוך הישראלית.

יוסי יונה: כתוצאה מכך היא מקפחת את סיכויי החיים של ילדים רבים שלומדים בה.

יוסי יונה: על כך יש להוסיף שזה בהחלט, לטעמי, אחד מהאיומים הגדולים ביותר על לכידותה של החברה הישראלית.

יוסי יונה: כשמדברים על לכידות אז אין לי ספק, למרות שזה חשוב, מדברים על גיבושם של ערכים משותפים, מורשת משותפת ועוד דברים כאלה ואחרים, אבל אם וכאשר ילדים מתוודעים לעובדה שקיימים מחסומים מאוד משמעותיים בפני יכולתם להתפתח ולהשתלב באופן מיטבי כאזרחים וכן גם בשוק העבודה הרי שהמרמור, הדכדוך ובסופו של דבר גם אי ההשלמה עם המציאות הזו מערערים את היסודות של החברה הישראלית.

יוסי יונה: זה הווה וזה יכול גם להימשך ככה.

יוסי יונה: אנחנו נמצאים גם באיזה שהיא נקודה מאוד מעניינת, שאף אחד מאיתנו לא מערער, וטוב שכך, על כך שיש לפתח מנגנונים ומודלים להקצאה דיפרנציאלית של משאבי החינוך – - –

יעקב מרגי: יש מערערים.

יוסי יונה: אני תיכף אגיד למה לא, אני לא חושב שיש מערערים.

יעקב מרגי: הם מודים שיש צורך, אבל לא על חשבונם.

יוסי יונה: יפה, לכן אני אומר, אף אחד לא מערער על הצורך בהקצאה דיפרנציאלית, הוויכוחים נסובים על המודלים השונים שיש לממש מנגנונים ומודלים של הקצאה דיפרנציאלית.

יוסי יונה: זאת אומרת גם אנשי השלטון המקומי שנוכחים כאן, לידיעתי לא מערערים על כך, אלא אומרים, בואו ונבחן מה הם המודלים שלטענתם או לדעתם הם המודלים הראויים.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש, אתה יודע, אנחנו היינו מעורבים בנושא הזה ואפילו הנחנו איזה שהיא הצעת חוק שעוסקת בנושא של החינוך הדיפרנציאלי, אבל בשלב הזה קיבלנו את דעתם של אחרים שאומרים הבה ונמתין איתה ונראה אם אפשר להגיע לפני כן לאיזה שהוא קונצנזוס, לאיזה שהיא הסכמה בין הגורמים השונים באשר, שוב, למודל הנכון והמיטבי כדי להבטיח הקצאה דיפרנציאלית של משאבי חינוך, וזאת כדי לגשר ולפצות ולא באופן מלא על הפערים הקיימים בחברה הישראלית.

יוסי יונה: בשתי מילים, כדי שנדע על הקרקע שעליה אנחנו ניצבים מבחינת הוויכוחים הקיימים בנושא הזה ומה הם הפרמטרים שבתוכם אנחנו מתנהלים.

יוסי יונה: גישה אחת זה של השלטון המקומי, היא באה ואומרת שאין לנו בעיה עם הקצאה דיפרנציאלית של משאבים, אבל יתכבד משרד החינוך ויקבע את סל התלמיד הבסיסי, שזה יהיה באחריותו, הוא יספק לכלל ילדי ישראל איזה שהוא בסיס שווה.

יוסי יונה: ירצה משרד החינוך או משרד האוצר לקדם מדיניות של הקצאה דיפרנציאלית?

יוסי יונה: יעשה אותה בפלוס, במעטפת, זאת אומרת לא ייגע בסל התלמיד.

יעקב מרגי: אתה יודע מה יקרה בסוף?

יעקב מרגי: סליחה שאני מפריע לך ומתערב בדיון, שתבינו מה שיקרה בסוף, הרמת לי להנחתה – - -

יוסי יונה: לעצמי.

יעקב מרגי: לא, זה לדיון.

יעקב מרגי: מה שיקרה בסוף זה, אני אומר לכם, רבותיי, אם השלטון המקומי לא יתעשת ולא יישב לדיון עם משרד החינוך, אני לא רוצה לומר לכם שיש רק דרך אחת, אבל זה חייב לצאת לדרך.

יעקב מרגי: מה שיקרה בסוף זה שהאמון במערכת החינוך היום הוא על הסף.

יעקב מרגי: מערכת החינוך מגיעה לאותם הישגים שאנחנו, אלה שמתפארים בהם, זה למרות המצב, לא בגלל המצב, ואלה שאנחנו מבכים עליהם, זה בגלל המצב ואפילו ביותר.

יעקב מרגי: אי אפשר להמשיך לשם.

יעקב מרגי: כשאתה אומר 'יתכַּבד משרד החינוך ויבין', זו הגישה, אין בעיה – - -

יוסי יונה: אנחנו מסכימים – - –

יעקב מרגי: כן, זו העמדה של 15 הגדולות, ואני מיד מחזיר לך את רשות הדיבור, כשאתה אומר 'יתכַּבד ויאמר מאיפה' ולו יצוין שגם האוצר נואש מלגרור את השלטון המקומי לחלום הזה, אנחנו נמשיך להנציח את אי השוויון, כי אי השוויון נובע לא רק משיטת התקצוב, דווקא גם במצב הנוכחי הרשויות החזקות מוסיפות ומשקיעות בחינוך, וראינו זאת במסמכים וזה מגובה, יותר מעבר לסל.

יעקב מרגי: מה שילד אחר ברשויות החלשות לא זוכה לו.

יעקב מרגי: צוק העיתים, אין מה לעשות.

יעקב מרגי: עזבי, לא קרה שהרשויות, החינוך הוא בראש סדרי העדיפויות שלהם, אבל כשיש יכולות ואנחנו מכירים רשויות מקומיות – - – אני זוכר שמאיר ניצן היה ראש עיריית ראשון לציון, לא רק שהוא השקיע יותר במערכת החינוך שלו, הוא גם גילה ציונות וסייע לעיר לוד, לפני שהוא התמנה שם כיו"ר ועדה ממונה, בפרויקטים בחינוך.

יעקב מרגי: זה לא כל ראש רשות יכול לעשות.

יעקב מרגי: סליחה שהפסקתי אותך.

יוסי יונה: זה הפררוגטיבה שלך, אדוני היושב ראש.

יוסי יונה: אז אני אומר, אז יש את הגישה הזאת שאומרת שיתכבד משרד החינוך ויגדיר מה הוא הסל הבסיסי לתלמיד ויספק אותו לכלל התלמידים בישראל.

יוסי יונה: מעליו, אם הוא רוצה לקיים מנגנון של הקצאה דיפרנציאלית נוספת, שיעשה את זה.

יוסי יונה: מאידך, אחת מההצעות שעומדות על הפרק, שעוסקת בנושא של המנגנון של הקצאה דיפרנציאלית, אומרת משהו אחר, מדינת ישראל מקצה כ-4 מיליארד שקל בתחום של החינוך, הבה ונשחק בתוך ה-4, כלומר הדיפרנציאליות תתחיל – - –

<יהודית גידלי: 40.

יוסי יונה: לא, יש את מודל הדיפרנציאליות, המודל שהוגש על ידי ות"ת ואחרים, אנחנו היינו מעורבים בו, הוא מדבר על משחק בתוך 4 מיליארד שקל, שאיתו רוצים לשחק, לא תקציב החינוך.

יוסי יונה: מדובר על סכום מאוד מאוד ספציפי של 4 מיליארד שקל שהטענה באה ואומרת הבה נשחק עם 4 המיליארד שקל ולא נקצה אותם באופן שוויוני אלא נקצה אותם באופן דיפרנציאלי.

יעקב מרגי: זה מה שהוא עושה היום בחלק מהסעיפים.

יעקב מרגי: יש לו את הפריבילגיה הזו, מה שמחוץ לאותו סל, שלא רוצים להגדיל אותו, אז פרויקטים ומיזמים מסוימים מתוקצבים.

יוסי יונה: נכון.

יעקב מרגי: אנחנו לא מסתפקים בכך.

יעקב מרגי: והחשש הוא, כל עוד המשרד לא יצליח ליישם את שיטת התקצוב הדיפרנציאלי, שאותם 4 מיליארד יילכו ויגדלו על חשבון אותה ליבת תקציב.

יעקב מרגי: המים הולכים למקום הנמוך וזה צריך להיות נגד עינינו.

יוסי יונה: נכון, אבל, אני רוצה לחזור ולהדגיש, המחלוקת שקיימת היום בדיון הציבורי, בדיון המקצועי, בין משרד האוצר לבין השלטון המקומי, נסבה על 4 המיליארד שקל האלה, לא על תקציב החינוך.

יוסי יונה: זה מה שנמצא במוקד הדיון בין הקבוצות.

יוסי יונה: אני אגיד הערה תיאורטית.

יוסי יונה: בעוונותיי אני לימדתי, 25 שנים כבר, את התחום הזה של שוויון הזדמנויות בחינוך, בעיקר מתוך נקודות מבט פילוסופיות תיאורטיות על המשמעויות של המוסד הזה.

יוסי יונה: פה עולה באמת השאלה – - – העניין, שאנחנו נלך ונגדיר את סל התלמיד הבסיסי, זה מיניי וביי, זה לא מחייב עכשיו שמשעה שהגדרנו אותו, שזו תהיה אחריותה של המדינה לממן אותו.

יוסי יונה: יהיו כאן שני שלבים, האחד, בואו נגדיר את הסל הבסיסי, והשני זה לבוא ולהגיד שאם יש סל בסיסי – - -

יעקב מרגי: מסורתית, לא רק בחינוך, המדינה לא אוהבת לקבוע תקינה, כי היא יודעת שזה מחייב אותה אחר כך בתקצוב.

יעקב מרגי: יופיע דוח המבקר, תופיע אמירה של שופט בהליך שיפוטי כזה או אחר, ובזה מתחילה – - –

יוסי יונה: נכון.

יוסי יונה: זה היה באמת בג"צ בזמנו בנושא הזה של כבוד האדם ומה ההשתמעויות שלו לגבי סל תזונה וכו'.

יוסי יונה: בג"צ לא היה מוכן לקבל את העמדה של העותרים, שזה היה פרופ' – - – ואחרים ואחת מהעמותות.

יוסי יונה: אבל, שוב, פילוסופית, אנחנו כן – - – אבל פרקטית ולא כדיון תיאורטי, גם אם אני הגדרתי מה זה סל התלמיד הבסיסי, זה לא אומר שמיניי וביי גם נובעת החובה של המדינה לספק אותו ורק במעטפת לעשות אותו.

יוסי יונה: יכולים לבוא אנשים ולהגיד אוקיי, זה הסל הבסיסי ואנחנו הולכים בדיפרנציאלי מהאפס.

יוסי יונה: זה הוויכוח הגדול.

יוסי יונה: הוויכוח הגדול הוא אם אנחנו מתחילים את הדיפרנציאלי מאפס או שאנחנו מתחילים אותו במעטפת.

יוסי יונה: הטענה שהמודל הזה, שהיום הובא בפנינו, שמדבר על 4 מיליארד במשחק הפנימי שלו, הוא בהחלט בא ואומר שהדיפרנציאלי יתחיל מאפס.

יוסי יונה: כלומר כשאנחנו באים ומגדירים את סל תלמיד הבסיסי, אז אנחנו לוקחים בחשבון את כלל המשאבים שעומדים לכל יישוב ויישוב ולוקחים את המשאבים שעומדים לרשותו של היישוב ומחלקים את האחריות למימון על הבסיס הזה.

יוסי יונה: זה מהלך מאוד פרוגרסיבי, אפשר לכנות אותו, הוא לא מסתפק בסל ואחריו מעטפת.

יוסי יונה: לי יש נטייה ללכת עם זה, למעט אם יביאו לי שיקולים, אנחנו עדיין נמצאים בדיון, שהוא מתמשך, לגבי מתי מתחילים עם הסיפור הזה, מה הנקודה שאיתה מתחיל הדיפרנציאלי.

