הוועדה לענייני ביקורת המדינה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 93, 2016-02-29 11:00

קארין אלהרר: בוקר טוב לכולם.

קארין אלהרר: 29 בפברואר 2016, כ' באדר א' התשע"ו, השעה 11:08 בבוקר.

קארין אלהרר: הנושא שלנו היום – היבטים פיזיים של מסגרות רווחה חוץ ביתיות – דו"ח מבקר המדינה 65 ג'.

קארין אלהרר: אני מברכת את נציגי משרד מבקר המדינה, את מנכ"ל משרד הרווחה, אליעזר יבלון, את חברי הכנסת שהצטרפו אלינו – מאיר כהן, אילן גילאון, אורלי לוי-אבקסיס ומירב בן ארי.

קארין אלהרר: תראו, הדיון הזה הוא דיון חשוב מאין כמוהו.

קארין אלהרר: במסגרות חוץ ביתיות יש על פי הדו"ח, אני אשמח למספר מעודכן, בין 40,000 ל-50,000 אנשים שנמצאים במסגרות חוץ ביתיות בישראל.

קארין אלהרר: ברור שבמסגרות החוץ ביתיות נמצאים אנשים שהם בעצם לא משולבים בקהילה, שזה דיון נפרד שצריך לקיים, על עד כמה אנחנו צריכים לשלב אנשים בקהילה, בין אם מדובר באנשים עם מוגבלויות ובין אם מדובר באנשים שהם שוליים אחרים של החברה הישראלית.

קארין אלהרר: אני רוצה בהזדמנות הזאת, במעמד הזה.

קארין אלהרר: תראו, לפני מספר ימים אני נחרדתי נוכח הדברים שנאמרו על ידי ראש עיריית חיפה, שאמר – אוטיזם לא בבית ספרי.

קארין אלהרר: במילים כאלה, ממש.

קארין אלהרר: אמר את זה בצורה, ולא רק לדבר על הצורה שהיא צורה רעה ולא נכונה, אלא עצם האמירה הזאת מלמדת על זה שלא הגענו למקום המיוחל.

קארין אלהרר: זו הייתה אמירה חצופה, שנאמרה בלא פחות מרוע לב.

קארין אלהרר: ולכן, אני באמת קוראת לו קודם כל להתנצל ולהודות לחברת הכנסת בן ארי שחשפה את האמירה הזאת.

קארין אלהרר: הוא צריך להתנצל בפני האנשים.

קארין אלהרר: הדבר הזה לא יכול לקרות.

קארין אלהרר: אמירה כזאת בשנת 2016 היא לא אמירה שאנחנו נקבל.

קארין אלהרר: זה לא פוגע בתושבים, זה לא פוגע בו.

קארין אלהרר: להיפך.

קארין אלהרר: אם יש משהו שזה מעיד עליו, זה על כך שהוא מקבל ומכיל את כולם בתוך הרשות שאותה הוא מנהל.

קארין אלהרר: ודווקא הרגעים האלה, כמו שהיו עם ראש עיריית חיפה, מלמדים אותנו שמדינת ישראל עוד צריכה לעבור כברת דרך ארוכה.

קארין אלהרר: אנחנו צריכים ללמוד עוד הרבה שיעורים על מה זה אומר שילוב אנשים עם מוגבלויות בחברה.

קארין אלהרר: אם נחזור בצורה סדורה יותר לדו"ח.

קארין אלהרר: המסגרות הללו, מסגרות חוץ ביתיות, מחויבות לתת מענה בכל חלקי הארץ.

קארין אלהרר: הדו"ח מלמד על זה שהפיזור לא טוב, שלא היה תכנון מסודר על איך הפיזור צריך להיראות ושיש מקומות שנחשבים נחשלים יותר, ושם אנחנו נמצא ריכוז גבוה יותר של מסגרות, כי זה יותר נוח, והמקומות שהם אקסקלוסיביים, שם פחות.

קארין אלהרר: למה?

קארין אלהרר: מה, זה מוריד את ערך הדירות?

קארין אלהרר: זה עושה לא טוב לשכנים?

מאיר כהן: Not in my backyard.

קארין אלהרר: לגמרי, Not in my backyard.

קארין אלהרר: זה בסדר, שיהיו מסגרות, אבל לא לידנו.

קארין אלהרר: אל תפריעו לנו לחיות את חיי השגרה הנוחים והנעימים שלנו.

קארין אלהרר: תנו לנו למכור את הדירות שלנו ברווח נאה.

קארין אלהרר: זה ממש לא מתאים לנו.

קארין אלהרר: הדו"ח שאנחנו נעסוק בו היום מעלה שאלות קשות בנוגע למצב פיזי ירוד ומוזנח של מסגרות חוץ ביתיות.

קארין אלהרר: של פיקוח לוקה בחסר ואני אומרת את זה בלשון עדינה.

קארין אלהרר: פיקוח לוקה בחסר של משרד הרווחה על המסגרות.

קארין אלהרר: מה שחשוב לי לבהיר, אנחנו לא עוצמים עיניים כשאנחנו קוראים את הדו"ח הזה.

קארין אלהרר: אנחנו נפעל גם בדיונים כאן בוועדה, אדוני המנכ"ל.

קארין אלהרר: אתה כבר יקיר הוועדה.

קארין אלהרר: בשבוע האחרון אני חושבת שהיו לך הרבה שעות ועדה ואתה מבין שזה - - -

אילן גילאון: השאלה אם זה מתייחס רק למשרד הרווחה או גם למשרד הבריאות?

קארין אלהרר: גם למשרד הבריאות.

קארין אלהרר: ואתה מבין אדוני שהדיון היום הוא רק יריית הפתיחה ואנחנו נמשיך לעקוב, עד שאנחנו נראה.

קארין אלהרר: קודם כל נשמח שמספר המוסדות ילך ויצטמצם, כי אנחנו צריכים לפעול לשילוב טוב יותר של אנשים בחברה.

קארין אלהרר: ולפני שהמועד המיוחל הזה יגיע, אם כבר מוסדות, אם כבר מסגרות חוץ ביתיות, בואו נעשה שהן כבר תהיינה טובות.

קארין אלהרר: בואו נעשה שהן תהיינה מפוקחות במידה מספקת.

קארין אלהרר: בואו נעשה שהן לא תזנחנה אנשים שנמצאים שם.

קארין אלהרר: זה תפקידה של הממשלה.

קארין אלהרר: ושיהיה ברור, תפקידה של הכנסת לפקח ואנחנו נעשה את העבודה שלנו.

קארין אלהרר: אז אני אבקש בראשית הדברים מצוות מבקר המדינה להציג את עיקרי הדו"ח.

<בני גולדמן: כן, הדו"ח הזה באמת עוסק במסגרות שהן בעצם הבית לחיים של קבוצות אוכלוסייה חלשות, של אנשים גם מוגבלות.

<בני גולדמן: בדקנו בדו"ח את המסגרות של משרד הרווחה ושל משרד הבריאות, של נכי נפש.

<בני גולדמן: בתקופת הדו"ח, שמצאנו בעיקר זה שהנושא הזה, בכלל הנושא הזה של התחזוקה, של הפרישה, זה היה נושא די זנוח והדו"ח הזה, גם במהלך העבודה שלנו מול משרד הרווחה ומול משרד הבריאות, אני מקווה שזכה לחשיפה ולמענה, ככה שהמצב ישתפר.

<בני גולדמן: ניתן לשניצר, שכתב את הדו"ח.

<בני גולדמן: אולי הדבר החשוב גם להציג, מאיפה באנו.

<בני גולדמן: אריה שניצר הוא אדריכל במקצועו ומי שעסק הרבה מאד שנים בתחום הבנייה ובתחום התכנון והיה חשוב לנו שהפריזמה הזאת, לפחות לגבי משרד הרווחה, שהוא משרד שזה לא עסק הליבה שלו, שהוא יקבל תובנות ממישהו שבא מתחום אחר.

<בני גולדמן: ואני חושב שהדו"ח הזה הציג יפה את הבעיות הקשות שיש בתחום.

<בני גולדמן: בבקשה.

<אריה שניצר: אז כאמור, הביקורת מתייחסת לשנת 2014.

<אריה שניצר: אם מאז נעשו שינויים ושיפורים, מה טוב.

<אריה שניצר: אני מניח שנשמע את זה בהמשך.

<אריה שניצר: אני אעבור בקצרה על הנקודות העיקריות.

<אריה שניצר: הדו"ח נחלק למעשה לשני נושאים בסיסיים, אחד זה הפרישה של מוסדות הרווחה החוץ ביתיות.

<אריה שניצר: אני מדבר אך ורק על המוסדות שהדיירים נמצאים בהם שנים, לפעמים אולי לכל חייהם.

<אריה שניצר: אני לא מדבר על המסגרות העירוניות, שהן יומיות.

<אריה שניצר: אז מצד אחד הפרישה של המוסדות האלה ומצד שני התחזוקה שלהם.

<אריה שניצר: במה שנוגע לפרישה, זה נושא שהוא קצת יותר ערכי, הנושא השני הוא נושא יותר טכני.

<אריה שניצר: בנושא הערכי, משרד הרווחה הבין שיש לו בעיה והוא הקים ועדה לפני כחמש שנים, שבעצם הממצאים של אותה ועדה, שבראשה עמד העוזר של המנכ"ל דאז, חשפו את כל הבעיות של הפרישה, שהיד הנעלמה בעצם מכוונת את הפרישה.

<אריה שניצר: אין פרישה מיטבית, אין הוגנות חברתית, לא נלקחים בחשבון שיקולים שונים.

<אריה שניצר: אין מדיניות בנושא הזה למשרד הרווחה, אין לו תכנון של הנושא הזה.

<אריה שניצר: הנושא הזה מקבל משנה חשיבות, כי גם למשרד הרווחה וגם למשרד הבריאות יש מדיניות של לפצל את המסגרות הגדולות של העבר ולפרוש את הדיירים בכמה שיותר מסגרות קטנות בקהילה – בדירות ובהוסטלים בעיקר.

<אריה שניצר: אז דווקא העניין הזה, של הפרישה הזאת, מחייב מאמצים וראייה וגישה תכנונית, מצד משרד הרווחה, דבר שבמהלך הבדיקה, בשנת 2014, לא היה.

מירב בן ארי: חשוב גם לומר שהוסטלים יכולים להיות בעצמם דירות.

מירב בן ארי: זאת אומרת הדירות וההוסטלים - - -

<אריה שניצר: אני לא נכנס להבדלים השונים.

מירב בן ארי: לא, כי בצורה שלהם הוסטל יכול להיות גם דירה.

<אריה שניצר: כן, הוסטל במשרד הרווחה זה עד 24 איש, במשרד הבריאות זה עד 30 איש.

<אריה שניצר: לפעמים ההוסטל הוא דירה אחת שיש לה דירות לווין.

<אריה שניצר: אני לא נכנס למבנים השונים האלה.

<אריה שניצר: עכשיו, בעקבות הדו"ח של אותה ועדה בראשות עוזר המנכ"ל ששכחתי את שמו.

<אריה שניצר: יריב מן, כן.

<אריה שניצר: משרד הרווחה קיבל חלק מההמלצות והתחיל להפעיל אמות מידה כמותיות.

<אריה שניצר: כלומר, שמירת מרחק של מינימום 400 מטרים של מסגרת חדשה, עם מסגרת קיימת.

<אריה שניצר: לא יותר מארבע מסגרות ברדיוס של חצי קילומטר וכן הלאה.

<אריה שניצר: מה שאנחנו מצאנו, שהמשרד לא השתמש באמות מידה איכותיות ואחד הדברים - זה גם יתקשר לחיפה תיכף - זה נושא של הוגנות מרחבית.

<אריה שניצר: כלומר, פרישה פחות או יותר מאוזנת בין יישובים סמוכים.

<אריה שניצר: אז למשל בחיפה ובקריית אתא יש עשרות מסגרות רווחה ובכל הערים שמסביבתן אין כלום, שזה לחלוטין לא מאוזן.

<אריה שניצר: אותו דבר, טוב, אור עקיבא לעומת קיסריה.

אורלי לוי אבקסיס: למה, בקריית ים יש מסגרת.

<אריה שניצר: זה משהו חדש.

<אריה שניצר: בתקופה של הבדיקה, אלה הנתונים.

אורלי לוי אבקסיס: לא, זה לא חדש.

<אריה שניצר: אז כנראה שמחוז הצפון, או מחוז חיפה של משרד הרווחה, לא ידע על קיומם, כי אלה הנתונים שקיבלנו.

אורלי לוי אבקסיס: זו גם בעיה.

אורלי לוי אבקסיס: זאת בעיה יותר קשה, אני חושבת.

מירב בן ארי: אתה משווה בין חיפה לקריות?

מירב בן ארי: אתה לא משווה נגיד בין חיפה לתל אביב?

<אריה שניצר: לא.

<אריה שניצר: אני משווה עיר וסביבתה.

מירב בן ארי: מה אתה משווה את הגודל של עיר בקריות לחיפה?

<אריה שניצר: אני לא חושב שיש לזה משמעות והנה, הדוגמא שאני מביא, באור עקיבא יש חמש מסגרות, בקיסריה, זה באופן טבעי, זה כוחות השוק, אין אף מסגרת, כי פשוט השכירות גבוהה פי כמה וכמה ולא הגיוני שתהיה שם.

קארין אלהרר: לא נאה בעיני השכנים?

<אריה שניצר: לא, לא, לא.

<אריה שניצר: פשוט למפעיל.

<אריה שניצר: אולי צריך לציין שיש הפרטה הרי של המסגרות האלה, והמפעיל אמור לשלם דמי שכירות וככל שהם יותר גבוהים הוא לא יגיע לשם.

מאיר כהן: על 150 מטר מבקשים בקיסריה 32,000 שקלים?

אורלי לוי אבקסיס: ולכן הוא תמיד יעדיף בפריפריה.

קארין אלהרר: רגע, רגע, בואו נעשה את זה מסודר.

קארין אלהרר: בבקשה, אדוני.

<אריה שניצר: גם בתחום הערים הגדולות, כשיש מכרז של משרד הרווחה, שוב, בשנת 2014, גם לעיר גדולה כמו תל אביב יש פריפריה חברתית.

<אריה שניצר: יש שכונות יותר זולות ויותר יקרות, אז גם שם משרד הרווחה, אם היו מכרזים בתל אביב, ירושלים, או חיפה, לא ניסה לאזן.

<אריה שניצר: כלומר, במכרזים משרד הרווחה לא קבע שהוא מעדיף והוא ייתן גם ניקוד יותר גבוה במכרז, לשכונה פלונית או אלמונית, כי לשכונה על ידה, נאמר, יש כבר רוויה של מסגרות רווחה.

<אריה שניצר: כלומר, התמונה היא שלמשרד הרווחה לא הייתה מדיניות ולא היה תכנון.

<אריה שניצר: עכשיו, אחד הכלים להתגבר על הדבר הזה, ושהוא נותן תמונה חלופית שאין טובה ממנה, זה מערכת של GIS, שצריכה להיות לעניות דעתנו בכל משרד ממשלתי בישראל.

<אריה שניצר: אי אפשר לעבוד כיום בלי זה.

מאיר כהן: ובכל רשות.

אורלי לוי אבקסיס: תסביר לנו מה זה אומר בדיוק.

<אריה שניצר: GIS - זו מערכת ממוחשבת של מידע ביוגראפי, שבא בצורה חזותית, למשל אם צריכים לראות את כל מסגרות הרווחה ברחוב, בשכונה, בעיר, במרחב, מקבלים את התמונה המדויקת.

<אריה שניצר: אני יודע שמשרד הרווחה התחיל לעבוד והתחיל לפתח מערכת כזו.

<אריה שניצר: אני לא יודע איפה זה עומד היום, אבל זה כלי הכרחי לתכנון מיטבי.

<אריה שניצר: אותה ועדה לא טיפלה במצב הקיים ובעינינו, יש בכך טעם לפגם.

<אריה שניצר: אנחנו בדקנו גם בחיפה וגם באשקלון צפיפות של מסגרות.

<אריה שניצר: מסתבר שיש רחובות, למשל באשקלון, יש רחובות עם חמש או שבע מסגרות עם יותר מ-200 חוסים.

<אריה שניצר: אם רוצים לשלב את הדיירים בקהילה, אני חושב שלא זו הדרך.

<אריה שניצר: אלמנט נוסף זה אלמנט הידע.

<אריה שניצר: אין סנכרון בין משרד הרווחה, אולי היום כבר יש, עם משרד הבריאות, אבל אני לא יודע אם יש עם הרשויות המקומיות.

<אריה שניצר: הרי כאמור, רוב המסגרות לפציינטים, נאמר, הן של העיריות.

<אריה שניצר: כלומר, מתוך כ-6,150, כ-4,000 זה מסגרות שמפעילות העיריות, אבל משרד הרווחה לא יודע היכן הן ממוקמות.

<אריה שניצר: אז כשהוא בא למקם מסגרת חדשה, הוא חייב את המידע הזה וחייבת להיות סינכרוניזציה בין המידע שיש בכל רשות מקומית, משרד הבריאות ומשרד הרווחה.

<אריה שניצר: למשל, בדקתי באשקלון, הם לא ידעו על קיומן של 29 מסגרות של משרד הרווחה.

<אריה שניצר: מדוע הדברים חשובים?

<אריה שניצר: במקרה חודש אחרי שעשיתי שם את הביקורת, התחיל מבצע צוק איתן.

<אריה שניצר: אז כוחות הביטחון המקומיים צריכים לפנות דיירים ואם הם לא יודעים על מיקומם, אז ברור שזה לא תורם.

קארין אלהרר: זה מוזר שהם לא יודעים.

קארין אלהרר: ולעניין הפיזיות של המסגרות?

<אריה שניצר: אוקיי, אז נעבור לפרק הבא.

<אריה שניצר: אה, כן, פרשת הנימבי, עם ה- backyard.

<אריה שניצר: למשרד הרווחה אז לא הייתה מדיניות פרו-אקטיבית, מה לעשות.

<אריה שניצר: ברור שצריך להתחיל בחריש עמוק ממערכת החינוך והלאה.

<אריה שניצר: אז כל הדברים האלה לא נעשו.

<אריה שניצר: משרד הרווחה אף התחייב בתכנית העבודה השנתית שמפרסם משרד ראש הממשלה, שבשנת 2014 עד יוני, או יולי, אני לא זוכר, הוא יסיים לגבש תכנית כזו והוא בכלל לא עסק בזה.

אורלי לוי אבקסיס: מה הכלים שיש למשרד כדי באמת ליצור את הפיזור הנכון?

אורלי לוי אבקסיס: יש לו יכולת?

אורלי לוי אבקסיס: יש לו את האפשרות לתמרץ או להעניש מי שלא מוכן?

<אריה שניצר: אפשר במכרזים, אפשר לפרסם העדפות ולתת ניקוד יותר גבוה למקומות הרצויים.

קארין אלהרר: אם אנחנו מתייחסים לשאלת התקציב, בואו, בסוף הרי באמת הכל עניין של תקציב.

מירב בן ארי: זה הכל נופל על השכירות של ה - - -

קארין אלהרר: רגע, חבר הכנסת כהן - - -

מאיר כהן: אני חייב להגיד שתי דקות משהו, כי זאת ישיבה חשובה.

מאיר כהן: תראו, הסיפור של הדו"ח נולד משיחה שלי עם מבקר המדינה ועם הזמנה שלי את מבקר המדינה לסייר איתי במקום שנקרא סן סימון.

מאיר כהן: סן סימון היה מוסד בירושלים.

מירב בן ארי: עדיין.

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: הוא עבר.

מאיר כהן: סן סימון היה מוסד שברגע שנכנסתי לשם חשכו עיני.

מאיר כהן: שאלתי איפה פתחי החירום?

מאיר כהן: אין פתחי חירום.

מאיר כהן: איפה הציוד לכיבוי?

מאיר כהן: אין ציוד לכיבוי.

מאיר כהן: למה חיים כך?

מאיר כהן: נאמר לי שהוועד של המקום מסרב לצאת מהמקום.

מאיר כהן: הגיע איתי המבקר לשם.

מאיר כהן: שלושה חודשים אחרי, ארבעה חודשים אחרי כבר היינו במבנה הרבה יותר רציני, שהיום הוא נחשב למבנה הדגל.

מאיר כהן: אדוני המנכ"ל, בטח ביקרת שם בירושלים, שנחשב למבנה מצוין.

מאיר כהן: שני דברים אני רוצה להגיד.

מאיר כהן: האחד, שאני נתתי הוראה, בניגוד לכל העמותות ולכל האנשים, שמי שלא יציג אישורים של כבאות ובטיחות וכו' וכו', לא ניתן לו להמשיך לפעול, והבאתי את הדוגמא.

מאיר כהן: כשהייתי מנהל בית ספר, ב-1 בספטמבר בית ספר לא נפתח כשיש בו ילדים, אם אין בו את כל האישורים, אישורי הבטיחות.

מאיר כהן: חשמל וכיבוי וכו'.

מאיר כהן: במשרד הרווחה מעולם לא ביקשו כזה אישור משום גוף.

מאיר כהן: אף אחד לא בא לבקר.

מאיר כהן: לא היו שם דו"חות, לא היה שום דבר.

מאיר כהן: ואז באנו למבקר המדינה ואמרתי תעשו את הביקורת שזה יהפוך לתכנית העבודה.

מאיר כהן: אין שום כלי בידיו וגם ההצעה שלכם, אני אומר שהיא לא ישימה.

מאיר כהן: אין שום כלי בידיו, לא של שר ולא של מנכ"ל, לכפות על ראש עיר כזה או אחר.

מאיר כהן: אין כלי כזה.

מאיר כהן: אם ראש עיר עומד בפרץ ואומר זה לא יהיה, זה לא יהיה.

מאיר כהן: שיהיה ברור לכולם.

