ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 101, 2015-12-15 11:00

מירב בן ארי: בוקר טוב לכולם, שלום, ברוכים הבאים לוועדת החינוך, אני חברת הכנסת מירב בן ארי, אחליף את חבר הכנסת יעקב מרגי יושב-ראש הוועדה.

מירב בן ארי: בשל העובדה שמרגי לא מרגיש טוב, נאחל לו איחולי החלמה מהירה מהוועדה.

מירב בן ארי: בשל העובדה שאני נאלצת לנהל עוד ועדה בשעה 12:00, נעשה דיון שהוא יותר מבוא, אבל בנושאים שעסקתי בהם בוועדה ב-09:30, וחלק מהצוות היה אתי פה בוועדה ב-09:30, נמשיך לדון כאן.

מירב בן ארי: ולכן, נראה את הישיבה היום באמת כמבוא, בעיקר בשל העובדה שהכנסת מציינת היום יום מיוחד לזכויות האדם, ובעיקר את נושא הזכויות של אנשים עם מוגבלויות.

מירב בן ארי: היום יום שלישי, 15 בדצמבר 2015, ג' בטבת תשע"ו.

מירב בן ארי: מי שמעוניין לדבר, כמובן, יש לנו את הרשימות.

מירב בן ארי: אני רוצה להתחיל, בבקשה, עם משרד החינוך, שייתן לנו סקירה על מערכת החינוך המיוחד.

מירב בן ארי: בבקשה.

<רחלי אברמזון: תודה.

<רחלי אברמזון: שלום לכולם, אני רוצה קודם כול להודות על ההזמנה ועל הזימון ליום הזה.

<רחלי אברמזון: אני רוצה לומר קודם כול בראשית דברי, האגף לחינוך מיוחד באמת פועל מתוך מחויבות ערכית והכרה בזכות של הילדים והתלמידים עם הצרכים המיוחדים מגיל שלוש ועד גיל 21 לקבל את ההזדמנות השווה למימוש עצמי, ובאמת לאפשר פיתוח, שילוב והשתלבות הכי משמעותית והכי איכותית בחברה ובקהילה שבה הם נמצאים.

<רחלי אברמזון: האגף פועל בעצם מתוקף שני חוקים: האחד, חוק החינוך המיוחד, שכולל בתוכו את פרק השילוב, שמדבר על שילוב של ילדים במערכת החינוך הרגילה; והחוק השני, חוק חינוך חינם לילדים חולים שנמצאים בכל מיני מסגרות, גם במסגרות החינוך בבתי-החולים, גם לילדים מרותקים וחולים בביתם, וגם בשעות הוראה לתלמידים שחוזרים למערכת אחרי מחלתם.

<רחלי אברמזון: כאן קצת נתונים על מסגרות ותלמידים בחינוך המיוחד לשנת הלימודים הנוכחית.

<רחלי אברמזון: אנחנו מדברים על גני-ילדים, בתי-ספר, חינוך מיוחד.

<רחלי אברמזון: גני-הילדים – 1,841 גנים, 369 בתי-ספר, 4,197 כיתות שנמצאות בתוך בתי-הספר הרגילים.

<רחלי אברמזון: אם אנחנו יורדים אל כמות התלמידים, אנחנו מדברים על כ-190,000 תלמידים שנמצאים חלקם בתוך גני החינוך המיוחד, בתוך בתי-הספר והמסגרות לחינוך מיוחד, וחלקם נמצאים בשילוב או בכיתות - או בתוך כיתות בבתי-ספר רגילים או בשילוב אישי בכיתות רגילות.

<רחלי אברמזון: אם תשימו לב, המספר הזה של 110,533 תלמידים, אלה הילדים בעצם שאנחנו מדברים עליהם.

<רחלי אברמזון: ילדים שמקבלים את המענה ואת השירות משירותי החינוך המיוחד בתוך המסגרות הרגילות, בתוך כיתות רגילות.

<רויטל לן כהן: אבל המספר הזה כולל גם את הלקויות בשכיחות הגבוהה, שיהיה ברור.