יוסי יונה: מדוע?

יוסי יונה: כי כפי שהיושב ראש אמר כאן, ואנחנו יודעים זאת היום בצורה מאוד מאוד ברורה, הנתונים מלמדים, היכולות שהן יכולות דיפרנציאליות בצורה באמת דרסטית, היכולות של יישובים חזקים, מועצות אזוריות ועוד כהנה וכהנה, להרעיף על ילדיהם הזדמנויות חינוכיות עודפות, אז השאלה היא עד כמה אני לוקח בחשבון את היכולות העודפות הללו של יישובים חזקים בבואי להקצות את משאבי החינוך.

יוסי יונה: פעם, דרך אגב, בשנות ה-80, אנחנו יודעים שהמדיניות של משרד החינוך השתנתה מאז פלאים, מתוך כל 100 שקלים של הוצאה לאומית לחינוך מדינת ישראל נטלה אחריות על 66% מהם.

יוסי יונה: היום אנחנו הגענו למצב שבו מדינת ישראל לוקחת אחריות על 76% מכלל ההוצאה הלאומית לחינוך, כלומר 24% עוברים לרשויות מקומיות, להורים ולכל מיני עמותות שמתערבות בתוך העשייה – - –

יעקב מרגי: זאת אומרת פועל יוצא שברשויות החלשות יש, בוא נאמר, לא עשירון אבוד, אבל 10% שהם אבודים, מהבסיס.

יוסי יונה: נכון, אני מסכים.

יעקב מרגי: לכן החשש הוא, אם נישאר בדיון על ה-4 מיליארד מה שיקרה, שהמשרד יתחיל לאזן את המשקלות, להגדיר את ארבעת המשתנים בשיטת הדיפרנציאציה, ושי פירון התחיל עם זה, בעוצמה, ובנט ממשיך עם זה, המגמה תימשך וזה לא יביא את השוויון המיוחל, זה ייצור עיוותים, שבסוף גם השלטון המקומי יסבול מהם.

יוסי יונה: באמת שתי הערות לסיכום.

יוסי יונה: הערה אחת נקודתית לגבי מה שקורה היום, ונקודה שנייה שהיא העתיד.

יוסי יונה: מה שקורה היום זה שאכן יש משא ומתן שנעשה בשיתוף פעולה עם השלטון המקומי ועכשיו המגמה היא ללכת לעשות דיפרנציאלי בבסיס הזה, זאת אומרת ב-4 המיליארד.

יוסי יונה: היה והשלטון המקומי מן הסתם יסכים, ואני פה רוצה להגיד טענה לזכותם של המקטרגים, נכון שיש בזה טעם לפגם, באיזה מובן?

יוסי יונה: שבאה המדינה ואומרת 'למה אני צריכה עכשיו להוסיף תקציב?

יוסי יונה: בואו נשחק עם התקציב הנתון ונעשה בו שינויים פנימיים', ונכונה טענתם של האחרים, 'אה, המדינה לא רוצה להוסיף מהכספים שלה, אז היא רוצה לעשות שינוי בתוך התקציב', שזו טענה תקפה וצריך לבחון אותה.

יעקב מרגי: היא לא תקפה, כי גם אם המדינה תגדיל מתקציבה הפערים ימשיכו להתקיים, כי הרשות החזקה תוסיף מעבר לזה.

יוסי יונה: לא, אני יודע.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש, אתה ואני מסכימים ואני אגיד לך למה התכוונתי.

יוסי יונה: הרי לא אתה ולא אני נתנגד לכך שיש להעלות את תקציב החינוך, אז לכן משרד האוצר, המגמה שלו היא לא להעלות את תקציב החינוך ולהגיד 'בואו נשתמש במה שיש'.

יוסי יונה: זו סוגיה אחת ויש משא ומתן ונראה לי שבסופו של דבר, אתה אמרת את זה, אדוני היושב ראש, וזה מה שיהיה, מודל כזה או אחר של תקצוב דיפרנציאלי יתממש, בדרך כזו או אחרת.

יוסי יונה: ההערה הנוספת שאני רוצה לומר ובזה אני רוצה לסיים את דבריי, שהיא הערה ערכית.

יוסי יונה: החברה הישראלית הפכה להיות מאוד אטומיסטית, אינדיבידואליסטית, כל אחד רואה את האינטרסים שלו ומתכנס בדלת אמותיו במשחק של סכום אפס, בין אם זה יישובים ובין אם זה אינדיבידואלים.

יוסי יונה: אני חושב שאני הייתי מציע, מפציע, הייתי כן מפציר בכולנו שאנחנו נתחיל לחשוב מרחבית ולא אטומיסטית.

יוסי יונה: כן, אני יישוב חזק, אם אני צריך לחשוב, למה שתל אביב לא יהיה אכפת לה מאופקים, מה קרה?

יוסי יונה: מבחינה של סולידריות.

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: למה שרמת השרון תהיה אדישה לצרכים הבסיסיים של דימונה?

יוסי יונה: בסופו של דבר, בואו נדבר באמת ערכית, ציונות, באנו ואמרנו עם אחד, ערבות הדדית, ומתחבר שבכל הפרמטרים ה – - –

יעקב מרגי: יוסי, אני לא אוהב את הוויכוחים הפילוסופיים.

יעקב מרגי: אני אומר לך, לא, אם נמשיך בגישה של סולידריות – - –

יוסי יונה: כן, כל עוד, אני אומר – - –

יעקב מרגי: אם נמשיך בגישה של סולידריות אז יש להם במה להיאחז ולהמשיך להתנגד.

יעקב מרגי: אני לא רוצה סולידריות, יש משאבים, הם זכו בחוזק הזה לא רק בגלל יכולות הניהול שלהם, חלקם הגדול של הפורום הזה, אני מדבר כרגע על פורום 15 הגדולות, המשאבים והאיתנות הפיננסית שלהם והכלכלית שלהם באה גם מערכים מוספים של השלטון המרכזי.

יעקב מרגי: שם, שתהיה חלוקה שווה, משם אנחנו רוצים את החלוקה.

יעקב מרגי: זו לא סולידריות.

יעקב מרגי: ודאי שסולידריות היא אמירה ערכית, חשוב שתהיה, זה אחר כך, אחר כך נקרא לעוד מהלכים בסולידריות.

יעקב מרגי: קודם כל חלוקה דיפרנציאלית שעושה צדק, במידת מה.

יעקב מרגי: בבקשה, מרכז השלטון המקומי.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

<יוסי ברודני: אני מברך את היושב ראש על הדיון המעמיק והחשוב, אני חושב שאלה דברים ראויים וחשובים, ובכלל כל הוועדות – - -

יעקב מרגי: כמה תושבים יש היום בגבעת שמואל?

<יוסי ברודני: 30,000 תושבים.

<יוסי ברודני: יש לי את הזכות וגם מקליטים, אז אני אתן גם כמה סופרלטיבים על העיר גבעת שמואל.

יעקב מרגי: אל תגדל יותר מדי כי יספחו לך את בני ברק ואתה בצרות.

<יוסי ברודני: רק בשבוע שעבר פורסם שאנחנו העיר הכי קרבית בארץ לשנת – - – אנחנו מקום רביעי בארץ ומקום ראשון בין הערים בבחינות בגרות וכך הלאה וכך הלאה.

<יוסי ברודני: אנחנו, כמו שאמרתי, באמת מברכים על הדיון.

<יוסי ברודני: אני חושב שכל השלטון המקומי, ללא יוצא מן הכלל, מפורום ה-15 ועד למטה, חושבים שיש ערבות הדדית וצריך לעזור אחד לשני ואנחנו מאוד בעד לחזק את הרשויות החלשות.

<יוסי ברודני: מאוד בעד.

<יוסי ברודני: אבל, ופה אנחנו אומרים אבל גדול מאוד ואתם גם דיברתם על הדבר הזה, האחריות היא על כתפי מדינת ישראל.

<יוסי ברודני: מדינת ישראל לא יכולה להתחמק מאחריות, לא רק בחינוך, בכל דבר, בארץ.

<יוסי ברודני: אם אתם תיקחו את הנתונים העולמיים, של ה-OECD ועוד מקומות, מדינת ישראל היא המדינה שמשקיעה הכי פחות מבחינת המדינה בחינוך ברשויות המקומיות.

יעקב מרגי: אבל תראה את תקציב הביטחון והאתגרים.

<מיכל מנקס: ב-51 מיליארד שקל תקציב אפשר לסדר.

<יוסי ברודני: חבר הכנסת ויושב ראש הוועדה מרגי, אני אומר לך שוב פעם, אני יושב בוועדת החינוך, לא יושב בוועדת הביטחון.

<יוסי ברודני: באנו לדבר על חינוך ואנחנו רוצים לדבר חינוך.

<יוסי ברודני: מדינת ישראל לא יכולה להתחמק מהאחריות שלה, שהיא צריכה לבוא ולהשקיע בחינוך.

<יוסי ברודני: לא ייתכן שמדינת ישראל תרצה לאכול על חשבון הרשויות המקומיות.

<יוסי ברודני: כל בן אדם שהולך למסעדה יודע שבסופו של דבר הוא מוציא את הארנק שלו ומשלם עבור הארוחה שהוא אכל.

<יוסי ברודני: המדינה לא יכולה לבוא ולגלגל את האחריות על הרשויות המקומיות.

<יוסי ברודני: שמונה שנים אני ראש עיר.

<יוסי ברודני: כשאני קיבלתי את עיריית גבעת שמואל עיריית גבעת שמואל הייתה עירייה גירעונית ביותר.

<יוסי ברודני: בעבודה קשה ניהלנו אותה כדי שהיא תהיה עירייה מאוזנת פלוס.

<יוסי ברודני: אם אתם רוצים לגרום לנו להיות בינוניים ושאני אהיה בין אלה שמקבלים ולא בין אלה שנותנים, מאוד קל להגיע לשם.

<יוסי ברודני: אם אתם רוצים ליטול מכל ראשי הרשויות את היוזמה ואת הרצון לבוא – - – ואני אומר לך שוב פעם, כבוד חבר הכנסת, לא קיבלתי, לא מענקי איזון, קול קורא שמשרדי הממשלה מוציאים, אני לא יכול לגשת אליו, כי אני חתך סוציו אקונומי 8, אני מקבל הכי פחות כסף ממפעל הפיס, לי לא בונים אולמות ספורט, לא בונים לי מעונות, לא בונים לי מועדון.

<יוסי ברודני: הכול בעבודה קשה.

<יוסי ברודני: אם אתם רוצים ליטול מאיתנו, ראשי הרשויות, שאנחנו נהיה בעלי היוזמה, שאנחנו נרצה לנהל את היישובים שלנו נכון, כדי שנוכל לקחת את הכסף שאנחנו גובים מהתושבים שלנו ולהשקיע אותו במקומות שאנחנו חושבים שנכון להשקיע אותו, ורק דרך אגב, כל ראש עיר עומד כל חמש שנים לבחירות, אם הוא לא עושה את העבודה שלו טוב הוא הולך הביתה.

<יוסי ברודני: אם אתם רוצים לגרום לנו לא להיות בעלי היוזמה הזאת ולא לדאוג לדברים האלה, הדבר הוא נורא קל, תבואו ותיקחו מאיתנו את הכסף.

<יוסי ברודני: עוד דבר, רוב הערים במדינת ישראל, והכנתי פה רשימה, מתוך 65 הרשויות שלא מקבלות שום מענק איזון ושום עזרה מהמדינה, רוב רובן מהרשויות חיות מהיד לפה.

<יוסי ברודני: אם ניקח את כפר ורדים, שגרים שם מעשירי המדינה, המועצה בכפר ורדים היא מועצה ענייה ביותר.

<יוסי ברודני: לכן, רוצה המדינה לבוא ולעודד אנשים לגור בפריפריה?

<יוסי ברודני: שתגדיל להם את ההנחות במסים, רוצה המדינה לבוא ולהגיד 'חסר לנו כסף'?