מאיר כהן: על הוספת ניקוד.

מאיר כהן: דבר אחד צריך לעשות ואת זה לא הצלחנו לעשות מול האוצר ושום שר לא יצליח לעשות את זה, וזה להעלות את התעריפים של השכירות בצורה משמעותית.

מאיר כהן: כי כשנותנים כסף לעמותה והם צריכים לשכור, אז העמותה תלך להשכיר בית ב-10,000 שקלים ולא ב-60,000 שקלים.

מאיר כהן: זה הסיפור.

מאיר כהן: אם אתם חושבים שזה יעזור, להערכתי זה לא יעזור.

מאיר כהן: ההחלטה צריכה להיות החלטה של תקצוב משמעותי של המסגרות האלה.

מאיר כהן: אלף, יש סיפור אידיאולוגי, ואתה צודק, אדוני, כמה אנחנו פותחים מסגרות כאלה.

מאיר כהן: כמה אנחנו פותחים, למה אנחנו לא פותחים מספיק.

מאיר כהן: למה ה-24 זאת מסגרת ולמה 8 זה לא מסגרת, וככל שירדו כן ירווח להערכתי, כי 24 ו-30 - - -

אורלי לוי אבקסיס: כהצעת חוק שמחייבת את זה.

מאיר כהן: 24 ו-30 זה כבר סוג של מוסד.

מאיר כהן: יש הבדל גדול מאד בין זה לבין בית שגרים בו 6 חברה או 4 חברה בתוך הקהילה וזה הרבה יותר משמעותי בעיני.

אורלי לוי אבקסיס: כן, רק ששם ההורים נדרשים לקנות את המבנה בעצמם והם לוקחים משכנתאות, כדי שיהיה להם את ה - - -

מאיר כהן: חברת הכנסת לוי, את צודקת.

מאיר כהן: אין ויכוח על זה.

מאיר כהן: השאלה היא שאלה תקציבית מה אנחנו מוכנים לתת.

מאיר כהן: אני מאד מקווה, נמצא פה המהנדס של משרד הרווחה, כי הדו"ח הזה הפך להיות לתכנית העבודה של משרד הרווחה.

מאיר כהן: אני משער שגם המנכ"ל פועל על פי הדו"ח הזה, הוא דו"ח חשוב.

מאיר כהן: ותזכרו, התחלנו באיזו רפורמה.

מאיר כהן: אני מבין שכל שר שמגיע רוצה לעשות רפורמות.

מאיר כהן: כמו שאמר מרטין בובר, דעותיו הקדומות של הנוער, כל שר חושב שאלה שלפניו לא עשו כלום.

מאיר כהן: אז השרים לפני עשו והשרים אחרי יעשו, אבל יש דברים שצריכים לעבור כחוט השני בין כל השרים.

מאיר כהן: והדבר הכי חשוב, ואני לא יודע אם אתם מציינים אותו בדו"ח, זה הפיקוח.

מאיר כהן: לא היה פיקוח.

מאיר כהן: אין מספיק מפקחים.

מאיר כהן: ולצערי הגדול, מפקח שהולך, ואמרתי להם את זה בכנס המפקחים ועל זה הם הכריזו כנגדי סכסוך עבודה.

מאיר כהן: מפקח שהולך לחתונה של הבן של הקבלן המפעיל ויושב כל החתונה ומרגיש שם נהדר, למחרת הוא לא יבוא לתת לו דו"ח ולסגור לו את המקום.

מאיר כהן: אני עשיתי דבר שאמרו לי השתגעת, באיזה זכות?

מאיר כהן: אסרתי על מפקחים ללכת לאירועים של מפעילים.

מאיר כהן: כי הבנתי מה קורה כשמפקח נמצא באירוע של מפעיל ולמחרת הוא צריך לבוא לבדוק לו את המזון.

קארין אלהרר: כמה מפקחים יש, אדוני המנכ"ל?

מאיר כהן: בתקופתי היו 15, מתוכם 3, הפריטו את הפיקוח.

<אליעזר יבלון: מפקחים של מה?

<אליעזר יבלון: למפקחים של מה אדוני מתייחס?

מאיר כהן: מפקחים של מוסדות.

<אליעזר יבלון: יש יותר.

<אליעזר יבלון: טוב, אני לא - - -

מאיר כהן: תקשיבו, עוד נתון.

מאיר כהן: אני מקווה שהציגו אותו, אדוני המנכ"ל.

מאיר כהן: אני הגעתי לבית אבות בחיפה בשעה 12:00 בצהריים, בשעה 14:00 הוצאתי צו סגירה לבית האבות.

מאיר כהן: שאלתי מי המפקח על המקום.

מאיר כהן: הביאו סטודנט שלומד בטכניון.

מאיר כהן: הפריטו את הפיקוח והמפקחים לקחו סטודנטים שהיו באים לחצי שעה.

מאיר כהן: ושאלנו את הסטודנט – אתה יודע לפקח?

מאיר כהן: הוא אומר לא, יש לי איזה דף ואני מסתכל.

מאיר כהן: גם את זה הפריטו עם השנים.

מאיר כהן: יש מקום לתקן.

מאיר כהן: אישרנו שם רפורמה עם פיקוח.

מאיר כהן: אני מאד מקווה שסילמן המשיך את הרפורמה ואחריו חיים, כי זה הדבר החשוב ביותר.

מאיר כהן: שאלת הפיקוח היא שאלה, היא פצע פתוח במשרד הרווחה, כל הזמן מנסים לטאטא את זה.

מאיר כהן: אני לא היה לי מספיק זמן לטפל בזה.

מאיר כהן: פיקוח ופיקוח ופיקוח, זה שם המשחק.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אני מצטער, שוב.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: נתחיל איתך, אדוני המנכ"ל.

קארין אלהרר: כמה מפקחים יש על מסגרות חוץ ביתיות בישראל, של משרד הרווחה.

קארין אלהרר: אני לא מדברת על משרד הבריאות.

<אליעזר יבלון: אני לא יודע להגיד לך, גברתי יושבת הראש, את המספר המדויק כרגע, אבל אני יודע להגיד בוודאות שיש הרבה יותר מאשר 15.

<אליעזר יבלון: אני מצטער שאני צריך להגיד את זה בקול רם - - -

מאיר כהן: לא, בסדר גמור.

<אליעזר יבלון: אבל אני מסכים עם אדוני בנושא הפיקוח.

מאיר כהן: אדוני, היות ואין חוגר כמפתח, תבדוק.

מאיר כהן: אני יודע שיש הרבה יותר.

מאיר כהן: בפועל יש 15 חברה שעובדים.

מאיר כהן: השאר בסכסוכי עבודה, השאר לא נוסעים כי לא אמרו להם כמה פעמים צריכים לנסוע, ואם זה השתנה, תבורך.

מאיר כהן: אני אנשק את ראשך.

<אליעזר יבלון: אני מקווה שתנשק אותי בכל מקרה.

מאיר כהן: בכל מקרה אני אנשק אותך, כי אתה מנכ"ל מצוין.

<אליעזר יבלון: אבל בעניין הפיקוח, אם אני אוכל.

קארין אלהרר: בבקשה.

<אליעזר יבלון: בעניין הפיקוח אני יכול לומר שאנחנו הולכים למהפכה.

מאיר כהן: אוקיי.

<אליעזר יבלון: עכשיו, מה המשמעות של המשמעות הזאת?

<אליעזר יבלון: אנחנו, מאחר שאתה מכיר לפני ולפנים, אז אנחנו במסגרת הזאת של שינוי מערכת היחסים בין מטה לבין מחוז, ההחלטה הגורפת הראשונה, שהיא עכשיו בשלבי תכנון המימוש, ובכוונה אני אומר תכנון המימוש, איך לממש, אומרת שלא יכול להיות שיהיו מפקחים ברמה של מטה.

<אליעזר יבלון: זה פשוט לא עובד.

<אליעזר יבלון: המטה צריך להיות מדיניות.

מאיר כהן: שם התחלנו, אתה צודק.

<אליעזר יבלון: לכן כל מה שקורה, אנחנו נעביר את כל העניין של הפיקוח למחוז, כי זה הצעד שעובד.

<אליעזר יבלון: וכשהגיע מצב שמנהל מחוז היה לו מעון אצלנו במחוז, הוא לא ידע.

<אליעזר יבלון: ולכן את הדבר הזה אנחנו רוצים לשנות מהיסוד ומהבסיס, בכדי שזה יעבוד נכון יותר, בעיקר בעיקר ב- - -, כי אנחנו זוכרים בסוף שיש אנשים שצריכים לקבל עזרה, טיפול, סיוע ואיכות הטיפול שאנחנו ניתן תלויה כמו שאמרת, באמת במפקחים.

<אליעזר יבלון: על זה אין ויכוח.

<אליעזר יבלון: אני מניח, אני אגיד בשפתי, סליחה, בלי נדר ובעזרת השם, אני מקווה שעד אחרי פסח, מקסימום שבועיים שלושה, כל העניין הזה כבר יהיה עם תכנית מבוססת – איך אנחנו הולכים ומה הולך להיות תפקיד המפקח.

<אליעזר יבלון: אני יכול לומר גם שאנחנו משנים את מה שנקרא תורת הפיקוח.

<אליעזר יבלון: כי כמו שהגדרת, כשאדם הלך - - -

מאיר כהן: סליחה, אתם מתבססים על מה שסילמן כתב?

מאיר כהן: או אתם עושים משהו אחר לגמרי?

<אליעזר יבלון: אני אראה לך אחר כך מה שסילמן כתב ואני אראה לך מה אנחנו עושים, תחליט.

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: תודה רבה.

קארין אלהרר: אדוני המנכ"ל, אני חייבת לומר מניסיון.

קארין אלהרר: לא עשיתי הרבה ביקורי פתע, עשיתי אבל שניים-שלושה, אחד מהם עם ארגון בזכות.

קארין אלהרר: אם יש משהו שלמדתי מאותם ביקורים, שלהודיע על ביקורת, זה דבר שמכין לנו מסדר מפקד, כמו שאני קוראת לזה.

קארין אלהרר: אנחנו באים וכולם עומדים ומצוחצחים ומוכנים ותמיד גם נמצאים בחזית האנשים שמשובצים לאותה מסגרת והם יודעים ללמד על נפלאות המסגרת.

קארין אלהרר: אבל כשמגיעים בביקורת פתע, פתאום מוצאים באמת את הדברים שהיינו רוצים לראות ואת הביקורת האמיתית.

קארין אלהרר: הפיקוח האמיתי נמצא תמיד בביקורות פתע ולא בביקורות יזומות, ואני יודעת שיש גם על זה ביקורת, אבל אני באמת חושבת שאם רוצים למצוא מה לא בסדר, כי למצוא מה בסדר בטוח נמצא, אבל אם רוצים למצוא מה לא בסדר, צריך לעשות את זה בביקורות פתע.

<אליעזר יבלון: אני אשיב, ברשותך.

<אליעזר יבלון: ככה, אחד אני יכול לומר לך שאנחנו עושים ביקורות פתע בעיקר כשהן ביקורות עומק.

<אליעזר יבלון: יש היום לפחות שני מוסדות שנמצאים היום בביקורת עומק שקבענו ועדה, צוות מיוחד.

<אליעזר יבלון: יש לנו הערכה הטובה שהמצב הוא לא טוב ואנחנו בודקים את העניין.

<אליעזר יבלון: יש שני מעונות שאנחנו יודעים ששם צריך לעשות ביקורת עומק ולכן יש שם צוות של חמישה אנשים, שמורכב אפילו מסגנית מנהלת מחוז.

<אליעזר יבלון: בקיצור, אנשים בכירים מאד שעושים את הביקורת ועושים אותה כביקורת שהיא ביקורת פתע.

<אליעזר יבלון: אבל כמו שאמרת, יש שני צדדים למטבע.

<אליעזר יבלון: זה כמו השאלה האם בחינה יכולה להיות בחינה עם ספר פתוח או עם ספרים סגורים.

<אליעזר יבלון: כי בסופו של דבר מה שמעניין אותנו זה להבין שהמצב טוב.

<אליעזר יבלון: אז אם עצם זה שאני מודיע שאני מגיע ומישהו משפר את המקום וכשאני הולך משם אני בטוח שבאמת המקום טוב, אז השגתי את המטרה.

<אליעזר יבלון: השאלה איך מפקחים שזה יישאר ככה.

<אליעזר יבלון: וזה הקושי.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, אדוני המנכ"ל, סליחה שאני מתערבת, אבל חברי שיושב לצידי, אילן גילאון ואנוכי, עשינו את זה בפגרות שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: עשינו ביקורי פתע ביחד עם ארגון בזכות והגענו למקומות מזעזעים ודווקא בגלל ביקורת הפתע, אבל היינו צריכים להגיע כמו איזה גנבים.

אורלי לוי אבקסיס: אני אומר לך למה, כי ההוראה של משרד הרווחה, נכון, זה היה בטרם כניסתך לתפקיד, ההוראה הייתה במקום לבוא ולקחת את הדו"חות שהגשנו ולהתייחס אליהם ברצינות, הייתה לשים לנו איסור כניסה למקומות האלה.

אורלי לוי אבקסיס: ואנחנו כחברי כנסת לא יכולנו להיכנס, על זמן הפגרה שלנו למקומות האלה.

אורלי לוי אבקסיס: והדברים שאנחנו ראינו שם, בביקורות הפתע, לא השאירו עין יבשה.

אורלי לוי אבקסיס: לא בצוות שידע והגיע עם המשקפיים הנכונים, אנשים שהיו באמת, גם עם היכולת לבדוק מה צריך להיות, מה הנוהל ואיך זה מתבצע.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו, פשוט התנהגנו אלינו כאל עבריינים ולאחר מכן יצאה הוראת מנכ"ל שסוגרים את הדלתות בפני חברי הכנסת, בפני ביקורות פתע.

אורלי לוי אבקסיס: זה נדמה היה – תשאירו אותנו עם הבלגן שלנו, אל תחשפו החוצה, אל תעירו הערות.

אורלי לוי אבקסיס: בחלק מהמקרים פגשנו שם מפקחים, מפקחת הייתה באילנית אם אני לא טועה, ושם היא אמרה תקשיבו, אנחנו כותבים דו"חות אבל הדו"חות נכנסים למגירה.

אורלי לוי אבקסיס: שאלנו, מה עושים עם הדו"חות?

אילן גילאון: בסודיות של - - - יכול להיות - - - דיון של פתע.

אילן גילאון: ואז מיד קיבלנו בורקס, הבנו שמישהו הדליף את בואנו המפתיע.

אורלי לוי אבקסיס: ואז המפקחת הייתה גם באותו זמן, אבל כשלקחתי אותה לשיחה בצד ואמרתי לה תגידי, איך אתם לא כותבים דו"חות?

אורלי לוי אבקסיס: איך המקום הזה נשאר?

אורלי לוי אבקסיס: אני באמת חוסכת מהאנשים פה את התיאורים של הדברים, של הזוועות שראינו שם.

<נעמה לרנר: אולי לא צריך לחשוף.

אורלי לוי אבקסיס: אולי לא צריך לחשוף, את יודעת מה, אולי לא צריך לחשוף.

אורלי לוי אבקסיס: הסיפורים, הריח של צחנה - - -

קארין אלהרר: אילנית זה משרד הבריאות ומשרד הרווחה?

אורלי לוי אבקסיס: ומשרד הרווחה, ביחד.

אורלי לוי אבקסיס: ואז אותה מפקחת אמרה שהיא דווקא כן - - -

אילן גילאון: זה ההרכב הכי פרובלמאטי.

אורלי לוי אבקסיס: שהיא כן מעירה וכן כותבת.

קארין אלהרר: חברים, הפרוטוקול לא שומע את כולם.

קארין אלהרר: אנחנו צריכים לדבר בסדר.

אורלי לוי אבקסיס: תקשיבו, הדברים שראינו שם היו הזויים.

אורלי לוי אבקסיס: ואחר כך אני הלכתי על יד פרדס חנה, בעקבות פניית ציבור שהגיעה אלי ונכנסתי לשם בהפתעה, ומה שאני ראיתי זה היו חוסים לא צעירים, עם טיטולים אחד על השני על איזה שהוא שטיח באמצע אולם מסוים.

אורלי לוי אבקסיס: וכשאני עשיתי שאילתה לשר הרווחה דאז, בוז'י הרצוג, נאמר לי שאולי זו שיטת טיפול ושאני לא מבינה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כשאתה רואה דברים כאלה, אני לא מאמינה ששיטת טיפול כזו, מדינה מפותחת ומבקרת הייתה מאשרת.

אורלי לוי אבקסיס: זה היה כואב וצובט בלב, אבל יותר מזה, אני ואילן היינו מחכים שעות בפתח של מוסדות כאלה, כי לא היינו מוותרים עד אשר היו מכניסים אותנו - - -

קארין אלהרר: אורלי, אני מצאתי טריק.

אורלי לוי אבקסיס: והיינו מבינים שתוך כדי מנקים ומסדרים, כדי שאנחנו-.

אורלי לוי אבקסיס: וגם כשנכנסנו, זה היה זוועה.

קארין אלהרר: אני אמרתי שאני צריכה להשתמש במרפאת השיניים הנגישה.

קארין אלהרר: ככה אישרו לי להיכנס.

אורלי לוי אבקסיס: טוב, זה טריק שאנחנו לא יכולים להשתמש בו.

אורלי לוי אבקסיס: לפחות אני מקווה שהמדיניות הזו, כנגד - - -

קארין אלהרר: הוא רוצה להגיב.

אורלי לוי אבקסיס: אוקיי.

אורלי לוי אבקסיס: איצקוביץ אז היה המנכ"ל, לא אתה.

אורלי לוי אבקסיס: רק למען ה - - -

קארין אלהרר: הסדר הטוב.

<אליעזר יבלון: אני ברשותך רוצה לומר שני דברים.

אורלי לוי אבקסיס: למרות שסילמן לא ביטל את ההחלטה של איצקוביץ, צריך לומר.

אורלי לוי אבקסיס: כמה שאומרים פה סילמן, סילמן - - -

קארין אלהרר: נמסור לו.

אורלי לוי אבקסיס: לא ביטל את ההחלטה ואפילו חידד אותה.

קארין אלהרר: רגע, בואו ניתן למנכ"ל להשיב.

<אליעזר יבלון: תראו, אני רוצה לעשות הבחנה בין ארגונים.

<אליעזר יבלון: אני לא מכיר את הנושא של ארגונים שרוצים לבקר, אני לא יודע למי כן, למי לא.

<אליעזר יבלון: אני אזהר, בסדר?

<אליעזר יבלון: אז אני לא הולך כאן להגיד אמירה גורפת, כי צריך.

<אליעזר יבלון: אין לי שום ספק שחבר כנסת שרוצה להגיע, אני אומר כאן עכשיו - - -

אילן גילאון: לנו יש חסינות חברי כנסת - - -

<אליעזר יבלון: לא, אני אומר לא צריך טובה של אף אחד וחובה שהוא יגיע והכל פתוח ואין עם זה שום שאלה ושום ויכוח.

אילן גילאון: שלא - - - - - - מכות איתם.

<אליעזר יבלון: לא.

<אליעזר יבלון: זאת נקודה ראשונה.

<אליעזר יבלון: נקודה שנייה, תראו, אני מרגיש גם חובה להגן על המפקחים ואני רוצה לומר לכם למה.

<אליעזר יבלון: תראו, הכל עניין של מדיניות.

<אליעזר יבלון: האנשים הם אנשים טובים.

<אליעזר יבלון: אנשים הם אנשים טובים, צריך פשוט שהמדיניות תהיה ברורה לאנשים, וכשהמדיניות מאפשרת את מה שתיארת, אז ככה זה נראה.

<אליעזר יבלון: ויסלחו לי כולם, אבל זו האמת.

<אליעזר יבלון: לדעתי לפחות, כתפיסה של - - -

אורלי לוי אבקסיס: השאלה אם המפקחים כותבים את זה בדו"חות שלהם ואם הם כותבים, מה עושים עם הדו"חות?

<אליעזר יבלון: אני אומר לך.

<אליעזר יבלון: אני מתחייב, לא באמירה של לצאת לידי חובה, אני מתחייב, אנחנו נסיים את העבודה, אני מוכן להציג לכם את הטפסים שאנחנו נמלא, את המעקב, את התורה.

<אליעזר יבלון: אנחנו הולכים לכתוב הכל.

<אליעזר יבלון: אנחנו רוצים שלאנשים יהיה ברור.

<אליעזר יבלון: אני לא סתם אמרתי שאנחנו כותבים עכשיו את תורת הפיקוח, מפני שאין משנה סדורה, עם כל הכבוד.

<אליעזר יבלון: אין משנה סדורה.

<אליעזר יבלון: כל אחד מבין את תפקידו כמו שהוא תופס אותו ויש תורה שבעל פה ואני לא אומר עכשיו שהיא גרועה או טובה, אבל היא תורה שבעל פה.

<אליעזר יבלון: וכשבן אדם עושה אלף כתורה שבעל פה, לפעמים ככה זה נראה.

<אליעזר יבלון: אבל צריך שתהיה מדיניות ברורה.

<אליעזר יבלון: זה גם מה ששר הרווחה חיים כץ הנחה אותי, זה מה שהוא ביקש שאנחנו נעשה וזה מה שיהיה.

<אליעזר יבלון: אנחנו אחרי פסח, מקסימום חודש, לא יותר מאוחר מזה, אנחנו ניכנס לכל המהלך החדש שהוא יהיה עם משנה ברורה, תהליך ברור.

אורלי לוי אבקסיס: ובמדיניות הזו תהיה ביקרות על הפיקוח?

אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת, כאשר מולא דו"ח וכתבו שם את הסייגים, יהיה שם מי שיבדוק אם זה יושם?