<רחלי אברמזון: תיכף, עכשיו נדבר על זה.

<רויטל לן כהן: זה גם ילד של שעה, הוראה מתקנת.

<רחלי אברמזון: אז עכשיו נדבר על זה.

<רחלי אברמזון: בעצם, כאן אנחנו מראים בפילוח יותר מדויק את שילובם של הילדים.

<רחלי אברמזון: 95,825 הם אותם תלמידים, לשאלתך, רויטל, אותם ילדים שנמצאים בתוך בתי-הספר הרגילים עולים לדיון בוועדות בית-ספריות ומקבלים זכאות לתמיכה במספר שעות - או בצורה פרטנית, או באופן פרטני, או באופן קבוצתי בתוך בתי-הספר.

<רחלי אברמזון: התלמידים האלה משולבים, והם נקראים "התלמידים בשילוב הסטטיסטי".

<רחלי אברמזון: זה סל שנמצא בתקן בית-הספר.

<רחלי אברמזון: בית-הספר מקבל מספר שעות, והוא יודע בדיוק מהם השעות שניתנות לו כמענה לטיפול באותם ילדים.

מירב בן ארי: סליחה, אלו תלמידים שכמו שדיברנו בישיבה הקודמת - - -

<רחלי אברמזון: עם הלקויות הקלות יותר.

מירב בן ארי: הקלות יותר.

<רויטל לן כהן: אל תקראו להם קלות.

<רחלי אברמזון: אנחנו לא אומרים קלות.

מירב בן ארי: תאמיני לי, לא היית בישיבה הקודמת, אני רואה שבאת עם רוח קרב, תורידי אותה.

<רויטל לן כהן: אני מגיעה אתה מוועדת הרווחה.

מירב בן ארי: גברתי, תורידי את רוח הקרב שלך.

מירב בן ארי: רויטל, היה לנו דיון מצוין ב-09:30, גם אני – את יכולה לראות שם ציטוט שלי בפרוטוקול – אמרתי קלות עם גרשיים גדולים מאוד, זה רק בשביל הנוסח, אנחנו לא מתכוונים לכך.

מירב בן ארי: תמשיכי, בבקשה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

<רחלי אברמזון: והתלמידים הנוספים, אנחנו מדברים על הפלח הנוסף של אותם תלמידים בשילוב עם לקות יותר מורכבת - 14,708 תלמידים שנמצאים בתוך הכיתות הרגילות.

<רחלי אברמזון: וכאן אני רוצה לומר שבאמת כל ילד מגיע עם הסל האישי שלו אל תוך המערכת הרגילה.

<רחלי אברמזון: חשוב לי לציין שאם בשנה שעברה ראינו כ-13,000 תלמידים, אנחנו השנה רואים קפיצת מדרגה, ואנחנו רואים גידול בכמות הילדים עם הלקות היותר מורכבת, עם הסל האישי הזה שמגיעים אל הכיתות הרגילות בבתי-הספר הרגילים.

<רחלי אברמזון: הפילוח הבא הוא באמת כיתות חינוך מיוחד בבתי-ספר רגילים ובמסגרות החינוך המיוחד, שהם בתי-ספר עוגנים לחינוך מיוחד, שם יושבים כ-38,000 תלמידים.

<רחלי אברמזון: האוכלוסיות מתפלגות - אם אמרתי 190,000 תלמידים בערך אז הפילוח שלהם באוכלוסייה – קודם כול חשוב לי לציין שאלה כל האוכלוסיות שהאגף לחינוך מיוחד נוגע בהן.

<רחלי אברמזון: כל האוכלוסיות שמקבלות את מתן השירותים מהאגף לחינוך מיוחד: הילדים עם האוטיזם, הילדים עם לקויות ראייה, לקויות החושים, כבדי הראייה, גם כבדי השמיעה והחרשים, הפרעות נפשיות קשות.