<יוסי ברודני: שתעמיק את הגבייה ותגבה מס ישיר מאותם אנשים עשירים.

<יוסי ברודני: שהמדינה תגבה, אבל שלא תבוא אליי ותגיד לי 'אדוני, אתה גובה ארנונה?

<יוסי ברודני: מהארנונה הזאת ניקח ונטיל מסים עקיפים על התושבים'.

יעקב מרגי: יש לי משפט כדי לעזור לך לדיון.

יעקב מרגי: עוד לפני הדיון הכנתי לי את הנקודות הראשונות לסיכום כדי לומר לך שאתה מתפרץ כמעט לדלת פתוחה.

יעקב מרגי: אנחנו לא אומרים ששיטת החישוב, ונאמר את זה גם בסיכום, שהדיפרנציאלי שהמשרד קבע יהיה הנוסחה האופטימלית.

יעקב מרגי: ייתכן מאוד שיש גם עיוותים.

יעקב מרגי: אתה יודע, רוב השידוכים במקרא התחילה ליד הבאר, ליד המים, שאלתי אותך שאלה שהייתה מתבקשת, יכול להיות שמבחינת מדד הטיפוח של התושבים או חתך סוציו אקונומי, אתה – - – איך אתה מציג את זה?

יעקב מרגי: אבל כרשות אתה לא רשות חזקה.

יעקב מרגי: לכן גם הסרגל שמשרד החינוך היום מתקצב לפיו והיום עושה את אותה העדפה דיפרנציאלית לגבי אותם סעיפים שדיבר עליהם חבר הכנסת פרופ' יוסי יונה, יכול להיות שצריך להיכנס.

יעקב מרגי: בקריאה שלי, זה לא יהיה חד צדדי, אני אומר, במקום לצעוק לא ולא ולא, הקריאה תהיה לבוא, לשבת ולשתף פעולה ביחד, למצוא את הנוסחה המאזנת כדי להביא – - – לא להביא את הפתרון, אבל להביא את המקסימום של צמצום פערים.

יעקב מרגי: ייתכן מאוד שהסרגל יצטרך לתת מענה לאותן סוגיות שאתה מצביע עליהן.

<יוסי ברודני: אני רוצה להצטרף לדבריך, שלא ייתכן שבאים ובודקים מעמד כלכלי או סוציו אקונומי לפי התושבים ואחרי זה את הגבייה רוצים לקחת מהרשות ולא מהתושבים.

<יוסי ברודני: אני אומר שוב פעם, הדבר הזה הוא בלתי אפשרי.

<יוסי ברודני: למשל אצלי, ואני בטוח שיש עוד רשויות, שהארנונה שהתושבים משלמים היא מאוד גבוהה לעומת הרבה מקומות אחרים.

<יוסי ברודני: לא ייתכן שמהכסף הזה יטילו עליהם מס עקיף, דרכי, כי אני אומר לך שוב פעם, הדבר הראשון שאני אעשה זה אני אבקש אישור להוריד את הארנונה מהתושבים.

<יוסי ברודני: באותו רגע שהם ישלמו פחות מסים לעירייה העירייה כבר לא תהיה עירייה שיכולה לבוא ולתת למקומות אחרים.

יוסי יונה: שאלה.

יוסי יונה: היכולת להעלות ולהוריד ארנונה היא פררוגטיבה בלעדית שלך?

<יוסי ברודני: לא, אבל סליחה, זה לא רלוונטי.

<יוסי ברודני: עדיין אני גובה את הארנונה והתושבים שלי משלמים מס ואתה בא ואומר לי 'אני רוצה לקחת את המס הזה מהתושבים שמשלמים למקום אחר'.

יעקב מרגי: שאלת טוב.

יעקב מרגי: להעלות ארנונה, הוא זקוק לך ולי – - -

יוסי יונה: אני יודע, לכן אני – - –

יעקב מרגי: להוריד ארנונה, אני אזכיר לכם, הזיכרון שלכם, נראה לי – - –

<יוסי ברודני: להוריד ארנונה יאשרו.

יעקב מרגי: לא יאשרו לך, אתה גם לא צריך אישור.

יעקב מרגי: אני אזכיר לך, דב צור, בקדנציה הקודמת שלו הוריד את הארנונה.

יעקב מרגי: ראש עיריית ראשון לציון.

יעקב מרגי: שוב אנחנו מזכירים את ראשון לציון

<יוסי ברודני: עכשיו, כשאני לוקח את הרשימה, ויש פה אותה ואני יכול לתת לכם, זה על פי נתונים של משרד הפנים, שמפורסמים באתר של משרד הפנים, כשאני לוקח את הרשימה הזאת ומופיעות פה כל הרשויות המקומיות שהן נטולות מענק, כולל ה-15, שהן כביכול הרשויות החזקות, ואני מכניס בפנים את הרשויות אחרי שהן קיבלו את מענק האיזון, מצבן הרבה יותר טוב, מכיוון שהמדינה לוקחת 3 מיליארד ו-300 מיליון שקל בשנה ומחלקת אותם רק לרשויות החלשות במדינת ישראל.

<יוסי ברודני: כשאתה לוקח את הכסף הזה ואתה בסוף רואה, עם ההכנסות העצמיות מארנונה, שאותה עיר גובה, אחרי כל ההנחות וכל הדברים, ואני יכול לתת פה את הרשימה הזאת, טירת הכרמל למשל בשנת 2014 קיבלה כמעט 6 מיליון שקלים מענק איזון, היא נמצאת במקום 17 מבחינת החוזק שלה, של ההשקעה שיש לה להשקיע בתושבים לעומת שאר הרשויות.

<יוסי ברודני: ירוחם נמצאת במקום 37 – - –

יוסי יונה: אבל, היושב ראש, אני חושב שהיושב ראש אמר, כשאנחנו נפתח מודל, הוא יהיה רגיש לדברים שאתה אומר.

יוסי יונה: אני רוצה להרגיע אותך, קח לדוגמה, נניח עכשיו אנחנו מדברים על דימונה ועל מועצה אזורית תמר.

יוסי יונה: אם יש שם הכנסות מארנונה פר תושב 40,000 שקל בשנה ובדימונה 900 שקל בשנה, האם זה – - –

<מיכל מנקס: מה זה קשור למערכת החינוך?

יוסי יונה: ברור שזה קשור.

יוסי יונה: אם אני לוקח את המדד של יכולת הארנונה של היישוב – - -

<יוסי ברודני: חבר הכנסת פרופ' יונה, אני אתייחס גם לדבר הזה.

יוסי יונה: חינוך זה משהו ש – - –

<יוסי ברודני: אני אתייחס גם לדבר הזה, אבל אני אומר שוב פעם, אנחנו נמצאים פה בדיון בוועדת החינוך.

<יוסי ברודני: אם ועדת החינוך תקרא למשרד הפנים או למשרד האוצר לעשות ועדת גבולות בין תמר לבין דימונה וכל אלה – - –

יוסי יונה: זה לא שייך.

<יוסי ברודני: זה שייך מאוד.

יוסי יונה: זה לא רלוונטי.

יוסי יונה: ההערה שלך לא רלוונטית.

<יוסי ברודני: לא, אי אפשר לתקן את הדברים על ידי זה שייקחו – - – כי אם אתה מתקן עכשיו אתה מעניש אותי בגלל שבתמר יש להם יותר – - -

יוסי יונה: לא מעניש אותך, אמרתי שאותך לא.

<יוסי ברודני: אבל אתה לא יכול להתחיל לקחת – - -

יעקב מרגי: אני לא רוצה לפתוח דיון נוסף.

<יוסי ברודני: אתה צריך לעבוד במנגנון, אתה לא יכול להגיד – - –

יעקב מרגי: יוסי, לא נפתח דיון נוסף.

<יוסי ברודני: אני רוצה להזכיר, על מענקי איזון דיברנו, את כל מענקי מפעל הפיס, את כל הקול קורא של משרדי הממשלה, שהולכים ישירות ואך ורק לאותן רשויות, וזה חשוב, ואנחנו בעד, ערביות שהן חלשות, לרשויות שבפריפריה, שאנחנו מאוד בעד, אבל צריך לזכור, גם אתצ זה צריך להכניס והרבה כסף מושקע בחינוך כולל גם תרומות של כל מיני עמותות, שלנו אין שום סיכוי לקבל שום תרומה מעמותה והם מקבלים.

יוסי יונה: אתה צודק.

<יוסי ברודני: פה אני אסיים, לפחות את הפרק הזה, ואני רוצה להגיד דבר שצריך לזכור אותו מאוד.

<יוסי ברודני: דיברנו פה על ערבות הדדית, צריך לזכור שלא רק הכסף פותר את הבעיות, כי אנחנו כל הזמן מדברים על פורום ה-15 ואם אנחנו נראה את בחינות המיצ"ב שלהם ואת תוצאות הבגרות אנחנו נראה שכמה שיש כסף בעיריית תל אביב, ויש שם ראש עיר מצוין ואני מאמין שהוא משקיע הרבה מאוד בחינוך, עדיין היא לא ניצבת במקום הראשון.

<יוסי ברודני: ולכן אנחנו באים ואומרים, לא רק הכסף פותר את הבעיה.

יעקב מרגי: סליחה, לקחת את העיר הכי הכי לא מתאימה להקיש ממנה השקעה בחינוך מול תוצאות בסוף, כי אתה לוקח עיר במכלול שלה, במורכבות שלה.

יעקב מרגי: בתל אביב יש לנו גם את המודל של הפריפריה החברתית, הלא גיאוגרפית.

<יוסי ברודני: אבל זה בדיוק מה שרציתי להגיד.

<יוסי ברודני: זאת הנקודה.

<יוסי ברודני: אם אנחנו ניקח את תל אביב עצמה, אנחנו רואים שיש בתי ספר שהם מהמצטיינים וכו' ונראה שיש בתי ספר שהם נמצאים ברמה מאוד נמוכה.

<יוסי ברודני: אני בטוח גם שעיריית תל אביב, אני לא דובר שלה – - –

יעקב מרגי: עוד לא פורסם המחקר שניתק את הקשר הישיר בין ההשקעה בחינוך לבין תוצאות והישגים.

יעקב מרגי: אין מה לעשות.

<יוסי ברודני: כל מה שאנחנו באים להגיד זה שמצוין שמדינת ישראל משקיעה בפריפריה, בצפון ובדרום, ומצוין שמשפרים תשתיות וכבישים ורכבות וכל הדברים האלה, ומצוין שמשרד החינוך, כל מה שייתן למורים שמלמדים בשדרות ואופקים או ברהט סכום כסף גדול יותר כדי שיבואו ללמד שם כדי שיגיעו המורים הטובים ביותר, ואנחנו נהיה הראשונים שנבוא ונגיד שאנחנו בעד הדבר הזה ואנחנו בעד הגדלת מענקי האיזון ואנחנו בעד שהמקומות האלה יקבלו יותר כסף.

<יוסי ברודני: אבל בלתי אפשרי, ואני בכלל לא מבין את הנקודה, לבוא ולהגיד שאנחנו מדינת ישראל, אנחנו נהיה מה שנקרא לארג'ים, אנחנו נוריד את המע"מ, נחזיר כסף לתושבים, אנחנו לא נעלה מיסים, אבל איך נעשה את זה?

<יוסי ברודני: דרך הרשויות המקומיות.

<יוסי ברודני: הרשויות המקומיות יבואו ויגבו לנו ואת הכסף שאותה רשות מקומית גובה, בדם וביזע, מאותם תושבים, שזה אמור לבוא ולהחזיר ואמור להיות מושקע בתוך העיר לטובה, דווקא מהחלק הזה, מהכסף הזה – - – כי הרי מה יקרה?

<יוסי ברודני: אם לי יורידו כסף שאני מקבל מתקציב החינוך אני לא אוריד את רמת החינוך, אני אצטרך לקחת את הכסף מהארנונה שאני גובה מהתושבים שלי, המס שאני גובה מהתושבים שלי, ולהשקיע אותו בחינוך.