אורלי לוי אבקסיס: מה יהיה הכוח שלכם כלפי אותו מפעיל שלא תיקן את הליקויים?

<אליעזר יבלון: אני אומר שני דברים.

<אליעזר יבלון: אחד, נבנית עכשיו מערכת ממוחשבת, שהמערכת הממוחשבת היא במסגרת הרפורמה שעוברים.

<אליעזר יבלון: זו תכנית ותיקה, היא לא תכנית שאנחנו עשינו אותה עכשיו, אבל במסגרת הזאת יהיה גם דו"ח ממוחשב של הממצאים.

<אליעזר יבלון: הדבר הזה גם יאפשר מעקב על תיקון הליקויים.

<אליעזר יבלון: זאת אומרת בלחיצת כפתור תוכלי לקבל האם הליקוי שגילה המפקח הוא ליקוי חוזר, האם הוא ליקוי שתוקן, מה קרה איתו.

<אליעזר יבלון: אז זה בסדר המוסדר הזה, שיהיה מעקב.

<אליעזר יבלון: עכשיו בצד הפורמאלי, אנחנו הולכים לקבוע אנשים שזה יהיה התפקיד שלהם במסגרת המינוי של מה שהם עושים.

<אליעזר יבלון: אז פיקוח לבד לא עוזר.

<אליעזר יבלון: צריך מישהו שגם יראה מה קרה שם ויבדוק את הדברים ויעשה את הכל.

מירב בן ארי: רגע, כבר את ההנחיה הזו של חברי כנסת שיכולים להיכנס?

<אליעזר יבלון: סליחה, לא שמעתי.

מירב בן ארי: ההנחיה הזאת, של חברי כנסת - - -

אילן גילאון: חברי כנסת יכולים להיכנס על פי החוק לכל מקום.

אורלי לוי אבקסיס: כיוון שהמנכ"ל נתן הוראה לא להכניס חברי כנסת, אז בעלי ה - - -

מירב בן ארי: רק רציתי לדעת אם יש את ה-.

מירב בן ארי: אני מבקרת גם בלי לומר ואף אחד לא עוצר אותי.

<אליעזר יבלון: אז קודם זה בסדר גמור, וב', אמרתי בקול רם שאני לא חושב שזה דבר-.

<אליעזר יבלון: אני לא נותן ציונים.

<אליעזר יבלון: אין.

<אליעזר יבלון: נגמר.

מירב בן ארי: אין, זהו.

מירב בן ארי: זה חשוב.

קארין אלהרר: נגמר.

קארין אלהרר: אוקיי.

קארין אלהרר: כן, חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: אני רוצה בכל זאת להגיד כמה דברים קונספטואליים, כמו שאמרה אורלי, חברתי.

אילן גילאון: אנחנו נוהגים להגיע למקומות האלה.

אילן גילאון: החברים שלי קורים לי גם הקורא באסלות, כי יש קורא בטארות, קורא בקפה וקורא בכף יד ואני כבר מומחה לקרוא באסלות.

אילן גילאון: אגב, על פי האסלה, אדוני המנכ"ל, אתה תדע מי המנכ"ל בכל מקום.

אילן גילאון: ואנחנו אפילו לא מדברים על דברים שהם כל כך קשורים לאדריכלות, אלא הדברים הפשוטים שאתה רואה פתאום חדר שאין על הקיר שלו שום דבר.

אילן גילאון: פתאום מדפים שלא נמצאים שם, וכמו שאמרה אורלי, בדיוק הריח הוא אסוציאציה קשה ביותר אחרי ביקור כזה.

אילן גילאון: וכל מי שהיה בוודאי מזדהה עם מה שאני אומר כאן.

אילן גילאון: לוקח לך שבועיים לעשות ריסטארט לעצמך, ואתה בטוח שאתה לא היית רוצה שאף אחד מהקרובים שלך יהיה במקום הזה, ובוודאי אתה עצמך לא.

אילן גילאון: ויש, אדוני המנכ"ל, מקומות, הנה אני אומר לך, תאמין לי, אני לא איש גוזמאי, שמתנהלים על פי רמות של המאה ה-19, לא המאה ה-20, המאה ה-19.

אילן גילאון: ואני רוצה להגיד איפה כאן הקאץ', שיהיה ברור לגמרי.

אילן גילאון: הפיקוח הוא בוודאי חיוני וחשוב וצריך לקחת את הפיקוח בחשבון.

אילן גילאון: הבעיה המרכזית היא שיש כאן היווצרות של מצב שהוא בלתי אפשרי.

אילן גילאון: מצד אחד אתם הפרטתם את המערכת, ככה אתם מטילים על אנשים בעצם שהאינטרס המרכזי שלהם יהיה מקסום רווחים, צמצום הוצאות.

אילן גילאון: זה מסתיים בהתעללות בחסרי ישע, נקודה, סוף פסוק.

אילן גילאון: אין לזה שום דרך אחרת.

אילן גילאון: שום הסבר אחר.

אילן גילאון: דווקא מנכ"ל משרד הבריאות, בעבר, דיבר על כך שעכשיו הולכים למהלך, אחרי אילנית, אחרי נווה יעקב, אחרי מקומות כאלה, של להלאים.

אילן גילאון: רק במדינה שלנו, שיש לה ממשלה כל כך לאומית, היא מסרבת להלאים.

אילן גילאון: כדאי להלאים.

אילן גילאון: יש דברים שיותר טוב, שכדאי למדינה לעשות אותם.

אילן גילאון: זה המסלול הראשון.

אילן גילאון: אסור שמקומות כאלה יהיו בתחום הנתון למקסום רווחים ולצמצום הוצאות.

אילן גילאון: זה מתבטא ברמה של החוסים, זה מתבטא ברמה של המטפלים, של האוכל שהם אוכלים.

אילן גילאון: זה חייב לעבור מן העולם.

אילן גילאון: הדבר השני, שהוא לא מובא בחשבון משום מה, שלא כל הפתרונות החוץ ביתיים צריכים להסתיים בחוץ ביתיות.

אילן גילאון: הם יכולים גם להסתיים בתוך הביתיות.

אילן גילאון: לו אנחנו היינו גוררים, ואני מציע את הדבר הזה למי שצריך להציע, כי אני אף פעם לא בממשלה, אז אני כמובן יכול רק להציע.

אילן גילאון: לו היום אנחנו יכולים לגרור את הזכויות האלה שאנחנו נותנים פר-קפיטה למוסד, לתת אותה הביתה, אני מבטיח לך אדוני המנכ"ל, אמא ואבא הם הכי טובים מכל המוסדות שיכולים להיות באופן סטטיסטי.

אילן גילאון: 90% מהם הכי טובים.

אילן גילאון: בסדר, יש מצבים שזה בלתי אפשרי מבחינת הטכנולוגיה.

אילן גילאון: אני מבין את זה.

קארין אלהרר: גם לא כולם רוצים.

מירב בן ארי: לא כולם יכולים.

אילן גילאון: לא כולם יכולים, אבל הרבה מאד מתוך אלה, לו היינו גוררים תשלומים שאנחנו משלמים למוסדות, עושים מה שנקרא וואוצ'ר.

אילן גילאון: Once קבעת את העניין, תבדוק לו אפשרויות אחרות, יכול להיות שההורים שלו, האפוטרופוס שלו יכלו היו למצוא אותו, ואז כמובן שזה הביטוי הקהילתי החזק ביותר.

אילן גילאון: מה שאמרת לגבי הגודל, מראש התופעה הזאת של הנימבי היא בלתי נסבלת, אבל גם אם אתה רוצה להסתכל מתוך טובתו של המתערה, טובתו של המתערב בקהילה, אסור שיהיו לנו ערים שהן כולן מסגרות של הוסטלים, לעומת מקומות שלא מקבלים את האנשים האלה, כי אנחנו מבקשים התערות, והתערות ואינטגרציה לא יכולות להיעשות ב- - - שאנחנו לא מסוגלים לצערנו הרב.

אילן גילאון: כי בעצם אם אתה תיקח שיקוף אתה תראה שמקומות שהם מראש יותר חלשים, שם הם גם יותר חלשים, ואתה יודע, מי שחלש פעם הוא חלש תמיד.

אילן גילאון: וכאן התפקיד שלכם.

אילן גילאון: לזה קוראים רגולציה.

אילן גילאון: חברי השר, יש לי הרבה ציפיות ממנו, ואת העניין הזה הוא בוודאי מבין, אני יודע שהוא מבין.

אילן גילאון: אם הוא לא יכול לעשות את זה, אני אתלה את זה אולי בחוסר יכולתו הפוליטית בתוך הממשלה, אבל אני מצפה שהדבר הזה יקרה.

אילן גילאון: כל אחד מאיתנו, יקיריו, או הוא עצמו, עלולים חס וחלילה וחס להגיע אל המקום הזה.

אילן גילאון: איש מאיתנו לא רוצה להיות במקומות האלה ולא היה רוצה להיות.

אילן גילאון: וכל מה שמאיר אמר קודם ואורלי אמרה, בוודאי שאני תומך בשתי ידיים.

אילן גילאון: אם הייתי יכול, אז גם בשתי רגליים, אבל אני לא יכול.

קארין אלהרר: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יכול.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לשים דגש על עוד משהו.

אורלי לוי אבקסיס: להמשיך את הדברים שאמר אילן.

אורלי לוי אבקסיס: לא יכול להיות שבזמן ההפרטה, כאשר מקסום הרווחים הוא חזות הכל, הגענו למצב שקבלני עפר הפכו להיות מתחרים על הפעלת מעונות כאלה.

אורלי לוי אבקסיס: בלי איזו שהיא תורה, בלי איזה שהוא ניסיון, בלי יכולת להבין את המטרייה.

אורלי לוי אבקסיס: ואז אתה בדיוק מוצא גם את הבעיות, בדרך כלל כאשר המפעילים הם מפעילים שאין להם קשר בין הנושא שבו ההוסטל או המסגרת - - -

קארין אלהרר: אורלי, את יכולה לתת דוגמא?

אורלי לוי אבקסיס: בוודאי שאני אתן דוגמא.

אורלי לוי אבקסיס: אילנית היה אחד מזה, אם אני לא טועה.

אורלי לוי אבקסיס: קבלן עפר שם זכה במכרז ואנחנו ראינו שם את הדברים הכי מזעזעים.

קארין אלהרר: רגע, רגע, קבלן עפר?

אורלי לוי אבקסיס: היה קבלן עפר.

אורלי לוי אבקסיס: נו, מה לא? בחייך.

אורלי לוי אבקסיס: היה אחד מהמקרים ששם בדקנו וגם קיבלנו - - -

אילן גילאון: בעצם המפעיל מפעיל גם שם וגם הבן שלו.

אורלי לוי אבקסיס: זה קורה לא רק שם, הרי אנחנו מכירים את זה גם במערכת הבריאות, כאשר הפריטו את שירותי בריאות התלמיד.

אורלי לוי אבקסיס: ראינו מי האנשים שניגשו.

אורלי לוי אבקסיס: בין זה לבין התורה יש הבדל מאד מאד גדול, אבל אנחנו פגשנו במשפחות שבויות, וזה משהו שצריך משרד הרווחה להבין.

אורלי לוי אבקסיס: הורים היו מתקשרים ושולחים אלינו ומתחננים תשאירו אותנו אנונימיים.

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו באנו לאחד הביקורים, אני אפילו לא זוכרת איפה בדיוק, פגשנו באיזה חדר, כמעט צריפון מחוץ למבנה, הורים שנאלצו לפגוש את הילדים שלהם שם, כי המפעילים לא נתנו להם להיכנס לתוך החדרים, לא נתנו להם להיכנס לתוך המבנה שלא יראו איך הילדים שלהם שם חיים, ואם היו מעיזים לומר משהו, גם היו נוטלים מהם את זכויות הביקור בטענות כאלו ואחרות.

קארין אלהרר: או אומרים להם תיקחו את הילד, תסדרו איתו בבית, כשאין להם את האפשרות.

אורלי לוי אבקסיס: התעללות.

אורלי לוי אבקסיס: או שהיו מאיימים עליהם שיוציאו להם את הילד.

אילן גילאון: ארגון בזכות הרי, ונעמה לרנר נמצאת פה - - -

אורלי לוי אבקסיס: היא יכולה לתת דוגמאות בהחלט.

קארין אלהרר: אז ברשותכם.

אורלי לוי אבקסיס: והנושאים האלה, אולי כדאי לפתוח קו, כי בעלי המשפחות מבוהלים.

אורלי לוי אבקסיס: המשפחות פשוט הן קהל שבוי.

אורלי לוי אבקסיס: תפתחו קו במשרד הרווחה, תנו להם את התחושה שיש מי שמקשיב להן ותנו להן את החיזוק שהדברים האלה לא יפגעו לא בהם ולא בילדים שלהם.

קארין אלהרר: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אם אלי זה מגיע, ומתחננים אלי להישאר אנונימיים, זה אומר דרשני.

קארין אלהרר: תודה, תודה רבה.

קארין אלהרר: אני באמת רוצה - - -

אילן גילאון: גברתי, רק עוד משפט אחד ששכחתי, תסלחי לי.

אילן גילאון: הסיבה שאנחנו ממשיכים ללכת לשם, זה לא כי אנחנו מסוגלים לפתור את הבעיות, כי אנחנו רוצים תמיד שאנחנו עלולים להפתיע אותם בכל שעה של היום.

קארין אלהרר: אוזן קשבת.

אילן גילאון: אולי זה יזיז למישהו משהו.

קארין אלהרר: אז אני אגיד, אדוני המנכ"ל, אני חושבת שבאמת הדבר הכי מעוות שנתקלתי בו, הוא שבאמת הורים נמצאים באיזה דילמה – בחירתה של סופי.

קארין אלהרר: או שאתם תגידו מרוצה אני מהשירות שהבן או הבת שלכם מקבלים, בעוד שהם לא מרוצים בשום צורה ואופן, או שתיקחו את הילד אליכם הביתה בחזרה ותטפלו בו, כי אני כמדינה לא יודעת להציע לכם מסגרת חלופית, או לחילופין אני כמדינה לא יודעת לתת שירות אחר.

קארין אלהרר: עכשיו, בואו ניקח לדוגמא והיא לא דוגמא בלתי אפשרית, היא מתקיימת מדי יום ביומו, של זוג הורים מבוגר, שכוחותיו תשו, לא מסוגלים לטפל ביחד, טיפול שהוא הרבה פעמים פיזי קשה.

קארין אלהרר: ואז הם אומרים טוב, אז אני, סליחה על הביטוי, אסתום את הפה, אני אבלע את הצפרדע ואני אמשיך, כי אין לי ברירה אחרת.

קארין אלהרר: זו הנקודה שהעלתה חברת הכנסת.

קארין אלהרר: אני חושבת שמי שיכולה לתאר את הנושא הזה, באמת בצורה הטובה ביותר, היא הייתה מורתי עוד לפני שנבחרתי לכנסת וגם אחרי, היא נעמה לרנר מארגון בזכות, שאני חושבת שהקדישה את החיים המקצועיים שלה לעניין הזה, וזו הזדמנות גם להגיד לה תודה.

קארין אלהרר: נעמה, בבקשה.

<נעמה לרנר: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות.

<נעמה לרנר: התייחסו פה פחות או יותר לכל הדברים.

<נעמה לרנר: המצב הפיזי במקומות האלה הוא בלתי נסבל, ההזנחה הרגשית היא בלתי נסבלת, המקומות הם בלתי נסבלים.

<נעמה לרנר: עמדת ארגון בזכות היא שצריך לפרק אותם, שצריך להפוך אותם להרבה יותר קטנים, להרבה יותר קהילתיים.

<נעמה לרנר: מוסד שנמצא מאחורי המוסכים של פרדס חנה או במוסכים של מקום אחר, לא יכול להיות מפוקח על ידי הקהילה, והפיקוח הנכון ביותר והטוב ביותר הוא של הקהילה, אבל אלה הדברים שאנחנו כבר לועסים ואומרים אותם אלפי פעמים.

<נעמה לרנר: אני רוצה להתייחס לשני דברים.

<נעמה לרנר: אחד, היה כאן דיבור מאד מאד על הפיקוח והפיקוח והפיקוח.

<נעמה לרנר: מספר המפקחים, אני חושבת, בעשור האחרון, פחות או יותר הוכפל.

<נעמה לרנר: יש הרבה יותר מחמישה עשר.

<נעמה לרנר: יש 70 לפחות שאני יודעת עליהם, באגף לטיפול באדם המפגר.

<נעמה לרנר: זה לא שינה את מצב המוסדות בכלום.

<נעמה לרנר: והסיבה המרכזית היא, אין שיניים לפיקוח הזה.

<נעמה לרנר: כשמפקח של אגף השיקום הולך למשטרה, למשטרת פרדס חנה, ראיתי את התלונה, ואומר במקום הזה והזה יש התעללות רגשית קשה, הזנחה פיזית קשה של האנשים והתיק נסגר - - -

אורלי לוי אבקסיס: מחוסר עניין לציבור.

<נעמה לרנר: מחוסר עניין לציבור, כן.

קארין אלהרר: אני חייבת לתהות על קנקנה של עילת הסגירה הזאת.

קארין אלהרר: איך זה לא מעניין את הציבור שמתעללים בבן אדם?

קארין אלהרר: אני לא מבינה.

קארין אלהרר: מי זה הציבור הזה, אני רוצה לדעת.

אורלי לוי אבקסיס: מי זה הציבור הזה שזה לא מעניין אותו?

אורלי לוי אבקסיס: שמדברים בשמו שהוא לא מתעניין.

קארין אלהרר: סליחה, זאת הייתה הערת אגב.

<נעמה לרנר: אני הגשתי כמה וכמה פעמים, לא אחת, לא שתיים, לא שלוש וגם לא חמש פעמים תלונות במשטרה נגד מוסדות.

<נעמה לרנר: המדיניות של משטרת ישראל היא, שהמקומות האלה הם מקומות שהם מחוץ לתחום מבחינתה.

<נעמה לרנר: יש את משרד הבריאות ויש את משרד הרווחה, שהם צריכים לתת את הפתרונות למקומות האלה.

<נעמה לרנר: אם יש מקרה ספציפי שבו מדריך היכה דייר, הם כן יכנסו לזה, אבל הזנחה ברמה המערכתית יותר, הם אומרים אנחנו לא ניכנס לזה.

<נעמה לרנר: לכו למשרד הבריאות, לכו למשרד הרווחה, ושם, כמו שאמרו חברי הכנסת, לא נותנים לנו אפילו להיכנס לראות.

<נעמה לרנר: אז וודאי ובוודאי שכולנו לא מספיק נשמע.

<נעמה לרנר: אני רוצה לומר בעניין של הפיקוח עוד דבר אחד.

<נעמה לרנר: חבר הכנסת אילן גילאון שכח לרגע אחד, אבל הוא מגיש הצעת חוק בנושא של אומבוצמן.

<נעמה לרנר: אומבוצמן זה הדבר שהכי הכי נדרש כאן.

<נעמה לרנר: פיקוח פנימי על מסגרות של הגף שגם מתקצב אותם, של האגף שגם עכשיו אני שומעת הולך אחר כך לכייפים ואירועים של בעלי המקומות האלה, הוא לא נכון.

<נעמה לרנר: הוא לא נכון בבסיס שלו.

<נעמה לרנר: גם אם זה מתנהל מצוין, זה לא נכון.

<נעמה לרנר: גוף שמפקח על עצמו זה לא טוב.

<נעמה לרנר: בנוסף לזה, אדם עם מוגבלות שצריך לבוא למפקח על מקום, שהוא מפקח פנימי על המקום, הוא לא יגיד לו את מלוא האמת.

<נעמה לרנר: דבר שלישי, המפקחים האלה וגופי הפיקוח האלה לא מכווננים אדם.

<נעמה לרנר: הם מכווננים להסתכל על מפרט.

<נעמה לרנר: שנייה, בבקשה, בבקשה.

<נעמה לרנר: לפחות עד היום ככה זה היה.

<נעמה לרנר: כמה כוח אדם יש.

<נעמה לרנר: כמה שירותים פר אדם יש, מה גודל המטבח, האם הוא מנפיק ארוחות כמו שצריך, כל הדברים החשובים שגם משרד מבקר המדינה מסתכל עליהם.

<נעמה לרנר: היחיד, זה שיכול להגיע לבן אדם, למפקח והמפקח נמצא שם, לא פעם בשבוע, לא פעמיים, אלא הוא מגיע לביקורות פתע שוב ושוב והוא פוגש את האנשים, הוא אומבוצמן.

<נעמה לרנר: הוא נציג של האנשים שיכולים לגשת אליו והם יודעים שהם לא יינזקו, וסעדי במרומים, אנשים ניזוקים מזה שהם פונים לפיקוח.

<נעמה לרנר: ואני יכולה, מר יבלון, לבוא ולשבת איתך על שמות של אנשים שניזוקו קשה מפנייה לפיקוח.

<נעמה לרנר: לא כי המפקח לא היה אמפאטי, כי המפקח עומד ישירות שוב מול המנהל, המנהל אומר לו לא היה ככה, וזה נהיה למי אתה מאמין.

<נעמה לרנר: אדם כמו אומבוצמן, שנכנס לשם בפנים, לקרביים של הדבר, הוא איש חיצוני.

<נעמה לרנר: הוא יודע איך לדבר עם האנשים עם המוגבלות ועם המשפחות שלהם.

<נעמה לרנר: הם מגיעים אליו בצורה ישירה ויש לו שיניים.

<נעמה לרנר: החוק הזה נותן שיניים לאדם הזה.

<נעמה לרנר: אנחנו חשבנו שנציבות השוויון צריכה להיות הגוף החיצוני הזה שיעשה את זה.

<נעמה לרנר: לא יודעת, משרד המשפטים לא כל כך רוצה להרים את הכפפה.

<נעמה לרנר: דיברנו על זה עם המנכ"לית, והיא לא מאד רצתה.