<רחלי אברמזון: אני רוצה לציין שאנחנו רואים שבמהלך שלוש השנים האחרונות ישנה עלייה של כ-26% בכמות התלמידים עם האוטיזם ביחס לאוכלוסייה שאובחנו עם אוטיזם.

<רחלי אברמזון: ראינו גם עלייה מאוד גבוהה בכמות התלמידים עם הפרעות נפשיות קשות - כ-39%.

<רחלי אברמזון: אנחנו מדברים על ילדים עם ההפרעות בשילוב, שמגיעים אל שילוב.

מירב בן ארי: מה ההגדרה שלך לתלמידים חולים?

<רחלי אברמזון: עכשיו נגדיר את התלמידים החולים - הם אותם תלמידים שנמצאים בבית.

<רחלי אברמזון: אני רוצה לציין ש-3,000 התלמידים החולים שעליהם אנחנו מדברים אינם נכללים בתוך 190,000 התלמידים, הם אותם ילדים שמקבלים את שירותי ההוראה והטיפול על-ידי תוכנית שלבים, על-ידי "קדימה מדע".

<רחלי אברמזון: הם מקבלים את המענה ואת השירות בביתם.

<רחלי אברמזון: הם תלמידים חולים שיוצאים מהמערכת, הם נמצאים בבית לצורך תקופה ממושכת כזאת או אחרת, אחר כך הם יכולים לחזור.

<רחלי אברמזון: חלקם חוזרים לבית-הספר אחרי מענה של כמה חודשים, אולי לפעמים שבועות.

<רחלי אברמזון: לפעמים ישנם ילדים שבמשך שנים מקבלים את השירות הזה בביתם.

<רחלי אברמזון: אז אלה התלמידים החולים, נדבר עליהם בשלב המאוחר יותר.

<רחלי אברמזון: ועכשיו אנחנו מגיעים אל תקציבי החינוך המיוחד.

<רחלי אברמזון: אבקש כאן את עמיתי, נביה ממינהל כלכלה ותקציבים, שיספר קצת על השקף.

<רחלי אברמזון: מה שאני כן רוצה לציין, זה שאני מאוד מבקשת שתסתכלו גם על ההשקעות, וזה עדיין לא הכול.

<רחלי אברמזון: בבקשה, נביה.

<נביה אבו יוסף: תקציב החינוך המיוחד ב-2016, כפי שאתם רואים, כ-7 מיליארד שקל.

<נביה אבו יוסף: יותר מ-50% מהתקציב מוקצה עבור שעות תקן, אם זה שעות הוראה בחינוך המיוחד כ-3.5 מיליארד, ועוד כ-200-100 מיליון לשעות השילוב.

<נביה אבו יוסף: תקציב הסייעות בסביבות המיליארד שקל, 957 מיליון.

<נביה אבו יוסף: גם ההסעות וליווי ההסעות - - -

מירב בן ארי: מה היה התקציב ב-2014 לחינוך המיוחד?

<נביה אבו יוסף: ב-2015 היה כ-6.5 מיליארד.

מירב בן ארי: וב-2014, אתה זוכר?

<נביה אבו יוסף: בסביבות ה-6 מיליארד.

<נביה אבו יוסף: זאת אומרת, כל שנה אנחנו זוחלים בערך כחצי מיליארד שקל גידול טבעי בחינוך המיוחד.

<נביה אבו יוסף: רק בין השנים 2015, 2016 גדל התקציב בחצי מיליארד שקל על-פי הפילוח הזה.

מירב בן ארי: כן, תודה.

מירב בן ארי: תמשיך.

<נביה אבו יוסף: זהו, זה בגדול לגבי התקציב.

מירב בן ארי: איפה אתה רואה את – אני מנסה להבין פה במספרים אם יש משהו שגדל באופן משמעותי שגדל בגלל צורך שעלה מהשטח.

<נביה אבו יוסף: אני יכול לציין את שלושת הסעיפים הראשונים - הסייעות בעיקר, שרק בשנה אחת זה גדל ב-120 מיליון בערך; השילוב גדל ב-90 מיליון בשנה אחת.