<יוסי ברודני: זה לא פייר כלפי הרשות.

יעקב מרגי: יוסי ברודני, תודה.

יעקב מרגי: מיכל, את רוצה להוסיף?

יעקב מרגי: לא לחזור על הדברים.

<מיכל מנקס: אני לא אחזור.

<מיכל מנקס: אני רוצה להסביר למה קפצתי מקודם.

<מיכל מנקס: אני רוצה להפריד את הדיון לניואנסים הקטנים שהקפיצו אותי קודם, שנוגעים לנתונים ולפרשנויות שלנו, לבין האבנים הגדולות שנאמרו כאן.

<מיכל מנקס: הסיפור שקפצתי למשל, על הרשויות החזקות שמתוקצבות גבוה יותר בעל יסודי, יש סיבות מכאן עד הודעה חדשה והסברים, בין אם זה בעלויות, ביישובים המבוססים יותר הרשות היא הבעלות ולכן הכסף עובר אליה ולא לחשבון הבעלות.

יעקב מרגי: לא סתרת אותנו.

יוסף ג'בארין: אכפת לנו מהתלמידים.

<מיכל מנקס: אז אני רוצה, דקה לפני שאני עוברת לאבנים הגדולות, להתחבר לדברים שנאמרו כאן, לדברים שלך, ד"ר ג'בארין.

<מיכל מנקס: אני חושבת שהייתי בכל הרשויות באשכולות 1 עד 3, ויותר מפעם אחת, אני חושבת שאני מכירה את כל ראשי הרשויות ומנהלי החינוך, כי אנחנו מגיעים, מרכז השלטון המקומי, כמדיניות, ללשכת ראש הרשות בצוות של המטה שלנו להקשיב לאתגרים ולבעיות ועוזרים בפתרונם.

<מיכל מנקס: באשכולות 1 עד 3 צריכה המדינה לתת יותר ולהשוות את המשאבים, אין בכלל צל של ספק.

יעקב מרגי: רגע, את אומרת את זה במילים אחרות.

יעקב מרגי: אני חוזר לאותה משקולת.

יעקב מרגי: המדינה תאמר לך, זו העוגה והתקציב – - –

<מיכל מנקס: רגע, לפני שאומרת לי המדינה.

יעקב מרגי: אני שואל, אני לא קובע, איך השלטון המקומי יגיב?

יעקב מרגי: יבוא שר החינוך ושר האוצר ויאמר, 'נלאיתי נשוא, התייאשתי, לא הצלחתי.

יעקב מרגי: אני הולך בשיטה כזו, יש לי את ה-50 מיליארד שקל בחינוך, אני משנה את המשוואה, הופך מסה קריטית, סעיפים שאני קובע בסרגל התקצוב, למסה קבועה שתלך באופן שוויוני לכל הרשויות'.

יעקב מרגי: היום המשחק, כמו שהצגנו, זה 4 מיליארד.

יעקב מרגי: בוא נאמר שאני אשנה את זה ל-10 מיליארד – - -

<מיכל מנקס: זה עדיין לא הפתרון.

יעקב מרגי: זה לא הפתרון, כי אתם לא רוצים לשחק במשחק.

<מיכל מנקס: נכון, אני רוצה לשחק על כל ה-50 מיליארד.

<מיכל מנקס: ואתה יודע מה?

<מיכל מנקס: כך עמדת מרכז השלטון המקומי ואני מתחילה בשאלה.

<מיכל מנקס: אנחנו אומרים שבאשכולות 1 עד 3 מקבלים פחות, אבל למה אנחנו משווים?

<מיכל מנקס: האם מדינת ישראל נמצאת בצמרת ההישגים העולמית שבה יכול לבוא פה מישהו ולהגיד 'אנחנו נותנים מספיק.

<מיכל מנקס: אפילו יותר מדי אולי'?

יעקב מרגי: אף אחד לא אומר.

<מיכל מנקס: בדיוק, ולכן מה אני אומרת?

<מיכל מנקס: לפני שמבקשים לדבר – - –

יעקב מרגי: אמרת שאת רוצה לשחק ב-50, איך?

יעקב מרגי: תני לי נוסחה איך את עושה את זה.

<מיכל מנקס: אני אומרת, אני מבקשת ממדינת ישראל שתגדיר מה הוא סל השירותים לתלמיד הממלכתי המחויב מתוקף חוק החינוך, זכויות התלמיד והחזון של המשרד.

יעקב מרגי: אז לצורך העניין, דורית מורג לא פה, היא לא צריכה לחשוש ממני, אני המשפטן של משרד החינוך ואני אומר ככה, לו יצוין שקבעתי את סל השירותים – - -

<מיכל מנקס: לא רק שירותים, גם – - –

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: סל השירותים, חינוך, כל מה שתרצו, אני קובע בחוק החינוך את שיטת הדיפרנציאציה.

יעקב מרגי: אם היום יש 75 – - – למה אני הולך איתך?

יעקב מרגי: ברגע שזה לא יהיה במשא ומתן אתם עלולים לקבל את זה, סליחה על הביטוי הלא פרלמנטרי, כזפטה על הראש.

יעקב מרגי: אני אסביר לך מה יקרה.

יעקב מרגי: אנחנו נקבע את הסל, המדינה תקבע את הסל, תיקח את כל ה-50 – - – יוסי, אני רוצה שתקשיב.

יוסי יונה: אני מקשיב בקשב רב.

יעקב מרגי: היא רוצה לדבר על כל ה-50.

יעקב מרגי: אני אומר אין בעיה, המדינה תקבע את הסל, לא תחשוש, וגם המדינה תקבע בחוק את הדיפרנציאציה וזה יעבור מבחינה חוקתית ואז אני אומר, כמו שעשינו בדתות, ואני אסביר לך מה, אם היום תבוא המדינה ותאמר, על איקס מתוך ה-50 אי אפשר לשחק בדיפרנציאציה, תסכימי איתי שלא הכול אפשר דיפרנציאלי, אבל מה, אני אבוא ואומר, רשות חזקה על הסל הזה תהיה מחויבת – - –

<מיכל מנקס: זהו, שלא.

יעקב מרגי: מי ישאל אותך?

<מיכל מנקס: אם אנחנו בעניין של מי שואל, אז בסדר.

יעקב מרגי: מיכל, מה הקריאה שלי מהדיון הזה?

יעקב מרגי: לשבת ולבוא ולומר לא לא לא לא.

יעקב מרגי: אני מציע, ואנחנו נקרא גם למשרד החינוך, אם זה להקים צוות, בסוף הדיון, או עבדתם, תתכנסו כבר למסלול שידבר על אותן נקודות כשל שדיבר עליהן יוסי ברודני, ואני מסכים ואני מתחבר, זו לא נוסחה – - –

<מיכל מנקס: הבקשה הזו שלנו לא – - –

יעקב מרגי: למשתתפים, אני בכוונה נתתי את הטעימות האלה.

<מיכל מנקס: יש צוות עבודה.

יוסי יונה: אמרתי שיש צוות.

יוסי יונה: הם צריכים להגיע לתוצאה בסוף דצמבר.

<מיכל מנקס: אני אומרת, במילים אחרות, הדברים שנאמרים הם לא חדשים, זו עמדת מרכז השלטון המקומי.

<מיכל מנקס: אנחנו לא מתנגדים להקצאה דיפרנציאלית לתלמיד, אלא שאנחנו חוזרים ואומרים – - –

יעקב מרגי: שהמקורות יהיו מאגף התקציבים.

<מיכל מנקס: את הפערים לא יצרו הרשויות המקומיות, את הפערים יצרה המדינה וטוב למדינה שתסגור אותם.

<מיכל מנקס: אני רוצה לבקש ולהזהיר, אפשר להגביה אנשים על ידי קיצור רגליים של אחרים, זאת לא הדרך.

<מיכל מנקס: אני לא רוצה – - –

יעקב מרגי: זו אמירה מאוד קשה.

<מיכל מנקס: נכון, אבל זה מה שמנסים לעשות.

<מיכל מנקס: אני לא רוצה שהילד שמקבל – - -

יעקב מרגי: זו אמירה חזקה, כדאי שתסיימי בה.

<מיכל מנקס: דקה.

<מיכל מנקס: אני לא הייתי רוצה שהילד שמשקיעה בו גם המשפחה וגם הרשות, כי שפר מזלו, אני אוריד אותו.

<מיכל מנקס: אני רוצה את הילד שלא שפר מזלו, להביא לאותו מקום, אם לא יותר.

יעקב מרגי: בבקשה, תציג את עצמך.

<דודי מזרחי: מנהל אגף התקציבים של משרד החינוך.

יעקב מרגי: כולם נושאים עיניהם אליך.

<דודי מזרחי: אני שומע את הדיון ואני מרגיש שאנחנו נמצאים בדיון שהיה יכול להתנהל לפני ארבע וחמש שנים ואנחנו היום בנקודת מבט שונה לחלוטין.

<דודי מזרחי: היו כאן שלושה שרי חינוך, נתחיל בגדעון סער, דרך שי פירון ועכשיו נפתלי בנט, שהניפו את הדגל של שוויון הזדמנויות בחינוך והיו מספר שינויי עומק שבאים לידי ביטוי, בין היתר בתקציב משרד החינוך, אני אפרט אותם, שלדעתי ישנו חלק גדול מהמפה, כפי שהיא משתקפת היום בנתונים שאנחנו פרסמנו, נתוני ע"ד.

<דודי מזרחי: אם אנחנו נסתכל בעוד שלוש שנים על הנתונים מפת ההקצאה תהיה אחרת.

<דודי מזרחי: אני אסביר ואפרט.

<דודי מזרחי: מתוך כ-50 מיליארד שקל תקציב משרד החינוך, 90% ממנו זה שכר.

<דודי מזרחי: אני מדבר כרגע על שכר מורים, חלק ממנו זה מורים עובדי מדינה, או במקרה של הרשתות – - -

יעקב מרגי: זה הכרח שלא יגונה – - – זאת ההוראה – - –

<דודי מזרחי: לא, אני מנסה – - -

יעקב מרגי: לא, זה יכול ליצור מצב שלא – - –

<דודי מזרחי: לא, כי יש גם שכר שלטון מקומי, חבר הכנסת מרגי.

<דודי מזרחי: 90% זה שכר מורים, 10% זה או פרויקטים, כמו צהרונים, או תכנית קרב, שאתם מכירים, אני מניח.

מירב בן ארי: כמו ציל"ה, כמו מיל"ת.

יעקב מרגי: ושם אתה מתקצב דיפרנציאלי.

<דודי מזרחי: 5% נגיד זה פרויקטים ועוד 5% זה העברות לשלטון המקומי.

<מיכל מנקס: עברת את ה-100.

<דודי מזרחי: לא עברתי, 95% ו-5%.

<דודי מזרחי: ה-10% מתחלקים לשניים, לפרויקטים ולהעברות לשלטון המקומי, כשבתוך ההעברות לשלטון המקומי יש את המזכירים, שרתים, קב"סים, פסיכולוגים וכיוצא באלה.

<דודי מזרחי: המשרד עשה תהליכי עומק גם לגבי ה-5% של הפרויקטים, שהתווספו אגב באופן מטאורי בשנים האחרונות, וגם לגבי שעות ההוראה בחינוך היסודי ובחטיבות הביניים, אנחנו נמצאים כרגע בתכנית של תקצוב דיפרנציאלי, שהיא תכנית חמש שנתית, שאנחנו מתנתקים מהחיבור לרשות המקומית ומתקצבים ישירות את בתי הספר.

יעקב מרגי: דודי, כדי שהסקירה שלך תהיה אני הייתי רוצה לקבל ממך נתון, יכול להיות שהוא מופיע במסמך, ההקצאה הלאומית לחינוך.

יעקב מרגי: יחד עם השלטון המקומי, יחד עם המדינה, כמה מדינת ישראל משקיעה במשאב הזה שנקרא חינוך.