<נעמה לרנר: אבל זה צריך היות הכיוון.

<נעמה לרנר: גוף חיצוני למשרד הרווחה, חיצוני למשרד הבריאות, שיבוא לשם וכל מה שהוא יידע לעשות זה לדובב את האנשים עצמם.

<נעמה לרנר: זה לפתוח בכל המקומות שאנחנו פתחנו עם חברי הכנסת.

<נעמה לרנר: לנבור בקרביים של זה ושיהיו לו שיניים.

<נעמה לרנר: שהוא יוכל באמת לסגור מקום.

<נעמה לרנר: משרד הרווחה ראה מקומות קשים מאד, יודע על מקומות קשים.

<נעמה לרנר: הוא ידע בדיוק איך אילנית נראית ואפילו הלך עם זה למשטרה ולא סגר את המקום הזה.

<נעמה לרנר: מה הערך של מה שכתבו המפקחים?

<נעמה לרנר: ראיתי את כל מה שכתבו המפקחים, מדובר בקלסרים שלמים.

אורלי לוי אבקסיס: זהו, מה עשו עם הביקורות?

אורלי לוי אבקסיס: זאת השאלה.

<נעמה לרנר: הקלסרים נמצאים, הם כתבו יופי של ביקורות, אפשר היה לעשות איתן המון המון דברים.

<נעמה לרנר: כלום לא נעשה.

<נעמה לרנר: רע מזה, יש כעת בג"ץ בעניין הזה, של אנשים עם הבחנה כפולה.

<נעמה לרנר: משרד הבריאות עומד לזכות במכרז בצורה מסוימת את אילנית, שהוא אחד מהמקומות הקשים ביותר בישראל, ולתת לו לפתוח כפר אקולוגי.

<נעמה לרנר: כפר אקולוגי, שהולך להיות בדיוק אותו דבר.

קארין אלהרר: טוב, נעמה תודה רבה.

<נעמה לרנר: אני מבקשת שתהיה התייחסות לאומבוצמן.

קארין אלהרר: בדיוק.

קארין אלהרר: אני רוצה לבקש מהמנכ"ל להתייחס לדברים שאמרת, אבל לפני כן, אני רוצה לשחרר את נציגת משרד האוצר שנמצאת כאן.

אילן גילאון: אם יורשה לנו רק, אני מוכרח להגיד משהו, אני אוהב להגיד שבחו של אדם בפניו.

אילן גילאון: המנכ"ל עד כה, לא הרבה זמן, הוא לא אכזב אותנו מעולם.

קארין אלהרר: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אני מצטרפת.

<נעמה לרנר: יש לנו צורך בזה.

קארין אלהרר: כן, יש.

קארין אלהרר: בגלל שהוא העמיד סטנדרט מאד גבוה, הציפיות הן גבוהות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו תולים בך הרבה תקוות, אליעזר.

קארין אלהרר: נציגת האוצר, שאלה.

קארין אלהרר: האם הוגשה דרישה תקציבית להעלאת הגמול בעבור שכירויות של שירותים שניתנים על ידי מפעילים חיצוניים?

<יעל אגמון: אני אחלק את התשובה לשניים.

<יעל אגמון: שמי יעל אגמון, רפרנטית רווחה, אגף תקציבים.

<יעל אגמון: יש בתקציב משרד הרווחה לשנים הקרובות תכנית לשיפוץ מבנים שהם בבעלות משרד הרווחה.

<יעל אגמון: זה דבר אחד, והוקדשו לנושא כ-130 מיליון שקלים על פני חמש שנים.

קארין אלהרר: זה פנימיות נוער רווחה?

<יעל אגמון: פנימיות נוער, אבל גם פנימיות אחרות.

<יעל אגמון: זה הולך לכמה אגפים.

<יעל אגמון: בנוסף לזה בסוף שנת 2015 ניתן תקציב ייחודי לעניין כיבוי האש במעונות של האדם המפגר, תקציב של בערך - - -

<אליעזר יבלון: של מש"ה.

<יעל אגמון: של מש"ה, כן.

קארין אלהרר: בג"ץ כבר נתן את דעתו על המילה מפגר.

קארין אלהרר: אולי תחליפו אותה.

<יעל אגמון: ניתן תקציב לזה.

<יעל אגמון: בנוגע לתעריפים, יש בתקציב שנת 2016 כסף להעלאת תעריפים, כללי, במשרד הרווחה.

<יעל אגמון: יש עדיין דיון פנימי מקצועי בתוך המשרד אלה תעריפים הם מעוניינים לשדרג ובאיזה סעיפים, אבל יש להם כסף מוקצה לטובת שדרוגי תעריפים.

<יעל אגמון: זה דיון מקצועי, אני לא יודעת, אבל אני חושבת שהכיוון הוא לשדרג שירותים ולא את שכר הדירה, מתוך הבנה ששכר דירה, השדרוג שלו לא תמיד יכול להתבטא באמת בשיפור המצב הקיים למעונות קיימים.

<יעל אגמון: אבל יש כסף לטובת שדרוג תעריפים.

קארין אלהרר: אוקיי, תודה.

אורלי לוי אבקסיס: כמה?

<יעל אגמון: 70 מיליון שקלים.

קארין אלהרר: 70 מיליון שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: מה לא נכון?

אורלי לוי אבקסיס: למה אתה אומר לא נכון?

אורלי לוי אבקסיס: כי אין היום למשרד תקציב לשדרוג מסגרות.

אורלי לוי אבקסיס: כל התקציב של המשרד - - -

קארין אלהרר: אפשר רק למיקרופון?

אורלי לוי אבקסיס: כן, כן, זה מעניין.

<אברהם מונל: התקציב לשיפוץ פנימיות הוא פחות ממיליון שקלים בשנתי.

<אברהם מונל: זה מה שיש לנו.

<אברהם מונל: התקציב של אגף מש"ה לשיפוץ, בינוי - - -

<רויטל לן כהן: אל תקראו לזה מש"ה.

<רויטל לן כהן: זה אנשים.

<אליעזר יבלון: מה הבעיה להגיד - - -

<רויטל לן כהן: לא.

<רויטל לן כהן: זה גם לא - - - אגף למוגבלות שכלית התפתחותית.

<רויטל לן כהן: אתם מחפיצים אותם ואז אתם מתפלאים למה - - -

קארין אלהרר: רויטל, רויטל, בבקשה.

<אברהם מונל: שתטפל באוכלוסייה עם מוגבלות שכלית התפתחותית, צודקת, התקציב הוא כ-3 מיליון שקלים לכל השנה.

<אברהם מונל: ליתר האגפים יש תקציב סדר גודל - - -

אורלי לוי אבקסיס: רגע, רגע, תשמע, הפערים הם יותר מדי גדולים.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להבין למה יש פערים כאלה.

אורלי לוי אבקסיס: האוצר אומר משהו - - -

קארין אלהרר: בין מיליון ל-70 מיליון?

אורלי לוי אבקסיס: כן.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא פער של מיליון או שניים.

<יעל אגמון: רגע, אני אבהיר.

<יעל אגמון: ה-70 מיליון זה לשדרוג תעריפים.

<יעל אגמון: זה אומר שהמבנה הוא לא בבעלות משרד הרווחה.

<יעל אגמון: שדרוג תעריף זה יכול להיות שדרוג של המון דברים.

<יעל אגמון: זה יכול להיות שדרוג של שכר עובדים, זה יכול להיות תוספת שעות של פיזיותרפיסט.

<יעל אגמון: שדרוג התעריף זה שדרוג הכסף שמוקצה למעון.

<יעל אגמון: זה שדרוג תעריף.

קארין אלהרר: אוקיי.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, את דיברת גם על עשרות מיליונים לשיפוץ.

אורלי לוי אבקסיס: בואו לא נתבלבל.

<יעל אגמון: נכון.

<יעל אגמון: 130 מיליון שקלים על פני 5 שנים.

אורלי לוי אבקסיס: 150 מיליון שקלים, אתם במשרד הרווחה לא מכירים את החיה הזאת?

<אברהם מונל: אין תקציב - - -

קארין אלהרר: חברים, הפרוטוקול לא שומע וגם אני לא.

אילן גילאון: לא, אני מודה שאני לא מבין.

קארין אלהרר: רגע, אילן גילאון, חברי.

קארין אלהרר: תקשיב, יש לי בעיה, אני קולטת ממש לאט.

אילן גילאון: לי יש בעיית ריכוז.

קארין אלהרר: אז אני ממש מנסה להבין וקשה לי.

אילן גילאון: לפחות אני מרגיש נוח.

קארין אלהרר: אתה בחברה טובה.

אורלי לוי אבקסיס: מדברים על 150 מיליון שקלים?

אורלי לוי אבקסיס: תבינו.

<אברהם מונל: למשרד הובטח 5 שנים של 150 מיליון שקלים למיגון מסגרות.

<אברהם מונל: למיגון מסגרות בלבד.

<אברהם מונל: לא לשיפוצים, לא לדברים אחרים.

<אברהם מונל: התקציב הזה ניתן - - -

אורלי לוי אבקסיס: הם סופרים אותו כמה פעמים באוצר, את מבינה?

קארין אלהרר: רגע, אורלי.

אורלי לוי אבקסיס: העיקר להגיד לך איזו כותרת אתה רוצה?

אורלי לוי אבקסיס: בוא ניקח את הכסף משם, נגיד שזה גם כולל את זה.

אורלי לוי אבקסיס: עושים את זה אמורפי כזה ואז אפשר להשתמש בו לשאלות פה בביקורת המדינה.

קארין אלהרר: חברת הכנסת לוי-אבקסיס, תקשיבי, אני עוד לא הבנתי מה הם אומרים.

קארין אלהרר: אני שמחה שאת הבנת, אבל תני לי גם.

<אברהם מונל: התקציב הוא 150 מיליון שקלים למיגון בלבד.

קארין אלהרר: מיגון מפני מה?

קארין אלהרר: מלחמה?

<אברהם מונל: כן, בדיוק, מלחמה.

<אברהם מונל: זה ממ"דים, זה מקלטים, זה כל מה שקשור במיגון בלבד.

קארין אלהרר: טוב, אז זה לא שיפוץ, זה מיגון.

<אברהם מונל: ממש לא.

קארין אלהרר: משהו אחר.

<אברהם מונל: תני לי רק לסיים.

<אברהם מונל: התקציב אמור להיות 150 מיליון שקלים.

<אברהם מונל: קיבלנו בשנתיים-שלוש האחרונות 2014-2-15-2016 כ-60 מיליון שקלים.

<אברהם מונל: אנחנו מקווים לקבל את ה-90 מיליון שקלים הנוספים בשנתיים הבאות, כי זו החלוקה.

<אברהם מונל: זה לא בדיוק חלוקה.

קארין אלהרר: טוב.

<אברהם מונל: אין לנו תקציב נוסף כמו שאמרתי לשיפוץ מסגרות.

<אברהם מונל: אגב, מה שציינתי קודם – אגף - - - התפתחותי כ-3 מיליון, יתר האגפים סכומים בסדר גודל כזה.

<אברהם מונל: אין לנו תקציב כלל לשיפוץ מסגרות חוץ ביתיות שהן לא ממשלתיות.

<אברהם מונל: הדבר היחיד שאנחנו עושים, בעקבות הדרישות של השר הקודם, מאיר כהן, אנחנו התחלנו לטפל בכל נושא בטיחות המסגרות האלה, ודובר באלפי מסגרות.

<אברהם מונל: אגב, אגף פיתוח, המנדט שלו היה לטפל היום רק במסגרות ממשלתיות.

<אברהם מונל: כל אגף הפיתוח כולל 5 מהנדסים ועוד שניים-שלושה עובדים, לא יותר.

<אברהם מונל: בכל מקרה, הרמנו את הכפפה לטפל בנושא של הבטיחות של המסגרות האלה, הספציפיות, שזה כולל כל הקשר עם רשות הכבאות.

<אברהם מונל: אנחנו במשא ומתן איתם להגיע לסיכום הדרישות בכל נושא איכות החשמל, יציבות ה - - - וכל הדברים האלה, שראינו אותם בעדיפות ראשונה, לפני דברים נוספים של מצב המבנים.

<אברהם מונל: עכשיו אנחנו גם, בעקבות הדו"ח של מבקר המדינה, קיבלנו גם מהנדס בטיחות.

<אברהם מונל: אנחנו לאט לאט נכנסים יותר ויותר ל - - -

קארין אלהרר: אוקיי.

קארין אלהרר: נציגת האוצר, אין כל כך קורלציה בין הדברים שאת אמרת לבין הדברים שהוא אומר.

<יעל אגמון: אני מציעה שתבקשו הבהרות מאגף התקציבים של משרד הרווחה, כי הכסף מוקצה והוקצה – 130 מיליון שקלים - - -

קארין אלהרר: וסומן בתקציב?

<יעל אגמון: וסומן בתקציב.

קארין אלהרר: צבוע?

<יעל אגמון: אני מציעה שתפנו - - -

אורלי לוי אבקסיס: מה, רגע, רגע, רגע.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הוא תחת כותרת של מיגון?

<יעל אגמון: לא.

<יעל אגמון: הוא תחת כותרת של שיפוץ, ואני מציעה שתפנו ל - - -

אילן גילאון: מה תחת כותרת של מיגון?

אילן גילאון: כמה יש למיגון?

<יעל אגמון: אני לא יודעת.

אורלי לוי אבקסיס: זה תחת אותה כותרת, אתה מבין?

<יעל אגמון: אני ממש מציעה שבנושא הזה של ה-130 מיליון שקלים תבקשו הבהרה מראש אגף תקציבים של משרד הרווחה.

<אליעזר יבלון: לא צריך לבקש הבהרה מראש אגף התקציבים של המשרד, כי אני כבר פה.

<יעל אגמון: כי המנכ"ל פה, נכון.

<אליעזר יבלון: מה את צריכה לבקש ממנו?

אורלי לוי אבקסיס: מה אומר המנכ"ל?

אורלי לוי אבקסיס: איפה אנחנו פה?

אורלי לוי אבקסיס: תסדר לנו את המבוכה בין הנתונים של משרד הרווחה לבין הנתונים של משרד האוצר.

אורלי לוי אבקסיס: מי מנסה לסבן אותנו?

<אליעזר יבלון: לסבן אני מניח שאף אחד.

אורלי לוי אבקסיס: סליחה, לפעמים אני מורידה את הפוליטיקלי קורקט, כי אי אפשר אחרת.

<אליעזר יבלון: לסבן אני מניח שאף אחד.

<אליעזר יבלון: מקסימום יש לנו אולי כאן אי הבנות, אבל אני מכיר את המספרים שמונל אמר בכיוון של מיגון.

<אליעזר יבלון: אני לא מכיר את המספרים שנאמרו על ידי האוצר בעניין הזה.

אורלי לוי אבקסיס: הוועדה חייבת לבקש הבהרה ממשרד האוצר.

<אליעזר יבלון: לא, הבהרה מאיתנו.

<אליעזר יבלון: אנחנו נבוא ונגיד את המספרים בצורה מסודרת.

<אליעזר יבלון: יש מספר של סעיף תת תקציבי.

קארין אלהרר: אוקיי, אנחנו נקבל את ההבהרה.

אורלי לוי אבקסיס: מישהו עושה מניפולציה במספרים.

קארין אלהרר: אנחנו נפנה לתקציבן במשרד הרווחה, בבקשה.

<אליעזר יבלון: אני אעביר.

<אליעזר יבלון: אני לוקח על עצמי.

<אליעזר יבלון: אני אעביר את הנתון המדויק.

קארין אלהרר: בסדר גמור.

קארין אלהרר: אני מבקשת את הנתונים.

אורלי לוי אבקסיס: יש מצב שקיבלת 130 מיליון שקלים ואתה פשוט לא יודע עליהם?

<אליעזר יבלון: אני אגיד לך את האמת, אחד, אני מסכים שזה יהיה.

אורלי לוי אבקסיס: גם אנחנו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל תביאו את הכסף, לא רק את ההצהרה.

קארין אלהרר: לא בסבירות, אבל בסדר.

קארין אלהרר: אנחנו נבדוק את זה.

<אליעזר יבלון: יכול להיות שזה בביטקוין, ובגלל זה לא מוציאים את זה.

קארין אלהרר: תגידו, מה אווירת הסחבקייה היום בוועדה?

קארין אלהרר: רגע.

קארין אלהרר: אדוני המנכ"ל, אם אפשר בבקשה תשובות לדברים באמת החשובים שנאמרו על ידי נציגת משרד האוצר.

<אליעזר יבלון: ככה, לגבי העניין של האומבוצמן, אני צריך ללמוד - - -

אורלי לוי אבקסיס: רגע, למה נציגת האוצר הולכת?

קארין אלהרר: יש לה דיון אחר.

אורלי לוי אבקסיס: אה, נכון, פה לא מספיק חשוב.

אורלי לוי אבקסיס: צודקת.

<יעל אגמון: אני היום בכמה ועדות.

אורלי לוי אבקסיס: לא את אשמה.

אורלי לוי אבקסיס: שהבוסים שלך היו שולחים נציג שיישאר ויקשיב להכל, עד סוף הדיון.

אילן גילאון: היא לא אשמה.

<רויטל לן כהן: הנוכחות שלה זה כמו הנוכחות של הכסף.

אורלי לוי אבקסיס: היה והופ נעלם.

אילן גילאון: זה בדיוק המשחק, שהנוכחות שלה זה לא הנוכחות של הכסף.

אילן גילאון: הם תמיד שולחים אותה במקום שיבוא פה מי שצריך להיות.

אילן גילאון: שמחליט איפה הכסף.

קארין אלהרר: תודה, תודה.

<אליעזר יבלון: לגבי העניין של האומבוצמן, אני אלמד את הנושא.

<אליעזר יבלון: אני לא יודע.

<אליעזר יבלון: אני לא אתן לך תשובה כן, לא.

<אליעזר יבלון: נביא את זה כמובן גם לשר, נשמע את דעתו ועמדתו כמדיניות מה הוא חושב.

<אליעזר יבלון: מה שאני יכול לומר לך באחריות, ואני אקח את מה שחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס אמרה, אנחנו משדרגים עכשיו את קו הפניות הישיר של המשרד, שהמספר שלו הוא 118.

<אליעזר יבלון: אני אבדוק אפשרות לעשות שם קו אנונימי, שכל מי שירצה להתקשר ולהגיד שיש משהו שהוא לא בסדר באיזה שהוא מקום, באיזה שהוא מעון, שתהיה לו את האופציה, וזה מיידי.

<נעמה לרנר: שיהיה נגיש.

<רויטל לן כהן: אבל מה יעשו עם זה, זו השאלה.

<אליעזר יבלון: תראי, כרגע אני נותן-.

<אליעזר יבלון: אני יכול להיות ציני ולענות, אבל אני מנסה לתת תשובה עניינית לנושא שהועלה כאן.

<אליעזר יבלון: הועלה נושא האם יש אפשרות.

<אליעזר יבלון: אני מניח שכל מה שנאמר כאן הוא נכון ואנחנו צריכים למצוא לזה פתרון.

<אליעזר יבלון: הפתרון המיידי שאני יודע לתת, הוא לבוא ולומר שבמסגרת של השיפור שאנחנו עושים בקו הטלפון 118, אנחנו נפתח גם ערוץ אנונימי, שבו כל מי שירצה להתקשר.

<אליעזר יבלון: חשבתי שתגידי משהו אחר, איך אנשים יידעו מזה.

<אליעזר יבלון: זה יותר מטריד אותי.

<אליעזר יבלון: בסדר, אבל נחשוב גם על זה.

<אליעזר יבלון: אם אנחנו רוצים שזה יעבוד, אז אנחנו נחשוב גם על זה, איך אנשים יידעו מזה.

<אליעזר יבלון: יכול להיות שאפילו נצא בקול קורא ונשים את זה בעיתון.

<אליעזר יבלון: גם זה שווה.

<אליעזר יבלון: אין בעיה.

אורלי לוי אבקסיס: ברדיו זה גם אפילו זול יותר אני חושבת.

<אליעזר יבלון: לא משנה, אבל שיידעו.

קארין אלהרר: יפרסמו.

אילן גילאון: כל זה לא מצוין אם לא תעיפו לכל העזאזלים את הקבלנים וסרסורי הטיפול שאתם מעסיקים שם, לא תפתרו שום בעיה.

אילן גילאון: אני אומר לך את זה כאילו בצורה הכי לא פרלמנטארית.

אילן גילאון: כי אנשים, בתוך הטבע שלהם זה לא להתלונן.

אילן גילאון: הם מפחדים להתלונן.

קארין אלהרר: הדבר המשמעותי שאני אשמח לתשובה עליו זה לגבי איך אנחנו מתמודדים עם הביקורת.

קארין אלהרר: זאת אומרת אוקיי, הייתה ביקורת.

קארין אלהרר: אמרו שמשהו לא עובד, פונים למשטרה, המשטרה אומרת זה בכלל לא עניין למשטרה, זה עניין של המשרדים הממשלתיים.

קארין אלהרר: מצד שני, גם למשרדים הממשלתיים, אני יודעת למשל לגבי אילנית, זה גם במשרד הבריאות וגם במשרד הרווחה, וצריך להעביר את האנשים ולא יודעים לאן, אז בינתיים הכל נשאר.

קארין אלהרר: אז מה עושים עם זה?

אורלי לוי אבקסיס: ולכן למפעיל יש כוח בלתי מרוסן, כי הוא יודע שאין מה לעשות, בינתיים אין מסגרת לאותם חוסים והוא יכול להמשיך בשלו.

אורלי לוי אבקסיס: אולי באמת נשאל את המשרד לביטחון פנים, מה הם עושים עם תלונות כאלה.

קארין אלהרר: רגע, אבל קודם משרד הרווחה.

קארין אלהרר: מיד אחרי שהמנכ"ל יענה.