<קריאה: הסייעות זה כולל גם סייעות אישיות?

<נביה אבו יוסף: כן, אלו סייעות אישיות, כיתתיות, שילוב.

<רחלי אברמזון: גם, וגם תגבור.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

מירב בן ארי: נמשיך.

<רחלי אברמזון: תודה, נביה.

<רחלי אברמזון: אנחנו עוברים אל המערך הכולל של שירותי החינוך המיוחד.

<רחלי אברמזון: אנחנו מדברים על ועדות, מענים פדגוגיים עם טיפוליים מותאמים, על כוח-האדם המקצועי ועל השירותים הנוספים.

<רחלי אברמזון: ואנחנו היינו מבקשים להתמקד באמת באותם כישורים שיצרנו כדי לדווח קצת על מה שנעשה.

<רחלי אברמזון: אז כמו שאמרנו בישיבה הקודמת, שתי ועדות סטטוטוריות בעצם קובעות את זכאותם של ילדים לקבל מענה במערך השירות של החינוך המיוחד.

<רחלי אברמזון: ואנחנו מדברים על ועדת ההשמה, שקובעת את המסגרת שאליה מגיע הילד, היא יכולה להיות כיתה לחינוך מיוחד בבית-ספר רגיל, היא יכולה להיות מסגרת של חינוך מיוחד, אם זה גן-ילדים או בית-ספר לחינוך מיוחד.

<רחלי אברמזון: כשוועדת השילוב, בעצם, קובעת את זכאותו של הילד בתוך בית-הספר הרגיל במסגרת בכיתות רגילות.

<רחלי אברמזון: אז אל מערך ועדות השילוב ואל מודל ההשתלבות שלנו אבקש מנירית, שהיא המפקחת הממונה על התחום, לדווח.

<רחלי אברמזון: תודה.

<אבנר עורקבי: רגע, מדובר רק על חינוך או גם על רווחה?

מירב בן ארי: חינוך.

<רויטל לן כהן: כרגע אנחנו בחינוך.

<אבנר עורקבי: אני מדבר גם על הסעות.

מירב בן ארי: אדוני, אל תפריע, בבקשה.

מירב בן ארי: יש כאן דיון שקשור למערכת החינוך.

מירב בן ארי: זה ועדת החינוך.

מירב בן ארי: תמשיכי, בבקשה.

<נירית גולוב: אנחנו בשלב הזה מדברים על תלמידים בעלי צרכים מיוחדים שמשתלבים בלימודים בתוך החינוך הרגיל כתלמידים מן המניין, תלמידי חינוך רגיל.

<נירית גולוב: כאשר חשוב לומר שההשתלבות של התלמידים בעלי צרכים מיוחדים באופן אישי, אינדיבידואלי, בתוך החינוך הרגיל לא החלה היום.

<נירית גולוב: אנחנו מדברים כבר על תהליך שנמצא במערכת בין עשר ל-15 שנים.

<נירית גולוב: הוא הולך וצובר תאוצה מתוך הכרה של כולנו, כולל כמובן האגף, כפי שזה גם נאמר בישיבה הקודמת, שזכותו, ואנחנו צריכים לאפשר לכל ילד ולמשפחתו שמבקשים שהוא ילמד בחינוך הרגיל אמנם לעשות זאת, ולהשתלב בתוך החינוך הרגיל.

<נירית גולוב: על מנת שנוכל להעמיק ולהרחיב את אפשרויות השילוב אנחנו עוברים עכשיו איזשהו תהליך באגף יחד עם שותפים רבים, גם בתוך מינהל החינוך, שהם אגפי הגיל, שפ"י, ויחד עם עמותות הורים, אקדמיה, אנשי שטח שבפועל משלבים תלמידים בעלי צרכים מיוחדים על רצף הצרכים שלהם.