<דודי מזרחי: אני לא יודע אם זה מופיע במסמך, אבל אני יכול להגיד לך מידיעה, שבטווח גילאי עד 18, אם אני מנטרל את ההשכלה הגבוהה, הרשויות המקומיות משקיעות בסביבות 10%, 9%, זה סדר גודל של ידיעה, ביחס למה שמשקיעה המדינה.

<דודי מזרחי: תקציב משמעותי, אין ספק.

יעקב מרגי: כמה השלטון המקומי?

יעקב מרגי: כמה השלטון המקומי משקיע בחינוך?

מירב בן ארי: אדוני היושב ראש, יש לך טבלה שמפרטת בדיוק כמה – - –

יעקב מרגי: לא, הסכום הכולל.

מירב בן ארי: כמה כל הרשויות במדינת ישראל משקיעות בחינוך?

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: כמה השקעה לאומית בחינוך?

מירב בן ארי: את צריכה לדעת, לא?

מירב בן ארי: השלטון המקומי.

יעקב מרגי: אתה לא יודע את זה?

יעקב מרגי: אתה מעריך באחוזים כמה השלטון המקומי – - –

<דודי מזרחי: אני יכול להגיד בדיוק.

<דודי מזרחי: אני לא יודע כרגע להגיד בשליפה, אני אומר שמבחינת ההוצאה לחינוך זה כ-10%.

יעקב מרגי: 10%, נוספים?

<דודי מזרחי: לא, 10%, זה מה שהם משקיעים.

<מיכל מנקס: 5 מיליארד שקל.

<מיכל מנקס: זה מה שהוא אומר, אבל זה לא יכול להיות לעולם.

<דודי מזרחי: ההוצאה הלאומית לחינוך יותר גדולה מ-50 מיליארד.

<דודי מזרחי: זה סדר גודל, אני מעריך, באזור ה-8-9 מיליארד.

<דודי מזרחי: אני לא יודע להתחייב על הנתון הזה, אני יכול לתת לך אותו במדויק.

<דודי מזרחי: אני מתרכז רגע במה שהמדינה עושה.

<דודי מזרחי: היות שהגורם היחידי שיכול לגשר מעל הפערים בין מה שמקבל ילד באופקים או ברהט לבין מה שמקבל ילד בתל אביב זה רק מדינת ישראל, כי מה לעשות, כנראה ההורים לא ישלימו את הפערים והרשויות לא ישלימו, רק המדינה, אני בתור מדינה רוצה לתקצב פרוגרסיבית, רוצה לתת לילד החלש יותר ממה שאני נותן לילד החזק.

<דודי מזרחי: זו המטרה שלנו ואני חושב שזה בא לידי ביטוי גם בתכנית המאוד גדולה של תקצוב דיפרנציאלי בשעות הוראה, תכנית של הסטה ותוספת של כמיליארד שקל על פני חמש שנים.

<דודי מזרחי: הרפורמה של הסייעת השנייה של בנט, דיפרנציאלי, התכנית להקטנת מספר תלמידים בכיתה, דיפרנציאלי.

<דודי מזרחי: אתי, התייחס לזה קודם ש – - -

יעקב מרגי: אנחנו לא עושים מסיבות עיתונאים.

יעקב מרגי: הוועדה לא עושה מסיבות עיתונאים.

<דודי מזרחי: התייחסת לזה שתלמידים בכיתות א' ביישובים החלשים, שהם לא נהנים מהרפורמה, הם כן, כי לפני שנה תלמיד ביישוב חדש בכיתה א' למד בכיתה של 40 ילדים והשנה הוא לומד בכיתה של 32, וביישוב מבוסס זה 34.

יעקב מרגי: גם שם זה יושם דיפרנציאלית.

<דודי מזרחי: לכן הסימולטורים – - –

יעקב מרגי: אני אגלה לך סוד, זה היה בוועדה, לא שאלו אתכם.

יעקב מרגי: הייתה התקוממות ובסוף – - – גם בסייעת השנייה, בסוף – - –

<דודי מזרחי: ולכן הסימולטורים שלנו, כשאנחנו מסתכלים, במיוחד שלוש שנים קדימה, אחרי שנשלים את הרפורמה, תמונת המצב, לפחות מבחינת המדינה, כי זו בראש ובראשונה המחויבות שלנו, היא של הקצאה פרוגרסיבית בחינוך.

<דודי מזרחי: ציין את זה חבר הכנסת ג'בארין, בחטיבה העליונה – - -

יעקב מרגי: מה אתם שואפים?

יעקב מרגי: אתה משדר אופטימיות מסוימת, מה השאיפה?

<דודי מזרחי: יותר ממסוימת, אני מדבר על שיפור דרמטי.

יעקב מרגי: אמרנו שזה התחיל בשנים האחרונות, שיח הולך ומתגבר, זה התחיל לקבל עוצמה עם שי פירון, אצל גדעון זה דובר, אבל עדיין לא – - -

<דודי מזרחי: גדעון עשה את ציל"ה, גדעון עשה – - -

יעקב מרגי: בסדר, אבל בגדול.

<דודי מזרחי: כל אחד נתן את הנדבך שלו.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים, עוד לא הגענו לאופטימום – - -

<דודי מזרחי: מסכים.

יעקב מרגי: אני יכול לדעת על איזה אחוזים מתוך העוגה הלאומית בחינוך אתם עדיין שואפים להגיע בדיפרנציאציה?

יעקב מרגי: הבהרתי את עצמי?

<דודי מזרחי: אני לא הבנתי את השאלה עד הסוף.

<דודי מזרחי: אני יכול להגיד לך איפה האתגר שלנו היום.

יעקב מרגי: היום סך הכול כ-10%, אתה משחק איתם בדיפרנציאציה.

<דודי מזרחי: יותר.

יעקב מרגי: למה?

<דודי מזרחי: אם אני מסתכל על תקציב משרד החינוך, סדר גודל – - -

יעקב מרגי: תנטרל השכלה גבוהה.

<דודי מזרחי: אני מנטרל.

<דודי מזרחי: אני עוזב את ההוצאה הלאומית רגע לחינוך ומסתכל על תקציב המדינה.

יעקב מרגי: קדם יסודי, יסודי, על יסודי.

יעקב מרגי: כמה מתוך ה-50 – - –

<דודי מזרחי: מה השאלה במדויק?

<דודי מזרחי: אני לא מבין את השאלה.

<דודי מזרחי: גם בקדם יסודי, גם ביסודי וגם בחטיבות הביניים התקצוב הוא – - -

יעקב מרגי: לא, אני אשאל את השאלה.

יעקב מרגי: תקציב משרד החינוך, כמה הוא?

<דודי מזרחי: כ-50 מיליארד שקל.

יעקב מרגי: תנטרל ממנו השכלה גבוהה.

<דודי מזרחי: 50 מיליארד זה בלי השכלה גבוהה.

מירב בן ארי: לא, ההשכלה הגבוהה, אדוני היושב ראש, היא בנפרד.

<דודי מזרחי: 50 מיליארד חינוך נטו עד גילאי 18.

יעקב מרגי: נכון, הם בנפרד.

מירב בן ארי: ההשכלה הגבוהה כפופים ישירות מהאוצר.

יעקב מרגי: 50.

יעקב מרגי: כמה אתה משחק איתם דיפרנציאציה, מתוך ה-50?

מירב בן ארי: יותר מ-50.

יעקב מרגי: בסדר, זה בגדול.

<דודי מזרחי: מכל תקציב החינוך, סדר גודל של בין 15% ל-20% ממנו זה תקציב שמוקצה על פי קריטריונים פרוגרסיביים.

יעקב מרגי: כמה זה?

<דודי מזרחי: 10 מיליארד, באופן גס.

יעקב מרגי: 10 מיליארד מתוך ה-50?

מירב בן ארי: כן, כש-40 הולך לשכר.

<דודי מזרחי: אני אסביר מה נכנס שם.

<דודי מזרחי: למשל כשעשינו את התכנית, ציינת, שי פירון הוביל, נפתלי בנט אימץ את הקו הזה, של תכניות תקצוב דיפרנציאלי בחינוך היסודי וחטיבות הביניים.

<דודי מזרחי: התייחס לזה חבר הכנסת יונה, אנחנו התעקשנו שיהיה סל בסיסי לשעות הוראה וכל האקסטרה, כל הדיפרנציאציה תהיה על בסיס זה.

<דודי מזרחי: אגב, מלחמות מאוד גדולות היו עם האוצר על זה, כי אנחנו התעקשנו שיהיה סל בסיסי לכיתה, לא לתלמיד – - -

יעקב מרגי: אי אפשר בחינוך ליצור את הכול דיפרנציאלי.

יעקב מרגי: אני מסכים.

<דודי מזרחי: והתעקשנו ואנחנו לא – - -

יעקב מרגי: איזה ליבה קשיחה, חייבת להיות ליבה קשיחה.

<מיכל מנקס: אני רוצה לחזק את המהלך הזה, הוא מדהים.

יעקב מרגי: אתה לא חותר למגע.

יעקב מרגי: תקשיב.

יעקב מרגי: אנחנו כרגע שואפים לדחוף את זה ולהעצים את זה כדי להביא כמה שיותר למתן הזדמנות שווה לתלמידי ישראל.

יעקב מרגי: אני שואל אותך עכשיו, אתה באת ואמרת ש-90% קשיח, 10% – - –

<דודי מזרחי: 90% שכר, לא קשיח, 5% פרויקטים, 5% העברות לשלטון המקומי.

<דודי מזרחי: ורוב השיח כרגע הוא על העברות לשלטון המקומי.

יעקב מרגי: יפה, אז ה-10%, נכון?

יעקב מרגי: 90% קשיח, 10% משתנה.

יעקב מרגי: לא חלקת עליי.

<דודי מזרחי: 90% הוא פחות גמיש.

יעקב מרגי: על 10% כולו הוא דיפרנציאלי?

<דודי מזרחי: לא, בתוך ה-5% העברות לשלטון המקומי 1% – - -

יעקב מרגי: איך הם מועברים?

יעקב מרגי: גם דיפרנציאלי.

<דודי מזרחי: הרכיב של הדיפרנציאליות שם הוא יותר מינורי.

<דודי מזרחי: כל ההערות הגדולות, מזכירים, שרתים, קב"סים, פסיכולוגים, אחוז הדיפרנציאליות שם הוא – - –

יעקב מרגי: קשיח.

<דודי מזרחי: על זה רוב השיח.

יעקב מרגי: אז 5% הוא דיפרנציאלי, פחות או יותר.

<דודי מזרחי: ה-5% של הפרויקטים הוא דיפרנציאלי.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: מה השאיפה שלכם, לאן אתם חותרים?

יעקב מרגי: להגדיל את הקטע הדיפרנציאלי, כמה זה?

<דודי מזרחי: כל התקציב שלנו, סדר גודל של בין 15% ל-20% הוא דיפרנציאלי.

<דודי מזרחי: תגיד למה פער כל כך גדול?

<דודי מזרחי: כי השאלה מה אתה מכניס בפנים.

<דודי מזרחי: אם אני אכניס בפנים גם את כפרי הנוער – - -

יעקב מרגי: אתה סותר את עצמך.

<דודי מזרחי: למה אני סותר?

יעקב מרגי: אני לא מצליח להגיע איתך לנתון סטטיסטי פשוט.

יעקב מרגי: תקשיב, אני כרגע סימנתי, אני צריך להגיע ליעד, אתה לא מסמן לי את היעד.

יעקב מרגי: היעד, אתה צריך לבוא לוועדה ולומר, הוועדה שואלת אותך, כדי להגיע למקסימום מתן הזדמנות שווה אני צריך שיטת תקצוב דיפרנציאלית, נכון?

יעקב מרגי: היום אני סך הכול משחק עם 5% בפרויקטים – - -

<דודי מזרחי: 20%.

<דודי מזרחי: חבר הכנסת, שאלת אותי.