<אליעזר יבלון: תראו, לסגור מסגרת בלי שתהיה אלטרנטיבה, זה דבר לא נכון לעשות.

<אליעזר יבלון: ברור, גם המשרד שבוי.

<אליעזר יבלון: בהגדרה הזאת גם המשרד שבוי.

<אליעזר יבלון: אנחנו, ואני לא אזכיר שמות, אנחנו התמודדנו עם אחת המסגרות.

<אליעזר יבלון: אני רק יכול להגיד שהיא לא רחוק מפה.

<אליעזר יבלון: זה מתוך עניין לסגור ממש את המקום ועד שלא מצאנו אלטרנטיבה, לא יכולנו ללכת וזה קשה.

אורלי לוי אבקסיס: אפשר להוציא רק את המפעיל?

אילן גילאון: תעיף את המפעיל.

<אליעזר יבלון: אי אפשר.

<אליעזר יבלון: זה עניין של-.

<אליעזר יבלון: סליחה?

אילן גילאון: תראה, נווה יעקב נסגרו ומצאו להם פתרון.

אילן גילאון: תוך כדי מצאו להם פתרון.

<רויטל לן כהן: נכון, פתרון יותר טוב.

<אליעזר יבלון: תראה, אני יכול להבטיח לך שאנחנו לא ניבהל מהעניין.

<אליעזר יבלון: לא ניבהל.

<אליעזר יבלון: אנחנו רק נחפש אלטרנטיבות שתהיינה כאלה שייתנו את השירות ולא נגיד נסגור סתם בלי אחריות.

<אליעזר יבלון: זה חלק מהבעיה.

אילן גילאון: אנחנו לא רוצים להשאיר אנשים בחוץ.

<אליעזר יבלון: נכון, בסדר.

אילן גילאון: כי לפעמים אני לא יודע מה יותר טוב.

קארין אלהרר: חברת הכנסת בן ארי.

מירב בן ארי: תודה, גברתי יושבת הראש ותודה על הדברים שאמרת בתחילת הדיון על הסיפור שלי עם יונה יהב.

מירב בן ארי: אני רוצה להתייחס לכמה דברים, כתבתי לי גם נקודות.

מירב בן ארי: דבר ראשון, הסיפור של מסגרות הרווחה, ושמעתי את הדברת שאמרת, לדעתי צריך לעשות הבדל בין מסגרות רווחה שהן פנימיות וכאלה, לבין מסגרות רווחה כמו הנושא שאני מתעסקת בו בוועדת המשנה בנושא של חסרי בית.

מירב בן ארי: כי נגיד זה שאתה בא ומשווה בין קריית אתא לחיפה, בעיני לחסרי בית זה לא רלבנטי.

מירב בן ארי: כי חסרי בית הולכים למטרופולין, הולכים לחיפה, תל אביב וירושלים ולשם הם מגיעים, וכשהוא בורח מהבית הוא הולך לעיר הגדולה והוא לא הולך לקריית אתא ולא לקריית ים.

מירב בן ארי: ולכן מראש, כששאלתי אותך אם השווית את חיפה לתל אביב, זו בעיני צריכה להיות ההשוואה.

מירב בן ארי: לא בין חיפה לקריית מוצקין, עם כל הכבוד.

מירב בן ארי: כי מראש אתה מתייחס לשלוש הערים האלה כערים שהן מטרופולין, מראש הם נותנים לצורך העניין דו"חות לאנשים מחוץ לעיר, מראש מקומות התעסוקה אצלם מקבלים מכל האזור שלהם, ולכן מבחינתי יש הבדל.

מירב בן ארי: בגלל זה גם שאלתי אותך על הדקויות האלה, ומבחינתי בעניין הזה, צריך לעשות השוואה.

מירב בן ארי: ואני רוצה גם להגיד עוד משהו לגבי הקבלנים.

מירב בן ארי: אני רוצה להתייחס דווקא לעמותות המפעילות ביזמים משותפים, וגם פה צריך להבדיל.

מירב בן ארי: כי אני, בכל המקומות שבהם הייתי, אני אומרת לך, אם זה בחוט המשולש בירושלים ואצל אותות, שאני מלווה אותם עם הסיפור עם חסרי הבית ועל"ם.

מירב בן ארי: אני מצטערת, אני ראיתי משהו אחר - - -

אורלי לוי אבקסיס: נו בטח, תראי לאן את הולכת.

אורלי לוי אבקסיס: מה?

מירב בן ארי: לא, שנייה, קודם כל, את יודעת, זה לא עניין של תראי לאן את הולכת, זה תראי מי מפעיל, לזה אני מתייחסת.

מירב בן ארי: מה זה תראי לאן את הולכת?

אורלי לוי אבקסיס: כי יש להם הרי תורה מאחוריהם.

אורלי לוי אבקסיס: הרי על"ם בנו את התורה הזאת - - -

מירב בן ארי: רגע, שנייה.

אורלי לוי אבקסיס: והשני זכה במכרז בגלל שהוא נתן שירות יותר זול.

מירב בן ארי: רגע.

מירב בן ארי: קודם כל אני באמת הקשבתי לכל הדברים ואמרתם דברי טעם ואני לא הפרעתי, אז אני ממש מבקשת.

מירב בן ארי: בעיני, וחשוב לומר את זה גם לפרוטוקול וגם לוועדה וגם לשבח אתכם, כי לדעתי ברגע שיש מיזם משותף, אני יכולה להגיד לך שלצורך העניין מקום אחר, שנמצא מתחת לבית שלי בתל אביב, אני נכנסת אליו כל הזמן, ואתה יודע, הרבה פעמים הם בכלל לא יודעים מי אני.

מירב בן ארי: אני נכנסת כי יש לי שם דברים, כי אני מביאה דברים, כי אני שולחת דברים.

מירב בן ארי: במקום, אני אומרת לך לפחות, ושוב פעם, חשוב לי להבדיל בין אותו קבלן מפעיל שאני לא מתנגדת, מה שראיתם ראיתם, לבין עמותה שמפעילה במיזם משותף, כי לדעתי עושים שם דברים נפלאים וחשוב גם לדבר על זה.

מירב בן ארי: ואני רוצה להגיד עוד משהו משמעותי שנאמר פה.

מירב בן ארי: בסוף יש כאן כמה משתנים שחייבים לבוא בחשבון.

מירב בן ארי: אלף, זה השכירות של המקום.

מירב בן ארי: דיברת על זה גם, התייחסת לזה גם.

מירב בן ארי: לא יכול להיות, והיא התייחסה לזה, ואת זה אני מאד מבקשת מהוועדה לבדוק, ששכירות, שאנחנו יודעים מה קורה עם מחירי הדיור, בעשר השנים האחרונות נשארים אותו דבר.

מירב בן ארי: ואני שומעת את זה.

מירב בן ארי: כי אם אתה בא ויודע מראש שהדיור במדינת ישראל במשבר ואתה יודע ששכר הדירה עולה בכל מקום, מראש לאותה עמותה יש בעיה, כי היא מראש משלמת יותר.

מירב בן ארי: ועכשיו אני רוצה רק להבהיר משהו אחד לוועדה, ובכלל למי שצפה במה שקרה בשבוע האחרון עם הסיפור עם חסרי הבית.

מירב בן ארי: צריך להבין שלגבי חסרי הבית בחיפה, זה בכלל לא מבנה של ראש העיר.

מירב בן ארי: זה לא מבנה שלו, זה מבנה של קרן רוטנברג.

מירב בן ארי: זה מבנה שלא היינו צריכים לדאוג לו לשכירות, אגב ולא היינו צריכים לדאוג לו לשיפוץ, כי קיבלנו מבנה, היינו אמורים לקבל מבנה, עם שיפוץ, בלי לדאוג לשכירות של קרוב לשלוש שנים.

מירב בן ארי: והנושא הזה, וזה כל כך נכון מה שמאיר כהן אמר, פשוט נבלם, כי ראש העיר אמר לא מתאים לי במרכז הכרמל.

מירב בן ארי: זה הורס לי את הנוף, הורס לי את התיירות.

מירב בן ארי: לא איכפת לי.

מירב בן ארי: לא נכנסתי לשיקולים שלו.

מירב בן ארי: ולכן אני אומרת שיש פה עוד נושא שהוא קריטי, קריטי כל כך, שזה המעורבות של ראשי הערים.

מירב בן ארי: ואני יכולה להגיד לך, אדוני המנכ"ל, בתל אביב הולכים ומחפשים עכשיו מבנים לשלושה שלטרים.

מירב בן ארי: שלטר לצעירים, שלטר לצעירות, שלטר ללהט"ב.

מירב בן ארי: מילה לא שמענו מראש העיר.

מירב בן ארי: בירושלים הולך ברקת, מסתובב בסקווטים עם חסרי הבית, והוא הולך גם כן להקים גם שלושה – צעירים, צעירות וחוזרים בשאלה ועוד מבנה לחרדים.

מירב בן ארי: לא היה, ואני עובדת עם עמותת אורות, 20 שנה הם פעילים והם אמרו לי בחיים לא היה מצב כזה כמו שנתקלנו בו בתופעה הזאת, עם ראש העיר.

מירב בן ארי: ולכן אני אומרת שגם זה הוא קריטי.

מירב בן ארי: ודבר אחרון לסיום.

מירב בן ארי: אני חושבת, לפחות ממה שראיתי, גם כשהייתי חברת מועצת העיר תל אביב, גם הסתובבתי, הייתי בשלטרים, הייתי במישהו לרוץ איתו, הייתי בכל המסגרות המשותפות.

מירב בן ארי: אני חושבת, ושוב פעם אני אומרת, מהמקום שלי וממה ששמעתי כאן, הקבלנים האלה, לא משנה מי הם, היה אח, היה רופא, זה לא משנה.

מירב בן ארי: אתה רואה את הקבלן ואתה רואה את העמותה המפעילה.

מירב בן ארי: נכון, העמותה מגיעה גם עם כוח, היא מגיעה גם תורמים, וזה רק עושה טוב למקומות.

מירב בן ארי: אני חושבת, אני לא יודעת מה אתה צריך לעשות, ובאמת, אני לא יודעת מה אתה צריך לעשות, ובאמת אני לא יודעת איזו מהפכה אתה צריך לעשות, אבל נראה לי שאתה בן אדם כזה.

מירב בן ארי: ראיתי גם את התמיכה שלך בסיפור עם יונה יהב.

מירב בן ארי: לדעתי, כל מקום שבו ניתן לעשות מיזם משותף, אני באמת עוד לא ראיתי מקומות שנכשלו.

מירב בן ארי: להיפך.

מירב בן ארי: להיפך.

מירב בן ארי: ולכן אני חושבת, אני לא יודעת מה צריך לעשות כדי שמקומות כאלה יהיו במיזם משותף, או בתמיכה של אגף הרווחה.

מירב בן ארי: אגב, במקומות החדשים, השלטרים, זה 100% תמיכה של המשרד והפעלה של העמותה.

מירב בן ארי: אז אני אומרת, בוא נבדוק את זה.

מירב בן ארי: אפילו עכשיו, כשאתה הולך להקים מסגרות.

מירב בן ארי: גם במאה אחוז מימון, אולי עמותה כמו על"ם, כמו אותות, כמו הלל, שמפעילים מסגרות בצורה יוצאת מן הכלל ואתה לא שומע על מצב שאתה נכנס ועוד שזורקים חברי כנסת בחוץ, או שאתה שומע על חוסים שזרוקים עם טיטולים או לא עלינו בכל מיני מצבים.

קארין אלהרר: זה שני נושאים שונים לחלוטין.

קארין אלהרר: רויטל לן כהן, בבקשה.

<רויטל לן כהן: בוקר טוב.

<רויטל לן כהן: קודם כל תודה על הדיון הזה.

<רויטל לן כהן: הוא מאד מאד חשוב.

<רויטל לן כהן: לפני שאני אגע בנקודות לגופו של עניין, כן יש לי משהו שחשוב מאד להגיד, כי אני חושבת שגם ניסוח של דברים, מילים יוצרות מציאות ומשנות מציאות, וכל עוד אנחנו קוראים לזה דיור חוץ ביתי ולא מבינים שזה הבית של האנשים וכל עוד אנחנו קוראים לזה מוסדות ולא מסגרות, ואנחנו קוראים להם חוסים ולא אנשים, או לקוחות, ככה זה ייראה.

<רויטל לן כהן: וחלק מהשינוי שאנחנו חייבים לעשות, הוא לתת כבוד לאנשים האלה ולבית שלהם.

<רויטל לן כהן: זה לא דיור חוץ ביתי.

<רויטל לן כהן: זה הבית שלהם.

<רויטל לן כהן: עכשיו, לצורך העניין.

<רויטל לן כהן: היו, אפילו בחודש האחרון, היו שני מקרי מוות של דיירים בהוסטלים.

<רויטל לן כהן: אף אחד לא יודע עליהם.

<רויטל לן כהן: אנחנו יודעים עליהם רק דרך ההורים.

<רויטל לן כהן: אנחנו גם יודעים ממקרים קודמים שגם אם בודקים מה קרה, זה לא הולך לשום מקום.

<רויטל לן כהן: ואני אומר יותר מזה, המוות של שני הצעירים האלה, בחור בן 31 שמת משתיית יתר של מים, שזה אגב חלק מהאבחון שלו והיה צריך להשגיח עליו, והשני שנחנק באכילה בחדר האוכל לפני שבוע נדמה לי או שבועיים, זה דברים שהיו יכולים להימנע.

<רויטל לן כהן: עכשיו, איך הם היו יכולים להימנע?

<רויטל לן כהן: אחת הביקורות שאנחנו מקבלים הרבה מאד, מגיעות אלינו לא המשפחות, מגיעים אלינו המדריכים ומספרים לנו איך מקבלים אותם לעבודה מעכשיו לעכשיו, לא נותנים להם הכשרה, אפילו לא רק ברמה הכללית, של מה זה להיות מטפל באדם עם מוגבלות, אפילו לא על האנשים הספציפיים שהם צריכים לטפל בהם, כולל שאנחנו יודעים מהם שניתנו לאורך תקופה מינונים לא נכונים של תרופות, כי הם לא היו מיודעים עד הסוף למה שקורה.

<רויטל לן כהן: ואדם שכב במשך שלושה ימים, ישן במיטתו ולא ידעו איך להעיר אותו, כתוצאה מטיפול לא נכון של תרופות והם ככה פחדו לא ידעו וחיכו שהוא יתעורר שלושה ימים.

<רויטל לן כהן: כל מיני דברים כאלה.

<רויטל לן כהן: אז זה לא נגמר במוות, אבל כל עוד ככה זה נראה, זה ימשיך.

<רויטל לן כהן: אבל זאת רק תופעה אחת.

<רויטל לן כהן: הבעיה השנייה היא, שאנחנו ממשיכים להתייחס למסגרות האלה בתור מסגרות המוניות.

<רויטל לן כהן: לא היה צריך את הדו"ח של שנת 2014.

<רויטל לן כהן: בשנת 2011 נכתב דו"ח על ידי ועדת מומחים בין לאומית, שהתבקשה על ידי משרד הרווחה, אלא שמשרד הרווחה לא כל כך אהב כנראה את התוצאות שהיום שם, כי המסקנה העיקרית הייתה שתוך ארבע שנים חייבים לסגור את כל המוסדות שיש בהם למעלה מארבעה אנשים ולעבור לדיור בקהילה של ארבעה אנשים.

<רויטל לן כהן: אם היו עושים את זה - - -

קארין אלהרר: לא הבנתי.

קארין אלהרר: כל המוסדות מעל ארבעה אנשים?

<רויטל לן כהן: חייבים לעבור לדיור בקהילה של ארבעה אנשים.

<רויטל לן כהן: כל מוסד מעבר לזה, הוסטלים ואחרים, צריכים להיסגר.

<רויטל לן כהן: זאת הייתה מסקנת הדו"ח הבלתי ניתנת ל - - -

קארין אלהרר: מי כתב את הדו"ח הזה?

<רויטל לן כהן: אני כבר אומרת לך מה השמות שלהם.

<נעמה לרנר: חמישה מומחים מכל העולם.

קארין אלהרר: מי הסמיך אותם?

<נעמה לרנר: בוז'י הרצוג בזמנו הביא אותם.

<נעמה לרנר: אני יכולה להעביר לך.

<רויטל לן כהן: זה כבר נמצא אצלך בתיבת הדואר.

<רויטל לן כהן: כבר העברתי לך.

קארין אלהרר: רגע, בוז'י הסמיך אותם?

קארין אלהרר: מי הסמיך את הוועדה לכתוב את הדו"ח?

<רויטל לן כהן: משרד הרווחה.

<נעמה לרנר: שר הרווחה.

קארין אלהרר: ואמר שיאמץ את ההמלצות?

<נעמה לרנר: לא.

<רויטל לן כהן: הוא גנז את הדו"ח.

<רויטל לן כהן: העלים אותו.

<רויטל לן כהן: היינו צריכים לעבור, אני לא יודעת מה להגיד לך, כדי להגיע לדו"ח הזה.

<נעמה לרנר: חבר הכנסת גילאון עשה שאילתה בעניין הדו"ח הזה ואז הוא פורסם.

<רויטל לן כהן: רק ככה הגענו אליו.

<נעמה לרנר: והמסקנה סופית שלו היא, המסקנה שבסופו של דבר היא שתוך עשור כל המסגרות הגדולות בישראל, מוסדות והוסטלים צריכים להיסגר.

<נעמה לרנר: דיור בקהילה צריך להיות עד 4 אנשים.

<רויטל לן כהן: אני רוצה לחזור לנקודה.

<רויטל לן כהן: אם דיור באמת היה ארבעה אנשים, מעצם העובדה שהוא קטן ואינטימי, ואני כבר לא מדברת על אנושי ומכבד, המטפלים היו מכירים באנשים ולא היינו מגיעים למקומות האלה.

<רויטל לן כהן: או אם מישהו היה שוכב במשך שלושה ימים, אז היו רואים את זה.

<רויטל לן כהן: אז מעבר לעובדה הזאת שאנחנו ממשיכים לדבר פה על מסגרות בגודל כזה, אנחנו חוטאים ואנחנו מוסיפים חטא על פשע, שכשבאים לדבר על סגירת מקומות כמו אילנית ומדברים במיוחד על האנשים שנמצאים מה שנקרא בתחלופה כפולה וצריכים את יתר תשומת הלב, אז מחפשים את המילים וקוראים לזה כפר אקולוגי.

<רויטל לן כהן: הולכים להקים, פתחו עכשיו מכרז להקמה של שני מקומות, שביחד הם 136 אנשים.

<רויטל לן כהן: אחרי שאנחנו נקים את המקומות האלה ונשכן בהם את האנשים שגם ככה אנחנו חושבים שצריך להוציא לקהילה במסגרות קטנות, מה נעשה עם המקומות האלה?

<רויטל לן כהן: נצטרך למלא אותם עוד פעם.

<רויטל לן כהן: ובמקום להקטין, בהתאם לדו"חות האלה, את כמות האנשים במסגרות, אנחנו פותחים חדשות ונותנים לגיטימציה למקומות האלה, ואחר כך אנחנו מתפלאים למה יש Not in my backyard.

<רויטל לן כהן: כי אם זה היה דירות של ארבעה אנשים, אלף לא היה צריך - - -

מירב בן ארי: גם בדירות של 12 אנשים, זה גם בסדר.

מירב בן ארי: עם כל הכבוד, באמת אני אומרת, את אומרת כאן דברים שנכון, הם נכונים וראויים, אבל הם לא מציאותיים.

קארין אלהרר: אבל יש הבדל, מירב - - -

מירב בן ארי: לסגור את כל הפנימיות ולחלק את כולם לארבעה?

מירב בן ארי: אתם אומרים כאן דברים שהם לא ריאליים.

מירב בן ארי: אז אני אומרת, תקשיבו - - -

<רויטל לן כהן: זה קורה בעולם ואנחנו צריכים - - -

מירב בן ארי: יש גם דיור תחילה בעולם.

מירב בן ארי: את רוצה שאני אדבר איתך על מה שקורה לי בוועדה לחסרי בית על דיור תחילה, שזה פרויקט מדהים ובחיים לא יקרה בישראל, כי יש כאן משבר דיור?

מירב בן ארי: תציעי דברים שהם ריאליים.

<רויטל לן כהן: אני אישית מוכנה להגיד בואו נרד אפילו ל-12.

מירב בן ארי: מה זה נרד?

מירב בן ארי: חייבים לרדת.

מירב בן ארי: תהיי ריאלית.

<רויטל לן כהן: אני מסכימה איתך, אבל במקום לרדת מ-24 ל-12, רוצים לפתוח עכשיו שתי מסגרות - - -

קארין אלהרר: אוקיי, רויטל.

מירב בן ארי: איזה שתי מסגרות אלה?

קארין אלהרר: תקשיבו, אם אתן צועקות, לא שומעים יותר טוב.

מירב בן ארי: איזה שתי מסגרות?

מירב בן ארי: איך קוראים להן?

<רויטל לן כהן: זה מכרז שנפתח עכשיו, כשהמטרה שלו היא בעצם לקחת את האנשים שנמצאים באילנית ובנווה שלווה ולהעביר אותם, במילים מכובסות, למשהו שקוראים לו כפר אקולוגי.

אורלי לוי אבקסיס: מה רע בכפר האקולוגי?

קארין אלהרר: תיכף נשמע, רגע.

<רויטל לן כהן: ומה שיפה זה שכשקוראים את הדברים שכתובים במכרז הזה, אתה אומר אוי, איזה יופי, כתוב שם שזה חייב להיות בצמוד ליישוב וליד אנשים, איפה אפשר לשים מקום כשמדובר פה על שטחים פתוחים ועל גודל של מקום, בתוך עיר?

<רויטל לן כהן: אנחנו מדברים פה על קיבוץ או על מושב או על כפר, יהיה לנו - - - נגב בקצה.