<דודי מזרחי: היום מתוך תקציב של כ-50 מיליארד שקל היקף המשאבים שמוקצים לא באופן אחיד, אלא על פי מפתח חברתי כלכלי, זה כ-20%.

יעקב מרגי: אמרת, חצי מזה הולך לרשויות המקומיות וחצי מזה זה פרויקטים.

<דודי מזרחי: לא, לא.

<דודי מזרחי: אז אני לא הייתי ברור.

יעקב מרגי: תחזור על עצמך.

<דודי מזרחי: אני לא הייתי ברור, אני אחזור מהתחלה.

<דודי מזרחי: תקציב משרד החינוך כ-50 מיליארד שקל.

<דודי מזרחי: 90% שעות הוראה, 5% העברות לשלטון המקומי, 5% פרויקטים.

<דודי מזרחי: עד כאן בסדר.

<דודי מזרחי: מבין כל החבילה הזאת, גם שעות ההוראה, גם 5% העברות לשלטון המקומי, גם 5% פרויקטים – - -

יעקב מרגי: גם שם יש דיפרנציאלי.

<דודי מזרחי: בכל פרמטר יש – - –

מירב בן ארי: ברור, גם בשעות של המורים.

יעקב מרגי: עכשיו חידדת את זה.

<דודי מזרחי: השינוי המשמעותי שעשינו, שאגב אין לך זה מספיק בולטות, בשיתוף הדוק עם האוצר, היה הרפורמה בשעות ההוראה.

יעקב מרגי: הבנתי.

<קריאה: אבל כדי להבין את זה יותר, הערה, אם עולה מכאן שהוא מוקצה באופן דיפרנציאלי, לכן הוא יותר מה – - –

יעקב מרגי: זה 20%, הוא אמר לך.

<דודי מזרחי: בין 15% ל-20%, תלוי לפי איזה פרמטר אתה לוקח.

יעקב מרגי: מה השאיפה שלכם, לשפר את הדיפרנציאציה, באיזה תחומים?

<דודי מזרחי: אני חושב, אם אני מסתכל היום על כל המערכת, בקדם יסודי יש תקצוב דיפרנציאלי, למרות מה שנאמר כאן.

<דודי מזרחי: הנתונים יכולים לפעמים להטעות, רואים שזה לא יוצא בדיוק אחד לאחד כך, בגלל שבמגזר הערבי בחלק מהמקומות לומדים 5 ימים, אנחנו לא נשלם סתם ככה עוד יום, כל יישוב שירצה ללמוד 6 ימים ילמד 6 ימים, יש שם תכניות של צהרונים וכו'.

<דודי מזרחי: אז יש בקדם יסודי, יש ביסודי, יש בחטיבת הביניים.

<דודי מזרחי: זה מתווה צומח, כי אי אפשר מהיום למחר, בעוד שלוש שנים נהיה שם.

<דודי מזרחי: המקום היחידי ששם באמת צריך עוד להבקיע זה החטיבה העליונה, התיכונים, ששם נכון להיום אין תקצוב דיפרנציאלי.

<דודי מזרחי: יש במספר מקומות, משקיעים בכיתות שח"ר, כיתות קטנות ו – - –

יעקב מרגי: למה אין?

<מיכל מנקס: יש – - -

יעקב מרגי: מיכל, מה לעשות, אני בשיטת האלימינציה – - -

<מיכל מנקס: אתה צודק, לראות איך מגיעים למטרה.

יעקב מרגי: אתה יודע מה?

יעקב מרגי: אני אפילו לא מתווכח על ההסתייגות שלך לגבי קדם יסודי, בסדר?

יעקב מרגי: הצלחת בקדם יסודי, הצלחת ביסודי, למה לא הצלחת – - –

מירב בן ארי: לדעתי זה בגלל השרים.

יעקב מרגי: למה לא הצלחת בעל יסודי?

<דודי מזרחי: מבחינת סדרי העדיפויות התחלנו – - – זו מדיניות של השר, בסוף הכול זה משאבי עתק.

<דודי מזרחי: הגיל הרך, אחרי זה חינוך יסודי, אחרי זה חטיבות הביניים – - -

יעקב מרגי: המרכז לשלטון מקומי הוא שחקן?

<דודי מזרחי: ודאי שהוא שחקן.

<מיכל מנקס: אנחנו הבעלות.

יעקב מרגי: לא הבנת אותי, אני יודע שאת הבעלות.

יעקב מרגי: אני אומר, הצלחת ביסודי, ביחד איתם, בהסכמתם?

<דודי מזרחי: הם היו שותפים למהלך, כן.

יעקב מרגי: ומה מידת האופטימיות שלך שהם יהיו שותפים למהלך גם ב – - -

<מיכל מנקס: אנחנו חברים טובים, הוא אופטימי.

<דודי מזרחי: אני מניח שדברים טובים עושים ביחד, לא עושים לחוד.

<דודי מזרחי: אני חושב שהשיח כרגע לגבי התקצוב הדיפרנציאלי הוא צר מאוד.

<דודי מזרחי: זאת אומרת הוויכוח שיש כרגע, הרשויות מדברות כרגע, ובעיקר השיח הציבורי והמאבק שיש הוא על ההעברה של ה-4 מיליארד, בין 4 ל-5 מיליארד שקל תשלומים שעוברים ישירות לרשויות המקומיות.

<דודי מזרחי: אבל צריך להסתכל על זה בספקטרום יותר רחב.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

יעקב מרגי: משרד הכלכלה.

<מורן רייכמן: אני נציג האגף להכשרה מקצועית במשרד הכלכלה.

<מורן רייכמן: אני אקח פה את הדיון טיפה הצידה, מערכת החינוך של משרד הכלכלה היא מערכת קטנה, היא כוללת 61 בתי ספר, כ-12,000 תלמידים שמהווים 3% מהמחזור.

מירב בן ארי: כן, אבל תגדיר גם את בתי הספר ש – - –

<מורן רייכמן: בתי ספר מקצועיים, תעשייתיים, שבנויים ממודל של לימודים ויום או יומיים עבודה.

<מורן רייכמן: התקציב של המערכת הוא בערך כחצי מיליארד שקלים, כ-1% מתקציב משרד החינוך, ויש שם ייצוג נכבד מאוד לתלמידים ערבים, בערך כ-40%, אל תתפוס אותי במילה, ואני רוצה להגיד – - -

יעקב מרגי: אתה יודע, אנחנו אנשי מספרים, סטטיסטיקה.

יעקב מרגי: אין לי תחומים חזקים בחיים, ברגע שהגרפים מראים, פועל יוצא, רק חיזקת לנו את המובן, שזה מסה גדולה שבאה מ – - –

<מורן רייכמן: כן.

יעקב מרגי: אתה מכיר את האמירה, אתה לא חייב להכיר או לזכור, של שר בממשלה שאמר לראש הממשלה 'שהבן שלך ילמד פחחות'?

<מורן רייכמן: מכיר.

<מורן רייכמן: בכל מקרה המערכת הזאת, אני לא מתווכח, ברור שאני חושב שהיא צריכה להיות קיימת, כי היא משלימה למערכת החינוך, יש כאלה אולי שחושבים אחרת, בכל מקרה אני רוצה להביא פה את זעקתה של המערכת הזאת שהיא, הייתי אומר, כולה מין פריפריאלית, שלא לומר אקס טריטוריאלית למדינת ישראל.

<מורן רייכמן: אני נציג משרד הכלכלה, התלמידים שלנו הם תלמידי מדינת ישראל – - -

יעקב מרגי: אני מכיר אותה מקרוב, אני אתן לך נקודת אור.

יעקב מרגי: אנחנו מכירים את בתי הספר התעשייתיים שמשלבים לימודים ועבודה וגם מכיר את התעשייתי בתוך המפעלים.

יעקב מרגי: אני באתי ממקום עבודה כזה, איכותי, שלימים חלק מהבוגרים – - –

<מורן רייכמן: התעשייה האווירית?

יעקב מרגי: לא, הקריה למחקר גרעיני בדימונה.

יעקב מרגי: לימים בוגר של בית ספר תעשייתי כזה היה כלכלן בכיר וחשב הקריה למחקר גרעיני וחלקם גם זכו להיות בדירוג מחקר כמדענים.

<מורן רייכמן: אז באמת הקמ"ג – - -

יעקב מרגי: לכן אני אומר, אותם האנשים, בסטטיסטיקות האלה, בגרפים האלה יש לנו מדענים, יש לנו כלכלנים, יש לנו סופרים, יש לנו משוררים, יש לנו, סליחה על הביטוי המושאל, חומרי גלם איכותיים, שהתפקיד שלנו והשליחות שלנו היא להציף אותם כלפי מעלה.

<מיכל מנקס: מותר שאלה?

<מיכל מנקס: אז יש לנו מערכת חינוך כפולה במדינת ישראל.

<מיכל מנקס: שואלים איפה הכסף, למה זה לא במשרד החינוך?

<מיכל מנקס: וחלילה אין לי דבר וחצי דבר נגד – - –

יעקב מרגי: מיכל, אל תיכנסי לזה, זה דיון בנפרד.

יעקב מרגי: למזלנו הרב, מזלנו הטוב, שמשרד הכלכלה, למרות שכמעט גרם לנמק לחינוך הטכנולוגי, עוד קיים משהו, כי משרד החינוך ומערכת החינוך חיסלה את החינוך הטכנולוגי.

יעקב מרגי: תארי לך שגם זה היה מחוסל, מה היינו עושים עם אותה מסה קריטית של 40% ו – - -

<דודי מזרחי: אנחנו נשמח לקלוט אלינו את בתי הספר ויש גם מגעים בכיוון.

יעקב מרגי: דודי, אתה יודע שאני חסיד שכל מה שקשור לחינוך יהיה בחינוך, אבל אני אומר לך, מזל שאלה הסתתרו לנו מן הפנס, הם עוד נשארו חיים.

<מיכל מנקס: זה חלילה בלי להלין על מה שהם עושים.

מירב בן ארי: יש תהליך גם של המעונות של הגיל הרך, זה גם אוצר והחינוך, כדי להחזיר אותם לחינוך.

מירב בן ארי: גם את המעונות וגם את ה – - –

יעקב מרגי: תנו לו להשלים, בבקשה.

מיכל רוזין: משרד החינוך, הוא לא רק ישמח לקלוט את מערכת החינוך של משרד הכלכלה, הוא גם עושה הכול כדי לחנוק אותה ולהגיד שהיא לא מצליחה וכדי ש – - – לא, זה אני יכול להגיד לכם שאני רואה במו עיניי.

יעקב מרגי: ראה ערך י"ג-י"ד הנדסאי עם מסלול כפול, מקביל, משרד הכלכלה ומשרד החינוך.

יעקב מרגי: אבל אני לא יכול לבוא אליהם בטענות, כי י"ג-י"ד של מערכת החינוך מצליח והוא ברמה גבוהה.

יעקב מרגי: רק נשאר לנו שהמועדון האליטיסטי במדינת ישראל ייתן את הקרדיט האקדמי הנכון והמתאים גם להנדסאים.

יעקב מרגי: כמו שקורה בכל העולם.

יעקב מרגי: אצלנו אנחנו חסידים במה שלא צריך להיות חסידים.

<מורן רייכמן: אני אקצר ואני אגיע לשורה התחתונה.

<מורן רייכמן: התלמידים שלנו הם מופלים לרעה בהשוואה לתלמידים שנמצאים במשרד החינוך.

<מורן רייכמן: קודם כל מלכתחילה זה לא תלמידים שהם – - – הקמ"ג זה אולי היוצא דופן, אבל זה לא תלמידים שמגיעים מהאליטות, זה לא התלמידים החזקים ביותר במדינת ישראל, והם צריכים, לפי ההיגיון הדיפרנציאלי, יותר תמיכה ועזרה וסיוע, אבל בפועל אנחנו נלחמים על כל שקל ואנחנו לא מצליחים להביא אותם לאותה רמת תקצוב של תלמידי משרד החינוך.

<מורן רייכמן: אפילו אם מספרים מסוימים יראו אחרת, אבל התקציב הכולל – - –

יעקב מרגי: אני אומר לך למה, אתה רוצה לדעת למה?

יעקב מרגי: זה נושא שליוויתי אותו, כי שרי הכלכלה, התמ"ת לדורותיהם, החינוך התעשייתי היה החצר האחורית של המשרד.

יעקב מרגי: מה"ט סבל מחנק שנים רבות, וכל הכבוד אם שרי הכלכלה ייקחו את זה וישימו את זה בקדמת הבמה, זה היה נראה אחרת.

יעקב מרגי: זה לא בעיה של אוצר.

יעקב מרגי: זה שמשרד החינוך נאבק על תקציבים משלו, יבורך וכך צריך ואנחנו נסייע בעדו.

יעקב מרגי: זה שתרצו שנסייע לחינוך הטכנולוגי נסייע, רק תעשו.

יעקב מרגי: תעשו, זה המדיניות של השרים.

יעקב מרגי: אני חושב ששרי הכלכלה לדורותיהם לא שמו את החינוך הטכנולוגי בקדמת הבמה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: רצתה לדבר גילת סיימון, מנהלת אגף חינוך על יסודי בעיריית נתניה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<גילה סיימון: שלום לכולם.

<גילה סיימון: אני רוצה קודם כל מאוד להתחבר לדברים שאמרה מיכל ולייצג את העיר נתניה מתוך איזה שהוא כאב מאוד גדול.

<גילה סיימון: אנחנו מבינים כולנו שחסר לכולם, אנחנו לא מערערים על הצורך בהקצאה דיפרנציאלית, אבל המשמעות הנוכחית של מה שעומד להתרחש, לפי מה שאנחנו הבנו, זה פגיעה בהיקף של משהו כמו מיליון או מיליון וחצי שקל בעיר.

<גילה סיימון: בתור מנהלת אגף על יסודי של נתניה אני יכולה לומר לכם שפריפריה חברתית זו הגדרה נכונה לא רק לתל אביב, אלא בהחלט לעיר נתניה, והקשיים שאנחנו נתקלים בהם הם קשיים שמאוד קשה לנו להתמודד איתם לבד.

<גילה סיימון: ראש העיר שלנו שמה את החינוך בראש מעייניה, אני חושבת שכולם יודעים את זה כאן ועדיין, להישאר לבד עם הבעיה או פחות – - -

יעקב מרגי: בוועדת החינוך, התרבות והספורט, גם את הספורט היא שמה בראש מעייניה.

<גילה סיימון: נכון.

<מיכל מנקס: יש לה 30% עולים בעיר.

<גילה סיימון: והרווחה.

<גילה סיימון: נכון.

<גילה סיימון: אני באמת רוצה להעלות כאן את הנקודה של העולים.

<גילה סיימון: אני מבינה שההחלטה שהעיר נתניה עברה מ-5 ל-6 התקיימה בשנת תשע"ה, מאז הגיעו לעיר נתניה בגל העלייה הנוכחי אלפי עולים נוספים, שכולם מגיעים למערכת החינוך שלנו ואנחנו קולטים אותם באהבה רבה, אבל אנחנו קולטים אותם לבד.

<גילה סיימון: אני חושבת שכולם כאן מבינים מה המשמעות של עולים חדשים.

<גילה סיימון: עולה חדש לא נגמר אחרי שנה.

<גילה סיימון: אני נשואה לעולה חדש מדרום אפריקה כבר 30 וכמה שנים, הוא עדיין עולה חדש בהיבטים מסוימים.

יעקב מרגי: בילדותי איך ידענו מי עולה חדש?

יעקב מרגי: סביב לוחית הזיהוי של הרכב הייתה מסגרת לבנה, זה היה שנתיים זכאות.

יעקב מרגי: היום עולה חדש 30 שנה לא רוצים להוריד לו את זה.

<קריאה: היום יש לו רק את המסגרת.

יעקב מרגי: חשבתי שרק אני זוכר את זה, בגלל הגיל שלי.

<גילה סיימון: זה בדיוק מה שרציתי לומר לך, שאני יכולה להגיד לך בן כמה אתה.

<גילה סיימון: אז באמת אני רוצה להדגיש כאן את הנקודה שמיכל העלתה קודם, שגם עבור ערים שהן באשכול הבינוני החיים קשים מאוד, וכמו שנאמר כאן, השמיכה היא קצרה ואנחנו ניפגע.

<גילה סיימון: כשאני אומרת אנחנו אני מדברת על הילדים שלנו, של העיר.

<גילה סיימון: ואני רוצה להעלות את זה כאן ולומר את זה ברור.

יעקב מרגי: אני חוזר על הדברים שאמרתי גם ליוסי ברודני – - –

יוסי יונה: להם מגיע, דרך אגב, תקציבים שלא נותנים להם בגלל שהם עיר קולטת עלייה.

<גילה סיימון: ונתניה היא לא עיר קולטת עלייה.

<גילה סיימון: זאת שערורייה בפני עצמה.

יעקב מרגי: אני רוצה לחזור ולומר, שיש מקום מבחינתי ומבחינת הוועדה לבחון שוב את מדדי הטיפוח.

<גילה סיימון: תודה, זה מה שרציתי – - –

יעקב מרגי: יש מקום לבחון.

יעקב מרגי: אתה שומע את הדברים, יש מקום, אנחנו לא אומרים שזו הנוסחה האופטימלית.

יעקב מרגי: אני גם הגעתי למשרד שמצאתי מדדים אלה ואחרים.

<גילה סיימון: אנחנו עם בתי ספר שיש להם מדד טיפוח, על בתי הספר אני מדברת, ששם ככל שזה יותר גבוה זה פחות טוב, יש לנו בתי ספר עם 8.3, 7.7, בתי ספר על יסודיים גדולים, מירב מכירה אותם, שפירא, ריגלר, בתי ספר שבאמת מייצגים את האוכלוסייה הזו שדיברנו עליה, שאנחנו שם ואם לא אנחנו אז ההזדמנויות הולכות ומצטמצמות, ואף אחד לא רוצה להיות במקום הזה, אנחנו רק רוצים להיות במקום שמצמיח ומטפח ועכשיו יוקשה עלינו.

יעקב מרגי: זוהר אביטן.

יעקב מרגי: בבקשה.

<זוהר אביטן: אני אציג את עצמי בכמה משפטים, כדי שתבינו למה אני רוצה לומר מה שאני אומר.

<זוהר אביטן: אני תושב שדרות מגיל שנה, אני במכללת ספיר משנת 1977, מורה בתיכון בשדרות כמה שנים, אשתי עד היום, חבר מועצת העיר 12 שנים, ארבע שנים אחריות על תיק החינוך.

<זוהר אביטן: ואני רוצה להעיר כמה דברים.

<זוהר אביטן: יש שני דברים שונים לחלוטין, שוויון הזדמנויות, שזו מדידה ארוכת טווח, היא לא מדידה תקציבית, היא מדידה שנתית, ויש שוויון בתקצוב.

<זוהר אביטן: משהו שלא השתנה עד היום הזה, במה שמכונה תקציבי ההעברה של המדינה לרשויות מקומיות היום מועברים 70% מהעלות של כל דבר שנוגע לתקציב העברה, בין אם זה רווחה ובין אם זה חינוך.

<זוהר אביטן: כתושב שדרות וגם כמחזיק תיק חינוך אני אוכל לומר לכם, גם אם תושבי שדרות היו משלמים כולם 100% מסים, העיר שדרות, בסך כל הכנסותיה ממסים לא הייתה יכולה להשלים את 30% הנותרים.

<זוהר אביטן: המצב בישראל, 253 רשויות מקומיות, רק 24 מתוכן מסוגלות להחזיק את עצמן.

<זוהר אביטן: בעניין התקצוב, הנתון הזה קיים כבר, אני חושב, משאז קום המדינה.

<זוהר אביטן: מיכל, נדמה לי, אמרה, שהמדינה יצרה את הפערים, מה פירוש יצרה את הפערים?

<זוהר אביטן: חלוקת היישובים בארץ יצרה מצב שהמדיניות הנוהגת היום מעדיפה את 50% אוכלוסיית ישראל המתגוררת בערים הגדולות בגוש דן – - -

<מיכל מנקס: ולכן היא נותנת להם צהרונים – - -

יעקב מרגי: מיכל, הוא לא הפריע לך.

מירב בן ארי: אבל זה לא נכון מה שהוא אומר.

יעקב מרגי: אין לי פטיש כאן.

מירב בן ארי: אני רק רוצה להגיד לך שהשר שלך, אתה יודע מה הוא אמר עכשיו אצל רינו צרור?

יעקב מרגי: מי זה השר שלי?

מירב בן ארי: דרעי.

יעקב מרגי: כל השרים הם שרים שלי.

מירב בן ארי: אתה יודע מה הוא אמר עכשיו?

מירב בן ארי: אני רק חייבת להגיד משהו בהערת אגב.

מירב בן ארי: עכשיו בתכנית של רינו צרור, אני גם רשמתי את זה, פריפריה זה לא רק הנגב והגליל, יש במדינת תל אביב שכונות שבעזה היו מתביישים בהם.

מירב בן ארי: אבל אני אדבר על זה כשאני אדבר על נתניה ועל תל אביב.

יעקב מרגי: תני לו לסיים.

<זוהר אביטן: מירב, נדמה לי שההערה לא נכונה, כי לא זה מה שאמרתי.

<זוהר אביטן: בסך הכול אמרתי שבשבוע שעבר פורסם נתון שבחמש השנים הקרובות 50% מאוכלוסיית ישראל תגור בגוש דן, ה-50% האחרים – - – לא אני פרסמתי את הנתון, זה הלמ"ס.

<זוהר אביטן: בערים יש פריפריה, אני רוצה לדבר על הפריפריה הגיאוגרפית, שבה ממוקדת תשומת הלב במה שאתם מזכירים, פערים בחינוך, שוויון בחינוך.

<זוהר אביטן: על פי מחקר שאני עשיתי תוספת הכסף לא תיצור שוויון הזדמנויות, כי אין בפריפריה, בגלל קוטנם של היישובים, שוויון הזדמנויות.

<זוהר אביטן: זה מובנה בהגדרת הפריפריה הגיאוגרפית.

<זוהר אביטן: למה?

<זוהר אביטן: באזור שלנו לבד, שזה כולל כמה מועצות אזוריות ושלוש ערים, יש 18 בתי ספר תיכוניים.

<זוהר אביטן: בממוצע מספר התלמידים בבית ספר הוא 400.

<זוהר אביטן: זו התפלגות אוכלוסייה שלעולם אי אפשר להגיע בה ליותר משלושה, מקסימום חמישה תלמידים שיכולים ורוצים ללמוד 5 יחידות פיזיקה, 5 יחידות מתמטיקה.

<זוהר אביטן: אלה נתונים שרשות מקומית צריכה להחליט, כי מהנתונים שאני למדתי כחבר מועצת העיר, לקיים מגמה בפיזיקה עולה חצי מיליון שקל בשנה.

<זוהר אביטן: רשות מקומית צריכה להחליט למה להקצות, לשלושה תלמידים שלומדים פיזיקה או לכמה גני ילדים?

<זוהר אביטן: זה לא בנושא הדיון היום, אבל השאלה היא לא תקצוב.

<זוהר אביטן: אני ישבתי בתת ועדה של ועדת דוברת והצענו מבנה, שקיים באירופה ובארצות הברית.

<זוהר אביטן: הבעיה המרכזית היא, כמו שאתם ציינתם, היא לא בחינוך היסודי, אלא בחינוך התיכוני.

<זוהר אביטן: בחינוך התיכוני אני הצעתי מבנה של הקמה, זה עניין לעשר שנים, קריות חינוך אזוריות, שמרחק הנסיעה אליהם הוא רבע שעה, 20 דקות, דוגמת קריה אקדמית, אבל תיכונית, שגם ילד בשדרות יוכל ללמוד בבית ספר מסוג תלמה ילין אמנות, או בבית ספר גבוה למדעים או בבית ספר טכנולוגי גבוה.