<רויטל לן כהן: אנחנו הרי מנסים להחזיר אותם חזרה לתוך הקהילות - - -

אורלי לוי אבקסיס: רגע, רגע, אבל אולי נבנה שם קהילה?

אורלי לוי אבקסיס: אולי המשפחות יכולות לגור שם ביחד עם אותם - - -

<רויטל לן כהן: לא, לא.

<רויטל לן כהן: מדובר ב - - -

קארין אלהרר: אוקיי רויטל, תודה רבה.

<רויטל לן כהן: שנייה, עוד דבר.

קארין אלהרר: נקודה אחרונה, רויטל.

<רויטל לן כהן: אני חושבת, ואני אומרת את זה כחברת מועצה, זה לא יכול להיות בחסדו של ראש מועצה שרואה את זה בתור שליחות.

<רויטל לן כהן: חייב להיות פה משהו שמגיע דרך הממשלה, דרך המדינה - - -

מירב בן ארי: אין אפשרות.

מירב בן ארי: את רוצה שאני אגיד לך מה עברתי בחיפה עכשיו?

מירב בן ארי: אל תגידי דברים שהם לא ריאליים.

<רויטל לן כהן: אז אני אגיד לך למה זה ריאלי.

מירב בן ארי: תני לי, אני קצת יש לי יותר ניסיון ממך בעניין הזה, ארבעה חודשים.

<רויטל לן כהן: חברת הכנסת בן ארי, אני אגיד לך - - -

מירב בן ארי: קודם כל אל תפריעי לי.

מירב בן ארי: נו מה?

מירב בן ארי: למה את צועקת?

<רויטל לן כהן: אני אגיד לך למה זה ריאלי.

<רויטל לן כהן: כי עובדה שזה קורה עם בתי ספר.

<רויטל לן כהן: עיר לא יכולה להחליט שלא בא לה להקים - - -

מירב בן ארי: אז הנה, אני מודיעה לך.

מירב בן ארי: עיר יכולה להחליט וראש עיר יכול להחליט ואל תתווכחי איתי, כי אני ארבעה חודשים - - -

אורלי לוי אבקסיס: לא, אבל היא אומרת שצריך לתקן את זה.

מירב בן ארי: כן, זה ברור, אבל מי שחושב באמת שהסיפור עם יונה יהב קרה בשבוע האחרון הוא טועה.

מירב בן ארי: הוא ארבעה חודשים כבר מתנהל מולו והוא פשוט - - -

אורלי לוי אבקסיס: אני רק אזכיר לכם ש - - -

קארין אלהרר: סליחה, סליחה, אורלי, עם כל הכבוד, אי אפשר לנהל את זה ככה.

קארין אלהרר: סיימת?

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: מירב, תודה.

קארין אלהרר: כן, גברתי, תציגי את עצמך.

<רונית גולדינר: שמי רונית גולדינר ואני ממשרד הבריאות, מאגף בריאות הנפש.

<רונית גולדינר: אני רוצה להתייחס בעיקר להערות שהתייחסו כאן למכרז של אילנית.

קארין אלהרר: הכפר האקולוגי, כן.

<רונית גולדינר: אנחנו לא קוראים לזה כפר אקולוגי.

<רונית גולדינר: קודם כל אני רוצה להגיד - - -

<רויטל לן כהן: ככה קראת לו במכרז.

קארין אלהרר: לא להפריע.

<רונית גולדינר: כיוון שאני כתבתי את זה, אז תרשי לי.

<רונית גולדינר: אני רוצה להגיד קודם כל באופן עקרוני, שאנחנו תומכים מאד בעמדת בזכות לגבי מעבר למסגרות קטנות.

<רונית גולדינר: מכרז הדיור שלנו, לגבי שיקום נכי נפש בקהילה, תומך במגמה הזאת ואנחנו הולכים לעשות מהלך שכל ההוסטלים שהיו מכילים 30 אנשים, יהפכו כולם לקהילות תומכות, כאשר המבנה המרכזי יהיה קטן ככל האפשר.

קארין אלהרר: איך זה מתיישב עם הכפר האקולוגי?

<רונית גולדינר: רגע, זה קודם כל כפתיח.

אורלי לוי אבקסיס: זה בהצהרה.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו במעשים.

<רונית גולדינר: לא, זה לא קשור, זה פשוט לא קשור לכפר האקולוגי.

<רונית גולדינר: אבל אם ניתנה לי זכות הדיבור, אני גם אמרתי את זה.

<רונית גולדינר: לגבי הכפר, וזה לא נקרא - - -

קארין אלהרר: אנחנו מברכים על זה דרך אגב, אנחנו מברכים על הגישה הזו.

<רונית גולדינר: תודה.

<רונית גולדינר: עכשיו לגבי הנושא של אילנית.

<רונית גולדינר: תראו, אילנית ונווה שלווה, אכן זה שני מקומות שנמצאים בשולי המגורים הנורמטיביים שאנחנו רוצים - - -

קארין אלהרר: אני רק מעירה בשולי הדברים, בסדר?

קארין אלהרר: כשאני הוצאתי את המכתב בשנת 2009, אמרו לי אוטוטו סוגרים.

<רונית גולדינר: שנייה, רגע, בסדר.

<רונית גולדינר: שלוש דקות.

<רונית גולדינר: לפני שנתיים התפרסם מכרז ראשון למהלך הזה.

<רונית גולדינר: המכרז הזה - - -

אורלי לוי אבקסיס: מה המעלה?

<רונית גולדינר: רגע.

<רונית גולדינר: לעשות איזה שהוא שינוי בנושא של אילנית.

קארין אלהרר: מה השינוי?

<רונית גולדינר: הוגש בג"ץ, המשרד לקח את זה וזה הגיע לידי.

<רונית גולדינר: אציין רק באופן אישי, שאני עובדת במשרד הבריאות בסך הכל שנתיים וחצי.

<רונית גולדינר: הנושא הזה הגיע אלינו ואנחנו בנינו מודל חדש, שבהמשך להערות של בזכות, אנחנו שינינו שוב ושוב את הסטנדרט והגדרנו את המקום כמקום שהוא במקום יישוב ולא באזור תעשייה ולא באזור בשוליים, אלא במקום של יישוב של אנשים.

<רונית גולדינר: וגם בשאלה שנתבקשנו על ידי הספקים.

<רונית גולדינר: אותו ספק שמפעיל היום, ככל הנראה הוא זה ששאל את השאלה, האם בהיותי בית חולים, האם זה נחשב אזור שבו אני יכול להפעיל את המקום, והתשובה הייתה לא.

<רונית גולדינר: זה אומר שהאנשים האלה לא יישארו אלף במקום הזה.

<רונית גולדינר: ב', מדובר באנשים עם תחלואה כפולה מאד מאד מאד קשה.

<רונית גולדינר: המטרה של המודל - - -

<רויטל לן כהן: כמי שמייצגת לפחות - - -

קארין אלהרר: רויטל, את לא ברשות דיבור.

<רונית גולדינר: המטרה שלנו, כאשר אנחנו רוצים להקים יחידות קטנות של עד 17 אנשים במבנה, במבנה גדול שיש בו חדרים בחלק מהם לשניים ובחלק מהם לאחד, ויש חלל משותף, ובנוסף יש מבנים מרכזיים שבהם יש פעילות מוגדרת.

<רונית גולדינר: ומשרד הבריאות קבע תעריף.

<רונית גולדינר: לא יהיה כאן מכרז על מחיר.

<רונית גולדינר: מדובר על 132 אנשים, כאשר העלות השנתית היא מעל 40 מיליון שקלים.

<רונית גולדינר: מדובר על תעריף של 750 שקלים לאדם ליום, עם מערך של סיעוד וריפוי בעיסוק, ועבודה סוציאלית וכל זה.

<רויטל לן כהן: שיתנו למשפחות.

<רונית גולדינר: בכל הנושא הזה מדובר באנשים קשים, שיש להם תחלואה כפולה גם נפשית וגם לקות שכלית.

אילן גילאון: מי יפעיל את זה?

<רונית גולדינר: מי שייבחר.

<רונית גולדינר: זה נכון, זה לא הממשלה - - -

<רויטל לן כהן: אבל זה גם לא נכון, הם לא בודקים מחדש את האנשים וחלקם לא במצבם קשה.

קארין אלהרר: רויטל, אני עוד לא הצלחתי להבין למה את ממשיכה לדבר.

אילן גילאון: זה כפר זואולוגי, לא אקולוגי.

<רונית גולדינר: על הנושא של האקולוגי אני רוצה להגיד משהו.

<רונית גולדינר: הנושא של האקולוגי זה מודל מקצועי טיפולי שבוחן את האדם מול סביבות חייו ולפי זה ייבנה המודל האישי של תכניות אישיות של אותם אנשים, בליווי שלכל אחד יהיה מתאם טיפול אישי - או מרפא בעיסוק או עובד סוציאלי - שיבנה לו מערך של קידום, תכניות קידום, מתוך מטרה גם לשלב אותו בקהילה גם בפעילויות פנאי וגם בפעילויות של תעסוקה.

קארין אלהרר: תאירי את עיני.

קארין אלהרר: כל המסגרת הזאת הועברה לתחום אחריותו הבלעדי של משרד הבריאות?

<רונית גולדינר: זה בתחום אחריותו של משרד הבריאות, כן.

קארין אלהרר: לא, לא, רגע, רגע.

<נעמה לרנר: באילנית יש קבוצה גדולה של אנשים שהם שייכים למשרד הבריאות ואליהם זה מתייחס.

<נעמה לרנר: האנשים של משרד הרווחה הם בנפרד.

<נעמה לרנר: אני רוצה לומר מילה על המכרז, שאני מכירה אותו, אני יכולה לצטט אותו מתחילתו ועד סופו.

<נעמה לרנר: זה אחד המכרזים האנכרוניסטיים ביותר שמדינת ישראל הנפיקה בשנים האחרונות.

<רויטל לן כהן: לגמרי.

<נעמה לרנר: זה מכרז למוסד - - -

<רונית גולדינר: את ראית את המכרז האחרון?

<נעמה לרנר: את האחרון.

<רויטל לן כהן: כן, כן, אני יכולה לפתוח אותו ולהקריא ממנו.

<נעמה לרנר: מדובר בהשמה של אנשים, וקארין, את היית שם, אילן היה שם, ראינו את האנשים האלה LIVE, במקום.

<נעמה לרנר: האנשים המסוכנים, המאד חולים, אנשים עם צרכים סיעודיים גבוהים.

<נעמה לרנר: זה אנשים שהיום גם משרד הרווחה מבין שלא שמים אותם במקומות האלה.

<נעמה לרנר: כשהיה מדובר על אנשים עם הפרעות התנהגות קשות, אנחנו בלענו ואמרנו פחות או יותר אמן על זה.

<נעמה לרנר: אבל מדובר שם על אנשים בתפקוד נמוך.

<נעמה לרנר: אנשים בתפקוד נמוך מזה פי מיליון יושבים היום בקהילה, יעיד כאן משרד הרווחה, בדירות סיעודיות ראשונות שכבר קיימות.

<נעמה לרנר: זה מכרז שבאמת בשום מדינה, אפילו לא באלה שלא סוגרות מוסדות, מדינות שמחשיבות עצמן מדינות המערב לפחות, לא היו כותבים אותו.

אילן גילאון: וראו זה פלא - - -

מירב בן ארי: איך זה יכול להיות שאין ביניכם תיאום.

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין את זה.

מירב בן ארי: זה אפילו לא - - -

קארין אלהרר: רגע, בואו ניתן לה להשיב.

קארין אלהרר: שקט.

<רונית גולדינר: תראו, זה עניין שיש כאן דברים שהם בעיני המתבונן.

מירב בן ארי: לא, זה מדהים.

אורלי לוי אבקסיס: מתי התחלתם לכתוב את המכרז הזה?

<רונית גולדינר: את המכרז האחרון, את הסטנדרט האחרון פרסמנו לפני כחודשיים.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, לא, את הרעיון.

<רונית גולדינר: את הרעיון של המודל?

<רונית גולדינר: לפני כשנתיים, אחרי ש - - -

אורלי לוי אבקסיס: לפני כשנתיים?

<רונית גולדינר: זה נדחה על ידי ה - - -

<רונית גולדינר: שנייה.

<רונית גולדינר: שאלה נורא פשוטה.

<רונית גולדינר: תראו, התחלפו שרי בריאות.

<רונית גולדינר: השאלה האם זה רציונל או איזו שהיא מגמה או משהו שרצה להחזיר אותנו-.

<רונית גולדינר: השרה יעל גרמן או שזה משהו פרי עטו של ליצמן.

<רונית גולדינר: היה וכן, אנחנו נפנה לשר ונבקש ממנו - - -

קארין אלהרר: זה לא עניין של שר.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, זה מדיניות.

אורלי לוי אבקסיס: לבוא להחזיר אותם למוסד שהוא מוסד, אתם יודעים מה, מפעל תעשייתי - - -

קארין אלהרר: רגע, בואו ניתן לה לענות.

קארין אלהרר: אורלי, בואו ניתן לה לענות.

<רונית גולדינר: זה הפוך.

<רונית גולדינר: אנחנו מוציאים - - -

אורלי לוי אבקסיס: אתם מנסחים את זה הפוך - - -

קארין אלהרר: אורלי, אני רוצה שתתני לה לענות.

קארין אלהרר: בבקשה, גברתי.

<רונית גולדינר: אני רוצה להגיד עוד משהו לגבי הנושא - - -

קארין אלהרר: לא, לא, אני רוצה שתעני לשאלה של חברת הכנסת לוי.

<רונית גולדינר: לגבי השאלה הזאת.

<רונית גולדינר: תראו, מדובר ב-124 אנשים שיהיו בשתי מסגרות נפרדות וכל מסגרת כזאת מחולקת לארבע יחידות דיור.

<רונית גולדינר: צריך להבין את זה.

<רונית גולדינר: ואנחנו הגדרנו - - -

אורלי לוי אבקסיס: אבל הם בקהילה שלהם עם עצמם.

<רונית גולדינר: אנחנו הגדרנו במפורש את זה שהמסגרת אמורה להיות במסגרת שמיועדת לא למסחר ולא לתעשייה ולא - - -

אורלי לוי אבקסיס: בכל מקרה כבר זה עבר מסדר - - -

קארין אלהרר: אורלי.

אורלי לוי אבקסיס: אתם לא עושים טובה שאתם לא שמים אותם באזור תעשייה.

<רונית גולדינר: רגע, אי אפשר.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא כזו.

אורלי לוי אבקסיס: אוקיי, אתם הורדתם מאזור תעשייה, שמים אותם באיזה כפר רחוק מהעין ומהלב.

אורלי לוי אבקסיס: ואולי גם ישכחו מהם בביקורת.

קארין אלהרר: אורלי.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא פשוטה.

אורלי לוי אבקסיס: זו המדיניות החדשה של משרד הבריאות?

<רונית גולדינר: זו המדיניות שאנחנו - - -

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רוצים לדעת למי אנחנו צריכים לפנות.

<רונית גולדינר: סליחה, זאת המדיניות - - -

אורלי לוי אבקסיס: לעצור את הדבר הזה.

קארין אלהרר: אז היא עונה לך, אבל אורלי, את לא נותנת לה להשמיע תשובה.

<רונית גולדינר: אני רוצה להגיד, זאת המדיניות לגבי ה-128 אנשים האלה, שנמצאים היום במקומות שתוארו.

אילן גילאון: על זה אתם משקיעים 140 מיליון שקלים?

<רונית גולדינר: בערך 150 מיליון שקלים.

אילן גילאון: תתנו חצי מיליון שקלים ל - - -

קארין אלהרר: גברתי נציגת משרד הבריאות, לשאלתה של אורלי לוי, האם מדובר על מדיניות שר?

<רונית גולדינר: מדובר במדיניות המשרד.

קארין אלהרר: מדובר במדיניות המשרד שהיא תלוית שר?

קארין אלהרר: זה מה שאני שואלת.

<רונית גולדינר: אני לא יודעת מה זה תלוית שר.

<רונית גולדינר: מדיניות המשרד שאושרה על ידי השר, המנכ"ל וכל ה - - -

קארין אלהרר: תודה רבה.

<רונית גולדינר: אבל אני רוצה לומר עוד משפט.

אורלי לוי אבקסיס: לפחות אנחנו יודעים מי הכתובת.

<רונית גולדינר: מאחר שיש כאן איזה שהוא ערבוב גם לגבי הנושא של האוכלוסיות לפי התרשמותי, אז אני רוצה להגיד שבצד זה, משרד הבריאות מפתח מודל נוסף שאנחנו קוראים לו קהילה משקמת, שבו אנחנו מעבירים אנשים שנמצאים היום במגורים טיפוליים שיקומיים, חלקם נמצאים במסגרות כאלה כמו אחלמה ונופש וכדומה, למגורים של יחידות קטנות בתוך הקהילה.

<רונית גולדינר: אנחנו מדברים על יחידות קטנות של עד 10 אנשים בפרישה ביישובים השונים.

<רונית גולדינר: זה מהלך גדול מאד - - -

אורלי לוי אבקסיס: יפה, אז תכניסו גם את ה-124 האלה לאותו מהלך.

אורלי לוי אבקסיס: למה אתם יוצרים עכשיו עוד הפעם מה שאנחנו מנסים לבטל.

<רונית גולדינר: מדובר באוכלוסייה שונה מאד.

<רונית גולדינר: האוכלוסייה היא הרבה יותר - - -

אילן גילאון: אלה החברה של דעבוש.

קארין אלהרר: טוב.

קארין אלהרר: אביגיל דר, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: בסוף - - - הוא גם זה שיפעיל את הכפר.

אילן גילאון: גברתי, רק דבר אחד צריך להביא בחשבון.

אילן גילאון: אם כאן משקיעים 140 מיליון שקלים ב-121 אנשים - - -

<רונית גולדינר: 136.

אילן גילאון: אז אני הייתי מעדיף במקרה כזה לתת לכל אחד מיליון או 800,000 שקלים, שילך וימצא לעצמו פתרון הרבה יותר טוב ממה שכאן מציעים.

קארין אלהרר: אני חייבת לומר - - -

אילן גילאון: אני אומר את זה כמובן בציניות.

קארין אלהרר: אילן, אני חייבת לומר עם יד על הלב שאני לא משוכנעת לגמרי, ואני הייתי רוצה ללמוד את זה לפני שאני אומרת אמירה כזאת, שהיא נשמעת לי אולי טובה על הנייר, אבל פחות טובה במציאות.

קארין אלהרר: אביגיל, בבקשה.

<אביגיל דר: קודם כל אני אמא של בחור עם אוטיזם, בן 22.

<אביגיל דר: יובל חי בבית.

<אביגיל דר: הוא חי בבית כיוון שהסיפורים פה אלה תסריטי האימים שלי כאמא.

<אביגיל דר: אני גם פעילה לפיתוח מסגרות.

<אביגיל דר: מאחר שאני, ומבלי לפגוע במנכ"ל משרד הרווחה, לא מאמינה שמערכת הפיקוח שלכם תלך ותשתפר בשנים הקרובות ותהליך של מיקור החוץ של המסגרות הולך וגדל, אני מאמינה שבאמת אחד הפתרונות הכי יעילים בסיפור הזה זה מסגרות קטנות בקהילה.

<אביגיל דר: אני יזמתי, אנחנו מפעילים מרכז תעסוקה קטן.

<אביגיל דר: אני רואה את האינטראקציה עם השכנים, כשהם מכירים את השבעה-עשרה חברים שיהיו שם בשם.

<אביגיל דר: מאנשים שראינו אצלם את תופעת הנימבי לשכנים שנכנסים ורוצים לתת ולעזור ומכירים שזה אסף וזה יובל.

<אביגיל דר: אני חושבת שהפיקוח הכי טוב הוא מסגרות קטנות של אנשים שהם לא מקבץ עצום של אנשים עם מוגבלות שאף אחד לא מכיר, אלא מתפתחת אינטראקציה גם עם ילד כמו שלי, שהוא ילד לא וורבלי.

<אביגיל דר: לכאורה קשה מאד לנהל איתו תקשורת.

<אביגיל דר: ובעניין הזה אני חייבת להודות שכאמא פעילה, כדי להמשיך לפתח מסגרות בקהילה, אני נדפקת עם הראש בקיר.

<אביגיל דר: לא כאמא שמחפשת מענה, כאמא שמחפשת לפתח מענים, בין אם זה כי משרד הרווחה, בעצם כמו בשיטת מיקור החוץ, גם בנושא הפנאי.

<אביגיל דר: מפיתוח מסגרות שיאפשרו לנו להחזיק את הילד יותר שנים בבית.

<אביגיל דר: אז אין לנו מועדוניות.

<אביגיל דר: משרד הרווחה הוריד הוראה לפני כמה שנים שהרשות המקומית צריכה להוציא מכרז, אז עכשיו אתה צריך לרדוף אחרי הרשות המקומית, שלא לדבר על תקציב שלא מספיק.

<אביגיל דר: וכשמדובר אפילו, אני אומרת אוקי, אין לו מועדונית, עומד שר הרווחה מעל דוכן הכנסת בדצמבר האחרון, וסיפר שיש תוספת תקציב של 180 מיליון שקלים.

<אביגיל דר: אני מסתכלת, יום אחרי זה יש העברות תקציביות.

<אביגיל דר: הבן שלי היה זכאי למועדונית מאז שהוא בן 7, 1,000 שקלים בחודש.

<אביגיל דר: הוא בן 23 היום, כמה כסף זה?

<רונית גולדינר: הרבה.

<אביגיל דר: נשאר בקופה.

<אביגיל דר: אז אני רוצה להפעיל ועדיין אני נדפקת, וכשאני אומרת אוקיי, אין מועדונית, עכשיו תתנו לי בבקשה תקציב למטפח אישי, אומרים לי לא.