<זוהר אביטן: זה לא נושא הדיון, אבל נושא הדיון – - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אין ספק, זוהר, זה נושא – - –

<זוהר אביטן: אני מבקש שתרשמו לפניכם, שוויון בתקצוב זה לא שוויון הזדמנויות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אמרת דברי טעם והם נושקים לדיון שלנו, כי בסוף בסוף בסוף זה גם תקצוב.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: קודם כל תודה, אדוני היושב ראש, על קיום הישיבה וגם מתנצלת על האיחור, הגעתי מוועדת הכלכלה.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר כמה דברים, על גילת וברוך, שיושב שם מאחורה, שעושים עבודה מעולה בתיכון טשרניחובסקי בנתניה.

מירב בן ארי: אני מגיעה מ-10 שנים של עבודה עם נוער בסיכון ואני מגיעה מהפריפריה החברתית של מדינת ישראל.

מירב בן ארי: אין תחרות, אוקיי?

מירב בן ארי: פה סובלים ופה סובלים, שלא נתבלבל.

יעקב מרגי: בוא לא נתחרה על מי – - -

מירב בן ארי: אין לי תחרות מי יותר סובל, חלילה, ממש לא.

מירב בן ארי: להיפך.

מירב בן ארי: אני מלאת הערכה, הייתי גם בסיור באופקים, אני חלק מהשדולה לצמצום פערים בחינוך, עם מאיר כהן, והייתי בסיור, התרשמתי באמת מהעבודה שעושים, שהיא מעל ומעבר באמת למה שראינו עד עכשיו.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד שני דברים כאן, אדוני היושב ראש.

מירב בן ארי: האחד, הנושא הזה של ההשקעה, ראינו, קראנו את הדוח, המצוין אגב, של הממ"מ, שבו רואים שגם המגזר הערבי, וגם באותה פריפריה גיאוגרפית, משקיעים יותר בקדם יסודי וביסודי.

מירב בן ארי: אלה נתונים שקידמנו.

מירב בן ארי: לדעתי הבעיה היא עם העל יסודי, זה באמת עניין של מדיניות שהתחילה מאוחר מדי.

מירב בן ארי: היא התחילה עם גדעון סער, עברה דרך שי פירון, עכשיו נפתלי בנט וכולם באותו קו.

מירב בן ארי: מה היה לפני גדעון סער?

מירב בן ארי: אני לא יודעת, אולי יושב ראש הוועדה יוכל להגיד, הוא יותר ותיק ממני, אבל נראה שהעניין הדיפרנציאלי התחיל אז ולכן לא הגענו עד התיכון, אבל אני מאמינה שאנחנו בדרך לשם.

מירב בן ארי: זו נקודה אחת, לעניין ההתייחסות שלי לעניין מה שמיכל אמרה וגם דודי, שגם אני מתחברת למה שאתה אומר.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו, בהתייחס למה שהשר דרעי אמר.

מירב בן ארי: יש בעיה שבגלל הרצון להשקיע כל כך בפריפריה הגיאוגרפית לעיתים אנחנו שוכחים, ואני גרה בתל אביב, הייתי חברת מועצת העיר תל אביב-יפו, שכונות כמו כפר שלם, כמו התקווה, כמו עזרא, שכונות שמשום מה נשכחו – - –

<קריאה: פי ארבעה יותר מירוחם בגודל.

מירב בן ארי: יפה.

מירב בן ארי: אתה יודע שכפר שלם וגרורותיה זה 30,000 איש, זה בערך כמו עיר.

מירב בן ארי: וכמובן שכונות, כמו השכונות שאני עבדתי בנתניה, שכונת דורה וקרית נורדאו ואזורים, שמהרצון האדיר לקלוט עלייה הביאו למה שנקרא גושים בתוך ה – - – גטו.

מירב בן ארי: אוקיי, אתה הגדרת את זה במונח.

מירב בן ארי: יש שכונה בנתניה כמו חפציבה שממש נראית כמו גטו, ודורה ושכונות אחרות, ולא יכול להיות, וזה, אדוני, אני מבקשת שתתייחס לזה גם, שפריפריה חברתית של מדינת ישראל איפה שהוא נשכחה.

מירב בן ארי: ושוב, אין לי תחרות איתך, להיפך כולי פרגון והערכה למה שאתם עושים כאן, אבל לא יכול להיות שכשאתה מדבר על תקציבים אתה בא ונותן לפריפריה הגיאוגרפית ובגלל שעיר כמו תל אביב מדורגת 8, אתה שם את השכונות שלהם בצד.

יעקב מרגי: אבל מדד הטיפוח הבית ספרי נותן מענה ל – - -

מירב בן ארי: נכון, אבל אתה יודע מה?

מירב בן ארי: לא מספיק.

מירב בן ארי: תכניות כמו ציל"ה ומיל"ת, אני מגיעה מ-10 שנים בקרן רש"י, אלה תכניות של קרן רש"י.

מירב בן ארי: עכשיו אני יכולה להגיד לך אנקדוטה, חבר הכנסת מרגי.

מירב בן ארי: הייתה מחאה, צדק חברתי, כולם יצאו להפגין ברחובות, נכון?

מירב בן ארי: יצאו, הלכו, ידידי יוסי יונה מכיר היטב, הייתה מחאה, יצאו והפגינו.

מירב בן ארי: התחילה המחאה בשדרות רוטשילד בתל אביב, לא באופקים ולא בשדרות, התחילה, אתם יודעים, כולם יודעים, ומשם נהיה באמת באזז מטורף בכל הארץ.

מירב בן ארי: מה הפריע לי קצת בעניין הזה?

מירב בן ארי: שאחרי צדק חברתי הגיעה ועדת טרכטנברג.

מירב בן ארי: ועדת טרכטנברג קבעה באמת שצריך תקצוב דיפרנציאלי וצריך לתת לך ובגלל זה באמת זה חל עליהם.

מירב בן ארי: אבל מי אלה שקיבלו קודם כל?

מירב בן ארי: לפני שהגיעה ועדת שטראוס, מי אלה שקיבלו את כל התקציבים והמשאבים?

מירב בן ארי: אתה יודע מי?

מירב בן ארי: אני אגיד לך, כל אלה שמדורגים 8 עד 10, ומי אלה?

מירב בן ארי: זה בדרך כלל המגזר הערבי, הבדואי, או המגזר ה – - – אני רוצה להגיד לך, אף אחד מהם לא ישב ולא היה בצדק חברתי.

מירב בן ארי: ולמה זה מטריד אותי?

מירב בן ארי: כי האנשים שהפגינו בנושא של הצדק החברתי ובנושא של פערים חברתיים, בסופו של דבר הרבה פעמים מדורגים גבוה ולא מקבלים את היחס ההולם ממדינת ישראל.

יעקב מרגי: את יודעת למה לא הפגינו?

יעקב מרגי: אם היו באים לבאר שבע, הייתי שם.

מירב בן ארי: חבל, דרך אגב, שהמחאה החברתית לא התחילה בשדרות, אולי אז היו חושבים אחרת.

<דודי מזרחי: אגב, נציגות של – - –

יעקב מרגי: דודי, אנחנו לא מקיימים דיון על רוטשילד.

מירב בן ארי: משפט אחרון לסיכום, לנקודה שלי, יש פריפריה חברתית במדינת ישראל ולדעתי היא לא מקבלת את המשאבים הראויים לה.

מירב בן ארי: ושוב, בלי לפגוע בפריפריה הגיאוגרפית, שכבודה במקומה מונח.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: יש דובר נוסף אחרון שרוצה להתבטא או שאני מסכם את הדיון?

יעקב מרגי: יפה.

<דודי מזרחי: הגענו להסכמה.

יעקב מרגי: תרשי לי להכניס לסיכום שיש פריפריה חברתית מעבר לפריפריה ה – - – אני מכניס את זה כאמירה של הוועדה.

מירב בן ארי: בוודאי, מה?

מירב בן ארי: אני – - –

יעקב מרגי: לא חידשת לנו, אבל אני חושב שהוועדה תיתן – - -

<קריאה: שזה יהיה חצוב בסלע.

מירב בן ארי: שזה יהיה חצוב בסלע פה.

מירב בן ארי: אתה יודע גם מה זה מצוקה.

<קריאה: ברור, אני גר בשכונת עוני.

מירב בן ארי: איפה אתה גר?

יעקב מרגי: בוא נתחרה על איזה שכונות גדלנו, כל אחד?

מירב בן ארי: הוא לא יכול להתחרות עם השכונה שלי.

יעקב מרגי: את לא יכולה להתחרות עם השכונה שלי.

יעקב מרגי: אני גרתי בשכונה שהיא יותר גדולה מאופקים, שכונה ד' בבאר שבע, הרבה קציני משטרה בדימוס חייבים להם את הקידום.

יעקב מרגי: אמנם מירב נאמה נאום חוצב להבות, והיא הדגישה את הזה, אבל אני אומר לך, אני כאיש הדרום, כאיש באר שבע לשעבר, אני איש הנגב היום, סמוך לבאר שבע, אני עדיין אומר את הכתובת שלי, מושב שדה צבי, באר שבע, יוצא לי 'באר שבע'.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, קחו לדוגמה את באר שבע, שעברה מצב – - -

מירב בן ארי: נכון.

יעקב מרגי: ואני אומר לך, עם רצון טוב של ראש הרשות הוא יכול להתמודד עם – - -

מירב בן ארי: וראש מינהל החינוך .

יעקב מרגי: הוא יכול להתמודד עם הפריפריה החברתית שלו בתוך השכונות.

יעקב מרגי: הוא יכול להתמודד עם הסוגיה הדיפרנציאלית.

<זוהר אביטן: אדוני היושב ראש, אני מודה לך על המשפט, מכיוון שהם כולם קולגות שלי, אני לא יכול להגיד כזה דבר.

מירב בן ארי: אז תגיד לה, כי היא הייתה איתנו בסיור של השדולה לצמצום פערים ונתנה שם תצוגת תכלית על מערכת החינוך בבאר שבע, מרשימה מאוד.

יעקב מרגי: חפצי זוהר?

יעקב מרגי: היא נולדה בשכונה ד', שכנה שלי.

<מיכל מנקס: אז צריך להעניש אותה?

<מיכל מנקס: עכשיו הוא מעניש אותם כי הם הצליחו.

יעקב מרגי: מירב, כששואלים אותי מה נשמע, מה אני עונה?

יעקב מרגי: תלוי איפה תשימי את האוזן.

יעקב מרגי: הנה, אמרנו נתון שכולנו מסכימים איתו וכל אחד לקח אותו לפירוש בסיוע שלו.

יעקב מרגי: זה מוכיח שאם רוצים, אמר אותו אחד, אין לו אגדה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת שהגיעו לכנס שדרות ולאורחים שהשתתפו בדיון ותרמו לרמת הדיון.

יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על הפערים בתקצוב של אוכלוסיות מוחלשות בחינוך בארץ.

יעקב מרגי: הוועדה מכירה שישנה פריפריה חברתית, מעבר לפריפריה הגיאוגרפית.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למרכז השלטון המקומי להמשיך ולשתף פעולה עם המגמה שהוביל המשרד בתקצוב דיפרנציאלי במגמה מאוזנת ומדורגת.

יעקב מרגי: הוועדה שמחה לשמוע על ההתקדמות במגעים ליישום התקצוב הדיפרנציאלי גם בחינוך העל תיכוני.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה על העיוותים הקיימים בקביעת מדד הטיפוח היישובי והבית ספרי.

יעקב מרגי: יש מקום לעדכון המדד ולהתאמתו למצוקת הרשויות המקומיות, הוועדה קוראת לשבת, להתכנס ולשמוע ולעמוד מקרוב על אותן מצוקות.

יעקב מרגי: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.