<אביגיל דר: מה פתאום?

<אביגיל דר: יש לו שר"ן.

<אביגיל דר: אבל יש לו שר"ן כי הוא סיעודי.

<אביגיל דר: מטפל אישי זה כדי שיהיה לו חונך, כדי שלא רק אני ואבא שלו נרוץ איתו לים כל היום.

<אביגיל דר: והתחושה היא שלזה אין כסף, למה כן יש כסף?

<אביגיל דר: להוציא עכשיו מכרזים ל-17 הוסטלים, של 24 דיירים.

<אביגיל דר: עוד פעם לייצר עוד מוסדות ולא מערכת בקהילה.

<אביגיל דר: זאת אומרת, נראה שהמערכת מוכוונת לשגר ושכח.

<אביגיל דר: להכל כלול.

<אביגיל דר: נשים אותם במוסד, נוריד עליהם את התקציב, נסגור עניין.

<אביגיל דר: סליחה.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: אדוני המנכ"ל.

אורלי לוי אבקסיס: יש חוק על שיקום ושילוב אנשים עם אוטיזם שעבר את הקריאה הטרומית.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לשבת ולהסתכל ביחד עם הטיוטא.

אורלי לוי אבקסיס: דיברתי עם חיים כץ.

אורלי לוי אבקסיס: ואם את חושבת שמה שהם יביאו לנו אנחנו נבלע ככה, אז זה לא יהיה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אנחנו נשמח לקבל הערות, כדי שנוכל גם להתייחס אליהן.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו בקשר גם עם - - -

<אביגיל דר: אלף אני אשמח, אבל עדיין החוק הוא באמת מאד מכוון שירותים בקהילה, התקציבים לא מוכוונים לשם.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, ולשם אנחנו ננסה לחתור.

<אביגיל דר: גם ההגדרות של המכרזים, אם אתם מדברים על כבוד האדם, על זה שמדובר לא במש"ה או בזה, אלא באדם, המכרזים שלכם הם שניים בחדר.

<אביגיל דר: למה אדם עם מוגבלות, שממילא נגזר עליו להיות במסגרת כל חייו, לא יכול לקבל אפילו את המינימום פרטיות שלו?

<אביגיל דר: שיהיה לו את הקיטון הקטן שהוא יכול לסגור שם את הדלת ולעשות את הדברים הפרטיים שלו.

<אביגיל דר: זאת אומרת, בעיני זה גם - - -

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: אדוני המנכ"ל.

<אליעזר יבלון: טוב, אני ברשותכם רוצה להתחיל ולהשיב לגברת על מה שאמרה.

<אליעזר יבלון: תראו, יש הנחיה שבכל מקרה מוות אני הנחיתי שתתבצע חקירה ומתבצעת חקירה ואחרי החקירה החקירה מובאת אלי.

<אליעזר יבלון: אני עושה על זה תחקיר.

<אליעזר יבלון: חלק במשרד קוראים לזה תחכים, כל אחד במובנו הוא, אבל אנחנו מבצעים על זה בדיקות, כך שמפיקים מזה לקחים ובודקים את העניינים.

<רויטל לן כהן: למה ההורים של הילדים שמתו לא מעורבים?

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

<אליעזר יבלון: תראי, אחד, לא חשבתי.

<אליעזר יבלון: לא יודע.

<אליעזר יבלון: אפשר, אין בעיה.

<רויטל לן כהן: הם אנשים.

<אליעזר יבלון: תקשיבי, אין בעיה.

<אליעזר יבלון: אנחנו לא מסתירים שום דבר.

<אליעזר יבלון: זו נקודה ראשונה.

<אליעזר יבלון: אין שום בעיה.

<אליעזר יבלון: אני יכול לקחת ולבדוק.

<אליעזר יבלון: צריך לראות רק את ההיבטים החוקיים, כן, לא, למה.

<אליעזר יבלון: אבל מבחינה אישית שלי, הכל פתוח, כי בסופו של דבר את יכולה גם לקבל את זה.

<אליעזר יבלון: אין פה מה.

<אליעזר יבלון: אם אנחנו עושים את זה, אז זה פתוח וזה פבליק.

<אליעזר יבלון: אין לי בעיה.

<אליעזר יבלון: פבליק למי שיכול לא לכן דיכפין.

<אליעזר יבלון: אז זה לגבי העניין של מקרי מוות, לצערנו הרב.

<אליעזר יבלון: תראו, אנחנו בתכנית של מעבר ממעונות לקהילה.

<אליעזר יבלון: לקחנו על עצמנו משימה להעביר בשלוש שנים מעל 900 אנשים לכיוון של הקהילה ואנחנו עושים את זה.

<אליעזר יבלון: אני יכול להגיד לכם שהתכנית השנתית, אנחנו בעזרת השם עוברים את היעד שקבענו ואנחנו עובדים במרץ בכדי שזה יקרה.

<אליעזר יבלון: זאת אומרת זה לא עכשיו 900 ואנחנו נחים, אבל אנחנו עובדים במרץ שזה יקרה, כך שהמגמה היא לשם.

<אליעזר יבלון: דבר נוסף - - -

מירב בן ארי: כשאתה אומר בתוך הקהילה, אתה מתכוון בתוך שכונות מגורים וכאלה?

<אליעזר יבלון: לא, אני מדבר בעניין של מגורים.

<אליעזר יבלון: כמובן שגם בתוך השכונות, אבל בעניין של מגורים.

<אליעזר יבלון: ממעון זה כבר לא מעון, זה דירות, כשבדירות יש ארבעה, לפעמים שישה, תלוי איך שזה מתארגן, אבל אנחנו עוד לא מגיעים למצב של אחד - - -

<רויטל לן כהן: אתה מדבר על להוציא, זאת אומרת להעביר אנשים ממסגרת גדולה לקטנה, ובו זמנית המשרד מוציא 17 מכרזים למוסדות, שאחר כך מישהו יצטרך לאייש אותם.

קארין אלהרר: רגע, תנו לו, חברות.

קארין אלהרר: תקשיבו, אי אפשר.

<אליעזר יבלון: חברה, רק דקה, צריך להבין את העיקרון.

<אליעזר יבלון: אנחנו לא משביתים את מה שיש וסוגרים ועכשיו אומרים טוב, כולם תעברו.

<אליעזר יבלון: מצד אחד יש איזה שהוא מין תהליך שצריך לעבור.

<אליעזר יבלון: אם יש מצב שמכרז הוא פג תוקף וצריך לחדש מכרז, אז אנחנו מחדשים מכרזים.

<אליעזר יבלון: זה לא מכרזים חדשים.

<רויטל לן כהן: חדשים.

<אליעזר יבלון: לא.

<אליעזר יבלון: אין 17.

<אליעזר יבלון: אין.

<אליעזר יבלון: אני לא מכיר 17 שאני חתמתי על חדשים.

<אליעזר יבלון: נקודה.

<אליעזר יבלון: אין.

<אליעזר יבלון: יש רק חידושים ואני יכול להגיד לך שגם יש כאלה של חידושים של שלושה חודשים, רק בכדי להגיע למצב שאנחנו יכולים להמשיך לעבוד.

<אליעזר יבלון: אז זו נקודה אחת.

<אליעזר יבלון: תראו, לגבי העניין של נימבי, יש בעיה שלדעתי צריכה להיות מטופלת לא ברמה של המשרד, מפני שאין בחוק.

<אליעזר יבלון: יש חובה להקים בית ספר, אבל החוק לא מחייב להקים מוסדות של רווחה והנקודה הזאת צריכה שינוי.

אורלי לוי אבקסיס: כן, אבל אולי אתם יכולים להציע הצעת חוק ממשלתית.

אורלי לוי אבקסיס: שלכם הרי תהיה הרבה יותר קצרה.

<אליעזר יבלון: תראו, אני אומר ככה.

<אליעזר יבלון: אחד, אני דיברתי עם השר.

<אליעזר יבלון: יש לשר איזה סדר שלו, שהוא יכול להתגבר עליו מבחינת הכמות של הצעות חוק שהוא צריך, אבל עצם זה שאני מדבר על זה, סימן שהוא מכיר את זה.

מירב בן ארי: לא, גם עם חסרי הבית היה אמור להיות חוק שמגדיר שבכל עיר עם גודל מסוים יהיה מעון לחסרי בית נגיד, ובמפורש משרד הרווחה אמרו שהם לא רוצים את זה.

מירב בן ארי: אני יודעת כי אני התעסקתי עם זה בוועדה והם אמרו שהם לא רוצים לחייב.

מירב בן ארי: מצד שני, אתה גם עושה, ואני חייבת לחדד לך עוד משהו, אפילו יחידה לדרי רחוב, שלפי חוק מחויבת לקום בערים מסוימות, ויש ערים שבכלל אין יחידה כזאת.

מירב בן ארי: אז אתה מדבר איתי על להקים שלטר?

מירב בן ארי: יחידה, לאנשים שזה מעוגן אצלך חוקית.

קארין אלהרר: מירב, בואי ניתן לו לסיים.

<אליעזר יבלון: אני מסתכל על זה כרגע ברמת העיקרון.

<אליעזר יבלון: ברמת העיקרון אנחנו צריכים להפוך את מה שאנחנו מדברים לשגרת חיים.

<אליעזר יבלון: להפוך את זה לשגרת חיים זה עניין שאם את קובעת בחוק, כמו שאני רגיל להגיד לא קמה שכונה בשום מקום אם אין שם בית ספר.

<אליעזר יבלון: בזמנו אמרו גם לא תהיה שכונה בלי טיפת חלב.

<אליעזר יבלון: אז למה יש מצב שמוקמת שכונה בלי מקום מתאים לאנשי רווחה, כאלה, אחרים, לא משנה כרגע.

<אליעזר יבלון: הרי צריך להיות - - -

אילן גילאון: זו בעיה של נורמה ושל כסף.

<אליעזר יבלון: כן, אבל אני חושב שאם זה יהיה בחוק אז נתחיל.

<אליעזר יבלון: אתה יודע, לפעמים במקום השכל צריך שנתחיל לעבוד עם הרגלים.

<אליעזר יבלון: אז החוק מחייב את האנשים - - -

אורלי לוי אבקסיס: אתה תראה את השלטון המוניציפאלי נעמד על הרגליים האחוריות.

אורלי לוי אבקסיס: הלוואי וזה היה קורה.

<אליעזר יבלון: זה נכון.

<אליעזר יבלון: אז זה לגבי הנקודה הזאת.

<אליעזר יבלון: לגבי נקודה נוספת שעלתה, תראו, אנחנו כעת בשלבים מתקדמים של מינהל לאיחוד מוגבלויות.

<אליעזר יבלון: אחת המטרות המרכזיות ואם לא המטרה המרכזית, זה שבאמת תהיה התייחסות לאדם ולא לסוג המוגבלות.

<אליעזר יבלון: העיקרון הזה והעיקרון שאני מאד מקווה שנצליח לממש, ואני אומר את זה בזהירות, כי אנחנו עוד לא שם ואנחנו בודקים ואני לא רוצה להפריח סיסמאות באוויר, אבל אנחנו מכוונים לכיוון שנגיע למצב שהזכות תעבור עם האדם.

אילן גילאון: זה מעולה.

<אליעזר יבלון: לשם אנחנו מכוונים.

<אליעזר יבלון: אנחנו מכוונים לכיוון שהזכות תעבור עם האדם, ואז מה שזה מאפשר, זה הייחוד של המוגבלות, מצד אחד היא פותחת את החסמים במעבר, וברגע שיש לך גם זכות שהיא הולכת עם האדם, אז זה גם יקל.

<אליעזר יבלון: אני לא אומר ייתן פתרון מלא, אבל זה יקל גם על המצב שקיים היום.

<אליעזר יבלון: איך אומרים?

<אליעזר יבלון: תנו לנו בבקשה רק קצת יותר זמן.

אילן גילאון: זה הפתרון.

אילן גילאון: זה גם עונה על השאלה שלך.

<אליעזר יבלון: תנו לנו רק קצת יותר זמן, אבל אני מקווה שאנחנו בדרך הנכונה.

אילן גילאון: זה רק הערסל, נקרא לו.

אילן גילאון: הערסל.

אילן גילאון: ואז היא תוכל לקחת את החונך הזה, שהיא לא יכולה.

<אליעזר יבלון: אני לא שומע.

<אביגיל דר: יש משפחות - - - למשל אומרים לא מגיע לך.

<אביגיל דר: יש לו שר"ן .

<אליעזר יבלון: תראו, אני לא מתייחס לקשיים שיש בעניין של תחלואה כפולה.

<אליעזר יבלון: אני זהיר כאן בעניין הזה, צריך גם לזה להתייחס בזהירות.

<אליעזר יבלון: אני רק אומר ברמת העיקרון, לשם אנחנו מכוונים - - -

אילן גילאון: אלי, אתם צריכים לקחת כל ילד בישראל, כל אדם בישראל, גם אם חסר לו זרת אחת, ולסמן אותו - מה מגיע לו תמורת העניין הזה, שייקח את הסל הזה לאן שהוא חפץ לקחת.

אילן גילאון: זה הכל.

<אליעזר יבלון: זה הכיוון שאנחנו הולכים.

<אליעזר יבלון: אני יכול להגיד את זה בשפה כללית.

אילן גילאון: אני אגיד לך את זה בצרפתית, תקשיב טוב, בצרפתית אומרים – לה בון קוט, או לבון זמי.

אילן גילאון: יושבת הראש תתרגם לך את זה.

קארין אלהרר: נכון.

<אליעזר יבלון: בעברית רהוטה?

קארין אלהרר: מי שעושה חשבונות טובים - - -

אילן גילאון: חשבונות טובים עושים חברים טובים וחשבונות טובים עושים גם אזרחים טובים.

<אליעזר יבלון: תראה, אנחנו ברמת העיקרון הולכים לבנות אינדקס.

<אליעזר יבלון: האינדקס הזה יוכל לזהות ולכוון לכיוונים של כמעט כולם.

<אליעזר יבלון: זה לא קל.

<אליעזר יבלון: אנחנו בונים את זה עכשיו, אנחנו באמצע התהליך ואז באמת נגיע באמת למצב הזה והוא יהיה קל יותר.

<אליעזר יבלון: הוא יהיה יותר קל, אבל שוב, במגבלות שאני אומר.

<אליעזר יבלון: זה לא.

<אליעזר יבלון: אנחנו צריכים להיזהר.

<אליעזר יבלון: החשש שלנו הוא שלא ננסה לבלוע יותר מדי.

<אליעזר יבלון: אם ננסה לבלוע יותר מדי, גם יש לנו סכנה שלא נצליח.

<אליעזר יבלון: אז זה גם לגבי התשובה לגברתי, מה שהעלית בנקודה הזאת.

קארין אלהרר: כן, אדוני, בבקשה.

<יהודה מרמורשטיין: שלום, שמי יהודה מרמורשטיין, מנכ"ל עלה.

<יהודה מרמורשטיין: האזנתי בקשב רב להופעה של חברי הכנסת, של הפקידים הבכירים.

<יהודה מרמורשטיין: אני 30 שנה בתחום.

<יהודה מרמורשטיין: אני מצטער שלא נמצאים פה עוד חברים שעשו משהו בזמנם ובחייהם, והקדישו את כל זמנם למפעל החיים ששמו עלה.

<יהודה מרמורשטיין: היה לי קשה מאד לשמוע את הדברים.

<יהודה מרמורשטיין: הרגשתי פה מאד נאשם.

<יהודה מרמורשטיין: מאד.

<יהודה מרמורשטיין: אני רק רוצה להגיד דבר אחד.

<יהודה מרמורשטיין: באופן כללי, המשרד הוא בהחלט בעלייה.

<יהודה מרמורשטיין: ואם יחשבו פה בזכות, שאני מחניף למנכ"ל, אני אחד הלוחמים נגדו וכועס עליו, אבל אני אוהב אותו.

<יהודה מרמורשטיין: הוא היחידי שאומר אמת.

<יהודה מרמורשטיין: גם לא תמיד.

<יהודה מרמורשטיין: זאת אומרת שקר אסור לו להגיד, אמת אני לא חייב להגיד.

<יהודה מרמורשטיין: אני יוצא מתוך הנחה שפה דפקו על השולחן ויתקנו את הפיקוח.

<יהודה מרמורשטיין: אני חושב שהפיקוח צריך להשתפר, צריך להיות ענייני ומקצועי והם עושים את זה, אבל הם צריכים להרחיב.

<יהודה מרמורשטיין: אני חסיד גדול יותר של ההורים, מאשר ארגוני הזכות.

<יהודה מרמורשטיין: אני דואג להם יותר.

<יהודה מרמורשטיין: אני מרגיש את עצמי יותר דואג להם, ולכן הקמנו את מה שהקמנו.

<יהודה מרמורשטיין: הקמתי שכונה, עיר, שזה הבית הטבעי של הילדים האלה, כי מי שייכנס אמיתי לראות את הילדים שלנו, עם הבעיות הרפואיות ומי שיגיד לי שהוא ילך לגור בדירה של ארבעה אנשים ואין אחיות.

<יהודה מרמורשטיין: גם היום קשה להשיג אחיות.

<יהודה מרמורשטיין: ומי ייתן לילד תרופות?

<יהודה מרמורשטיין: ואם יצטרכו מישהו לקלח את הילד, מי ישמור על שלושת הילדים?

<יהודה מרמורשטיין: הכל מתחיל ונגמר עם כסף וחבל שמאיר כהן, חברת הכנסת, לא נמצא פה.

<יהודה מרמורשטיין: זו הבעיה שלי.

<יהודה מרמורשטיין: למה הוא לא רצה לתת לי לפתוח דירות בקהילה?

<יהודה מרמורשטיין: שישלם את ה-36,000 שקלים אני פותח מחר.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, מה שאתה אומר שקודם באתם בתכנית לדירות בקהילה בנושא, ודרך אגב אנחנו היינו - - -

<יהודה מרמורשטיין: לא, - - - בקהילה - - -

אורלי לוי אבקסיס: שנייה, שנייה.

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, אנחנו היינו בביקורת פתע אצלכם, חוץ מהצפיפות במבנה הישן, לא הייתה לנו כמעט ביקורת כי הצוות היה מצוין.

אורלי לוי אבקסיס: מה שאתה אומר עכשיו, זה שאתם הצעתם להנהלת המשרד הקודמת ונזרקתם?

<יהודה מרמורשטיין: לא נזרקנו.

<יהודה מרמורשטיין: הצעתי להם תכנית כלכלית, הם לא יכולים לעמוד בזה, נקודה.

<יהודה מרמורשטיין: הם לא יכלו לעמוד בזה.

<יהודה מרמורשטיין: מה לעשות?

<יהודה מרמורשטיין: אני מוכן לפתוח.

קארין אלהרר: טוב, אדוני, אתה אומר שאתה כועס מאד על הדיון שהתנהל היום.

קארין אלהרר: על מה?

<יהודה מרמורשטיין: כי לא באים לראות את האמת פנימה.

קארין אלהרר: אני דווקא הייתי במסגרת של עלה בירושלים.

<יהודה מרמורשטיין: אני מזמין אותך, תבואי לראות מתי שתרצי, מתי שתרצי לראות את עלה.

<יהודה מרמורשטיין: יש בירושלים, יש בבני ברק, יש בגדרה.

<יהודה מרמורשטיין: בואו תראו.

<יהודה מרמורשטיין: בנגב כמובן.

<יהודה מרמורשטיין: לחמנו להקים יישוב לידינו - - -

קארין אלהרר: אבל למה אתה אומר שאתה מייצג יותר את ההורים?

קארין אלהרר: זה מה שרציתי להבין.

<יהודה מרמורשטיין: כי אני חושב שלהגיד בהצעה גורפת שכולם ילכו לקהילה, זה מוות.

קארין אלהרר: זה נכון.

קארין אלהרר: אתה צודק.

<יהודה מרמורשטיין: זה מוות.

<יהודה מרמורשטיין: אתם מתעללים.

<יהודה מרמורשטיין: בזכות מתעללת בהורים שאומרים רע נגד המוסדות.

קארין אלהרר: לא, בזכות לא מתעללת.

<יהודה מרמורשטיין: אני לוחם יותר גדול ממנה, מהם, לעניינים האלה.

<נעמה לרנר: אנחנו לא בתחרות.

מירב בן ארי: אין תחרות.

מירב בן ארי: כל פעילות היא חשובה.

<יהודה מרמורשטיין: אני לא בשום תחרות.

<נעמה לרנר: אין תחרות.

<יהודה מרמורשטיין: שבזכות תפתח דירה של ילדים רפואיים קשים בקהילה, ב-12,000 שקלים ויביאו מהבית עוד 12,000 שקלים, אני אצדיע להם.

אורלי לוי אבקסיס: לא, אבל הילדים שלכם זה לא הילדים שבהם אנחנו מדברים.

קארין אלהרר: למה לא?

קארין אלהרר: אורלי זה בהחלט הילדים שאנחנו מדברים עליהם.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לעשות דיפרנציאציה.

קארין אלהרר: זה בהחלט הילדים שאנחנו מדברים גם עליהם.

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: תקשיבי, כי אם אנחנו מדברים על חלק מהילדים שהם לא יכולים לצאת מאותה מיטה והם שם 24/7 ומקבלים טיפול מסור, טיפול רפואי צמוד, הסיפור הוא שאם את תעבירי אותם לקהילה הם מבחינתם לא שינית להם הרבה.

קארין אלהרר: אורלי, חלק מהם - - -

אורלי לוי אבקסיס: את צריכה לדאוג שהם יקבלו את הטיפול המקסימאלי - - -

קארין אלהרר: אורלי, זה שאת צועקת יותר חזק לא אומר שאת נשמעת יותר טוב.

אורלי לוי אבקסיס: טוב, בסדר.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה ש - - -

קארין אלהרר: ואני אומרת לך שיש ילדים בעלה שיכולים להיות בקהילה.

אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות.

אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות, אבל לא צריך לעשות את זה כגורף.

קארין אלהרר: לא אמרתי גורף.

קארין אלהרר: שמעת אותי פעם אומרת גורף?

<יהודה מרמורשטיין: יושבת ראש הוועדה, זה עולה כסף.

קארין אלהרר: אני מבינה.

אילן גילאון: אתם עלה, מתמודדים עם בזכות?

אילן גילאון: אתם יצאתם מדעתכם?

אורלי לוי אבקסיס: שתפו פעולה.

אילן גילאון: אתם יודעים איזה ניצחון גדול זה למי שרוצה להפריד ולמשול ביניכם?

אילן גילאון: תגידו, אתם בסדר?

אורלי לוי אבקסיס: זו שיטה להפרטה.

אילן גילאון: הרי בוודאי ובוודאי - - -

<יהודה מרמורשטיין: אני מייצג את הילדים האלה לא פחות - - -

קארין אלהרר: אף אחד לא בתחרות מי מייצג יותר טוב.

אילן גילאון: במקום שהדבר הזה הוא אפשרי מבחינה טכנולוגית, מבחינה רפואית, אף אחד לא אמר שלא.

אילן גילאון: אבל זה - - -

קארין אלהרר: טוב, תודה.

<יהודה מרמורשטיין: יש - - - שזה לא אפשרי.

אילן גילאון: לא כולם.

אילן גילאון: אין שום דבר גורף.

קארין אלהרר: טוב, תודה.

אילן גילאון: יש מקום שילד צריך להיות מונשם ואתה לא יכול לתת לו את הבית שלך, אז אנחנו רוצים להכניס אותו לתוך קהילה שאין לו את הדבר הזה?

אילן גילאון: על מה אתה מדבר?

<יהודה מרמורשטיין: אז צריך לסגור את כל המוסדות?

קארין אלהרר: אף אחד לא אמר לסגור את כל המוסדות.

<יהודה מרמורשטיין: לסגור את כל המעונות - - -

קארין אלהרר: לא שמעת את זה מהוועדה, לסגור את כל המוסדות.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שהשם שלכם לא עלה אפילו פעם אחת בתור דוגמא.

אורלי לוי אבקסיס: אז ראשית.

קארין אלהרר: סליחה, סליחה, אדוני - - -

<יהודה מרמורשטיין: 30% - - -

אורלי לוי אבקסיס: אתם מכניסים את עצמכם למקום שלא הייתם בו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו דיברנו על מוסדות כמו אילנית וכדומה, שמה שנעשה שם זו התעללות בחסרי ישע.

אורלי לוי אבקסיס: חברים, בואו נודה, בואו נשים את זה על השולחן.

<קריאה: אבל למה העמותות הפרטיות - - - - - - מהם כסף?

אילן גילאון: זה מלחמת אחים מה שקורה פה.

אורלי לוי אבקסיס: אולי באמת.

אורלי לוי אבקסיס: אולי המדינה צריכה לקחת את זה גם מעלה וגם מאחרים ולהפעיל את זה בעצמה.

אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות.

אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות.

אורלי לוי אבקסיס: יש מצב.

קארין אלהרר: טוב, תודה רבה.

קארין אלהרר: רן מלמד, בבקשה.

<רן מלמד: אני רוצה להגיד שני דברים קטנים.

<רן מלמד: הראשון, שמאז ההתבטאות האומללה, המבישה והמבזה של ראש עיריית חיפה, אנחנו מקימים קואליציה של ארגונים, של חברה אזרחית, ארגוני חברה אזרחית שלא רק תטפל כשהתבטאויות כאלה לא יהיו מיונה יהב, אלא גם מראשי ערים אחרות.

<רן מלמד: אז אני רוצה להגיד תודה לחברת הכנסת בן ארי, שחשפה את הנושא, אבל להגיד שהוא לא רק נוגע באנשים עם מוגבלויות.

<רן מלמד: הוא נוגע בראשי ערים רבים, שלא רוצים אנשים חלשים ומוחלשים, או אנשים שנזקקים לשירותי הרווחה, או בכלל לא משלמים את הארנונות הגבוהות בעיר שלהם.

<רן מלמד: אנחנו רואים את זה בראשי עיר שלא מוכנים לקבל דיירים של דיור ציבורי אצלם בעיר, אנחנו רואים את זה בדברים אחרים.

<רן מלמד: אני פה פונה אליך, גברתי יושבת הראש ולאנשי מבקר המדינה.

<רן מלמד: אני מבקש שתעשו דו"ח מיוחד על נימבי.

<רן מלמד: על כל ההיבטים שלו.

<רן מלמד: תבדקו את ההתבטאויות ואת ההתייחסויות של ראשי הערים בכל הארץ בנושא של מגורים של אוכלוסיות אצלם בעיר.

<רן מלמד: דיירי דיור ציבורי היום לא יכלו לעבור במשך שנים מעיר לעיר, בגלל שראשי ערים הודיעו לשר הרווחה הקודם, שהם לא מוכנים לקבל אותם.

<רן מלמד: אני חושב שזו שערורייה.

<רן מלמד: אף אחד לא פתח על זה את הפה.

<רן מלמד: אני חושב שצריך שיהיה דו"ח מבקר המדינה שיעסוק בזה.

<רן מלמד: אני חושב שצריך לקבוע כללים בחוק למה מותר ומה אסור לראש עיר, ועם כל הכבוד, יונה יהד אינו ראש העיר חיפה.

<רן מלמד: הוא ראש העירייה.

<רן מלמד: הוא פקיד.

<רן מלמד: פקיד טכני, שאמור לתת שירותים לתושבי העיר שלו.

<רן מלמד: הוא לא מנהל את העיר.

<רן מלמד: הוא לא ראש העיר.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: כן, גברתי, בבקשה.

<דוברת: תודה.

<דוברת: אתם היום דיברתם ודיברתם, אבל לא דיברתם על הילדים שבפנימיות לא באשמתם, לאבחונים ומחזיקים אותם שנה, שנתיים, מאחורה.

<דוברת: הם נאנסים, הם עוברים התעללות מינית במוסדות של הרווחה.

<דוברת: אתם לא מדברים על להחזיר אותם הביתה.

<דוברת: אתם מדברים על לפתוח עוד עסק לעוד ילדים, ועוד עסק לעוד ילדים.

<דוברת: זה נשמע כמו שמדינת ישראל רוצה לסדר, להסדיר את העניין של סחר בילדים - - -

מירב בן ארי: דווקא חבר הכנסת גלאון אמר – 90%.

מירב בן ארי: אני שמעתי, הקשבתי לו לכל דבר, ואת יודעת, הוא לא היחיד.

אילן גילאון: אני חבר הכנסת גילאון, תזכרי את זה טוב.

אילן גילאון: גיל הולך הפוך מאון.

מירב בן ארי: גילאון.

מירב בן ארי: הוא אמר וכולנו אמרנו את זה.

מירב בן ארי: באמת אני אומרת לך, הדברים הראשונים שנאמרו פה זה על העניין הזה.

מירב בן ארי: אף אחד פה לא נגד.

מירב בן ארי: להיפך.

מירב בן ארי: תאמיני לי שלא היה ילד אחד בבית ברחוב חיים, שלא היה מעדיף לחזור להורים שלו, אבל לא תמיד זו הדרך.

מירב בן ארי: אבל אנחנו איתך.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: כן, גברתי.

<דוברת: אני הייתי מתנדבת.

<דוברת: הקימו מערך של טיפול באנשים שצריכים.

<דוברת: אני הייתי מתנדבת ועד היום, כדי לעזור במקום כזה.

<דוברת: יש הרבה אנשים בקהילה שהיו מוכנים להתנדב כדי לעזור לאנשים באמת עם מוגבלויות.

<דוברת: אני מטפלת של זקנים, אבל אני לא מספיק טובה לטפל בבנותיי.

<דוברת: הרווחה לא רוצה להביא לי אותן ליום ההולדת שלהן.

<דוברת: ששנתיים וחצי לא ראיתי אותן, ליום ההולדת.

<דוברת: שזה יום הולדת גם שלי, דרך אגב.

קארין אלהרר: תודה גברתי.

<דוברת: אני כרגע מקבלת אותן פעמיים בשבוע הביתה.

<דוברת: אני מתחננת.

<דוברת: פעמיים בחודש.

קארין אלהרר: גברתי, תודה.

<דוברת: אני מתחננת שיחזירו לי אותן.

<דוברת: הרווחה לא מוכנים לשמוע.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: כן, בבקשה.

<נועה בן צבי: שמי נועה מאקי"ם ישראל.

<נועה בן צבי: אני אתמקד רק בשתי נקודות מרכזיות, בהמשך לדבריו של רן לגבי המעורבות של ראשי ערים.

<נועה בן צבי: אנחנו מפרסמים כבר שנה רביעית מדד הכללה של אנשים עם מוגבלות שכלית בחברה, ורואים את המשמעות ואת המשקל הקריטי של ראש העיר בשילוב של אנשים עם מוגבלות בקהילה שלו, בעידוד של תעסוקה כעובדי עירייה, בעידוד של פתיחת מסגרות, בהתמודדות שלו אישית מול תופעות ניבמי אצלו ברשות המקומית.

<נועה בן צבי: פשוט צריך לחזק את ידיהם של ראשי הרשויות המקומיות, לתמוך בהם מלמעלה, מהממשל, ממשרד הרווחה, מכל משרדי הממשלה ולתת להם את הרוח הגבית להמשיך ולפעול למען ההכללה של האנשים עם המוגבלות השכלית ובכלל כמובן בניסיון שלהם.

<נועה בן צבי: אמר ראש עיריית רעננה, שהוכתרה כעיר המכלילה ביותר, שהוא רוצה שיציינו אותו לטובה כעיר שלא רק בגלל אחוז גיוס גבוה לצה"ל, אלא כעיר שמכלילה אנשים עם מוגבלות.

<נועה בן צבי: ואם זה יהיה המסר לראשי הערים, אני חושבת שנעשה עבודה משמעותית.

<נועה בן צבי: בסוגיית הפיקוח, אנחנו ברוח האמנה מדברים כל הזמן על שום דבר עלינו בלעדינו.

<נועה בן צבי: אנחנו חושבים שנכון יהיה לשלב את האנשים עם המוגבלות עצמם, אלא שיכולים, שיעברו איזו שהיא הכשרה, כדי שיהיו מועסקים על ידי משרד הרווחה והמשרדים הרלבנטיים, והם יהיו שותפים לאיזה שהוא צוות שיעשה את הפיקוח במסגרות.

<נועה בן צבי: הם אלה שאולי גרו שם בעבר, דיירים פוטנציאליים, שיהיו שותפים לפיקוח של המשרד על איכות העבודה מכל האלמנטים שלה.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: כן אדוני, בבקשה, תציג את עצמך.

<חיים תמם: חיים תמם מהרשות הארצית לכבאות והצלה.

<חיים תמם: אני אציג פרספקטיבה אחרת.

קארין אלהרר: יש לנו שלוש דקות עד סוף הדיון, אז ממש בקצרה, ואני צריכה לסכם עוד.

<חיים תמם: כן.

<חיים תמם: אז עם מר אברהם מונל ביקרתי ביחד איתו במספר מסגרות כאלה וראינו פערים משמעותיים בנושא בטיחות אש.

<חיים תמם: צריך לזכור, האנשים האלה עם מוגבלות, אין להם יכולת לנוע בעצמם.

<חיים תמם: יש מספר מצומצם של מטפלים, מטפלות, ואם חס וחלילה תפרוץ שם שריפה, נשקפת סכנה ממשית לחיים שלהם, ולכן בנינו איזו שהיא תכנית כדי לראות איך אנחנו מסדירים את המקומות האלה.

<חיים תמם: צריך לזכור, אנחנו ככבאות, מקומות כאלה שהיו משמשים עסקים אחרים, היינו סוגרים אותם, אבל במקומות כאלה, ברור לנו שאם נסגור אותם יהיה כאן קושי איפה לאכלס אותם.

<חיים תמם: והחודש, הנציב דיבר עם המנכ"ל לגבי מעון עתידות בעכו, ששם לא היו גלאים, לא מתזים וכן הלאה, ואם היה אירוע שריפה שם, אז זה ממש סכנת נפשות.

<חיים תמם: יצא למקום שימוע לצו הפסקה מינהלי.

<חיים תמם: רצו לסגור אותו וכן הלאה.

<חיים תמם: כרגע ניתנה ארכה של עוד שלושה חודשים.

<חיים תמם: יש לא מעט מבנים.

<חיים תמם: מה שאנחנו רואים - - -

<אליעזר יבלון: סליחה, זה תוקצב.

<חיים תמם: זה תוקצב, אני יודע - - -

<אליעזר יבלון: אתה לא אמרת.

<אליעזר יבלון: זה הדבר היחידי שלא אמרת.

<חיים תמם: רק רגע, אני אומר, אחרי שאנחנו התערבנו, אז עכשיו מתחיל - - -

<אליעזר יבלון: לא, כי אם - - -

<חיים תמם: אני אומר, אבל יש פערים - - -

קארין אלהרר: אהיה זהיר בדבריך.

קארין אלהרר: עוד היינו באים בטענות.

<חיים תמם: כן, כן.

<חיים תמם: אני אומר, הבוקר אפילו קיבלתי אינפורמציה שממש עובדים גם בתחום הגלאים, גם בתחום המתזים ומתקינים שם.

<חיים תמם: מבצעים את זה.

<חיים תמם: אני אומר, אבל עד שלא נקטנו את הפעילות הזאת, זה היה במצב בעייתי.

<חיים תמם: אני אומר, אנחנו רואים שקיים חוסר בתקציב בכל הנושא של בטיחות האש במבנים וצריך להסדיר אותם.

<חיים תמם: צריך להשקיע את זה כדי להסדיר.

קארין אלהרר: יסודר.

קארין אלהרר: המנכ"ל כאן, שמע.

קארין אלהרר: אני רוצה לסכם את הדיון ולומר שהנושא הזה הוא באמת, אני רואה בו חשיבות עליונה.

קארין אלהרר: כי אנחנו רואים את זה הרבה פעמים בכותרות בעיתון, על אנשים שלא מקבלים אותם לגור בשכנות עם, רק כי הם אנשים עם מוגבלות.

קארין אלהרר: רק כי הם דרי רחוב.

קארין אלהרר: רק כי זה לא נעים ולא נוח לראות את מה שקרוי, שלא בצדק, השוליים של החברה הישראלית.

קארין אלהרר: היחס לחוליות החלשות, אני קוראת לזה, או יותר נכון המוחלשות, קצת אומר בתמונת ראי על מה החברה בישראל, מה היא חושבת ואיך היא מתנהלת.

קארין אלהרר: אני רוצה לומר בהתייחס אל הדברים שלך, אדוני מנכ"ל עלה.

קארין אלהרר: תראה, אני לא מאמינה בדגל אחד.

קארין אלהרר: אני חושבת שצריך להיות רצף.

קארין אלהרר: יחד עם זאת, אני כן חושבת שיש הרבה מאד אנשים שנמצאים במוסדות, רק כי נהוג היה, לפני כמה שנים.

קארין אלהרר: ואני לא חושבת שלכולם צריך להינתן אותו הטיפול ואותו השירות.

קארין אלהרר: מנסים היום במשרד הרווחה והלוואי ויצליחו כי הצלחתם היא הצלחתנו, שתהיה מנהלת מוגבלויות, כדי שיסתכלו על התפקוד ועל הצרכים ולא על הטייטל של המוגבלות.

קארין אלהרר: וזאת תהיה בשורה מאד גדולה, אדוני המנכ"ל.

קארין אלהרר: מאד מאד גדולה.

קארין אלהרר: זה יכול להביא לשיפור משמעותי מאד בחייהם של האנשים.

קארין אלהרר: אז דיברנו כאן על שני היבטים, האחד זה תופעת הנימבי, שאני מבינה שיש קושי מאד משמעותי מול הרשויות המקומיות, אבל אני עדיין חושבת שצריך לעשות כל מה שידכם כן מאפשרת, ואני בטוחה שיש.

קארין אלהרר: בסוף יש שיתופי פעולה בין משרד הרווחה לבין הרשויות המקומיות.

קארין אלהרר: בסוף אפשר גם לדבר עם השלטון המקומי, שגם הוא זקוק לשיתוף הפעולה הזה.

קארין אלהרר: ושלא ייווצר מצב שאני מסיירת באור עקיבא ואומר לי סגן ראש העיר, אנחנו מאד אוהבים אנשים עם מוגבלויות, אבל הם צצים פה כמו פטריות אחרי הגשם.

קארין אלהרר: אנחנו לא פטריות! המצב הזה לא הגיוני.

קארין אלהרר: אז זה בטח לא משהו שצריך לבוא ולהגיד זו גזירת גורל.

קארין אלהרר: זו לא גזירת גורל.

קארין אלהרר: כשמדברים על שילוב בקהילה זה לאו דווקא, אדוני, דירה ככל הדירות.

קארין אלהרר: זה יכול להיות גם הוסטל וזה יכול להיות גם מסגרת שהיא טיפה יותר גדולה, אבל לבוא ולהגיד זה בסדר שיהיה, מדינת ישראל מקדמת בברכה, אבל תעשו טובה, שלא יהיה בנוף שלי, זה לא משהו שאנחנו יכולים לקבל.

קארין אלהרר: לעניין הפיקוח.

קארין אלהרר: אני באמת רואה, גם מהדברים שעלו כאן בדיון, אני קודם כל מברכת את משרד הרווחה על שהוא מקיים תחקיר מעמיק בעניין המקרים המחרידים שהיו.

קארין אלהרר: אלה מקרים מחרידים.

קארין אלהרר: בלי קשר למה היו תוצאות התחקיר שאתם עושים, זה אובדן למשפחות שנתנו מבטחן במסגרת, ובסוף המסגרת או עשתה כל מה שצריך או לא עשתה כל מה שצריך, אבל בסוף הלך לאיבוד, הלכו חיים של בן אדם.

קארין אלהרר: ולכן, אני אבקש ממשרד הרווחה, עד חודש אחרי פסח, את אותה תורת פיקוח שאני מברכת עליה, אדוני.

קארין אלהרר: להעביר התייחסות לתקציב שהושג על ידי המשרד.

קארין אלהרר: הייתה פה מחלוקת בין משרד הרווחה לבין משרד האוצר כמה יש לשיפוץ מבנים ואני מבקשת שהמספרים שיועברו יהיו מופרדים בין תקצוב למיגון, שהוא עניין אחד, לבין תקצוב לשיפוץ, שהוא עניין אחר.

קארין אלהרר: אני מבקשת, אדוני, שמעת כאן ואני חושבת שאלה דברים נכוחים לעניין האומבוצמן, נציב תלונות, שהוא נציב תלונות נגיב, שמדבר בשפה של האנשים שאמורים להגיש את התלונות.

קארין אלהרר: יש בזה כוח.

קארין אלהרר: אני חושבת שמשרד שיאמץ נציב תלונות כזה, יגיד אני מוכן לבוא לביקורת, זה משרד חזק.

קארין אלהרר: זה משרד שאין לו מה להסתיר.

קארין אלהרר: זה משרד שיודע לקבל ביקורת וכביקורת בונה וזה דבר שהוא נחוץ.

קארין אלהרר: הוא נחוץ במיוחד לאנשים, אתה יודע מה אדוני?

קארין אלהרר: אפילו אם בסוף, הרי לא כל התלונות שהתקבלו הן בהכרח תלונות טובות, אבל אפילו לבן אדם שהחברה באיזה שהוא מקום אמרה לו אתה לא חי בבית הרגיל, אתה חי בבית אחר.

קארין אלהרר: שיהיה מישהו שמקשיב לו.

קארין אלהרר: מישהו שהוא נטול אינטרסים.

קארין אלהרר: זה הדבר המשמעותי.

קארין אלהרר: אני אבקש גם ממשרד הרווחה את כמות המפקחים בפועל.

קארין אלהרר: אני אומרת את המילה, רויטל, מסגרות חוץ ביתיות, כי זה משהו שהוא כולל יותר.

קארין אלהרר: לא רק אנשים עם מוגבלויות, גם בתי אבות שהם תחת הפיקוח - - -

<רויטל לן כהן: מסגרות דיור.

קארין אלהרר: מסגרות דיור, בסדר.

קארין אלהרר: מסגרות דיור על פי פילוח, אני אבקש, אדוני, גם אנשים עם מוגבלויות וגם במסגרות אחרות לקשישים.

<אליעזר יבלון: לא הבנתי.

קארין אלהרר: אני רוצה פשוט פיקוח.

קארין אלהרר: את כמות המפקחים.

אילן גילאון: אני מציע לגברתי, שנעקוב אחרי אותם 900 החדשים שאתם מדברים עליהם, איך הם מתאקלמים במקומם החדש.

אילן גילאון: אנחנו רוצים לעקוב אחרי זה, וזאת בשורה מאד גדולה שאתה אמרת פה.

<אליעזר יבלון: יש גם מחקר מלווה.

קארין אלהרר: אז אני אומרת, אני הראשונה שאברך על כל שינוי שייעשה לטובת האנשים.

קארין אלהרר: בסוף כולנו כאן כדי לשפר חיים של אנשים, והוועדה תמשיך לעקוב אחרי העניין הזה באדיקות, כי זה באמת בנפשנו.

קארין אלהרר: אני מודה לך אדוני המנכ"ל, שהיית איתנו כאן כל הדיון ושמעת ברוב קשב, ואני יודעת שאתה לוקח את הדברים לתשומת ליבך וגם מטפל בהם.

קארין אלהרר: נציגי משרד מבקר המדינה על הדו"ח החשוב ולכל המשתתפים – תודה רבה.

קארין אלהרר: הישיבה נעולה.