<נירית גולוב: אנחנו עוברים כרגע תהליך של בחינה מחדש של כל נושא ההשתלבות, כאשר מי שנמצא בקדמת הבמה ומנחה אותנו הם עקרונות ועדת דורנר, שבאמת שמו על השולחן כמה דברים מרכזיים שהאגף לחינוך מיוחד וכל שותפינו חושבים שצריך לשנות, להרחיב ולהעמיק אותם, והם הדברים שמופיעים פה.

<נירית גולוב: הנושא הראשון הוא בחירת הורים את סוג המסגרת בה לומד הילד.

<נירית גולוב: דיברנו בדיון הקודם על המקום של ההורים בוועדות סטטוטוריות.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: רציתי לשאול אותך שאלה, אני רואה שהתחלתם גם מבחירת הורים.

<נירית גולוב: בדיוק.

<נירית גולוב: בעינינו זה הדבר המשמעותי ביותר מתוך הכרה - - -

<רויטל לן כהן: חבל שזה לא קורה בפועל.

מירב בן ארי: אני מבקשת בלי קריאות ביניים, זה תפקידם של חברי הכנסת.

<נירית גולוב: מתוך הכרה שאת זה אנחנו מבקשים להוביל.

<נירית גולוב: השינוי הוא שינוי הדרגתי.

<נירית גולוב: מבחינתנו הוא צריך להיות חד-משמעי ומהיר עד כמה שאפשר.

<נירית גולוב: אנחנו יודעים, נכון להיום, שבמקומות שנכנסנו כפיילוט בנושא בחירת ההורים עולה שביעות רצון אדירה גם מהורים, גם מצוותים לגבי המקום והדיאלוג שהתפתח יחד עם ההורים.

<קריאה: נכון.

<נירית גולוב: אני שמחה שאתם ככה אתנו בזה, ואני חושבת שבכך אנחנו באמת פורצים דרך מאוד יפה בשיח החינוכי.

<נירית גולוב: כאשר אני חושבת שזה מטייב את כל מערכת החינוך, מטייב את השיח עם המורים, מטייב את השיח עם המנהלים.

<נירית גולוב: האפקט של האפשרות להביא את ההורים כשותפים מומחים לתוך מעגל השיח הזה, אני חושבת שיש לו אדוות בכל המערכת כולה, ובאמת ראינו את זה גם בשאלון שהעברנו.

<נירית גולוב: הדבר הבא שאנחנו מבקשים לעשות בו שינוי הוא לא רק סמנטי, אלא הוא גם מעשי, זה באמת לדבר על רמת התפקוד והצרכים של התלמידים שלנו, ולא לדבר על הלקות.

<נירית גולוב: הלקות נמצאת, הלקות היא איזושהי פתיחת דלת לשיח, לדיבור על ילד, אבל היא לא נמצאת במרכז השיח.

<נירית גולוב: אנחנו מבקשים ללמוד את התפקוד של הילד, את הצרכים של הילד, ובאמת לתת לתלמיד תקציב אישי, שבתקציב הזה נוכל לממש לו איזושהי – אני כבר ככה עוברת ישר לשירות מכוון תלמיד.

מירב בן ארי: גם חשוב לי שתעברי כדי שנוכל לשמוע את כולם היום.

<נירית גולוב: אני ממש תוך כדי שיחה.

מירב בן ארי: גם עיינתי וגם קראתי את זה.

<נירית גולוב: זאת אומרת שאנחנו מבקשים לתפור לכל תלמיד תוכנית אישית עם תקציב אישי ברמות שונות.

<נירית גולוב: יכולים להיות שני ילדים אוטיסטים שלומדים באותה כיתה, וכל אחד מהם על-פי צרכיו יקבל גם תקציב אחר וגם תוכנית אחרת עם תמיכות שונות.

<נירית גולוב: אנחנו מבקשים באופן הזה גם לאגם תקציבים שכרגע יש בהם split, דובר על כך גם בוועדה הקודמת.

<נירית גולוב: split בין הילדים הקשים, הילדים המורכבים, שיח שהוא לא מספיק מקצועי.

<נירית גולוב: אנחנו מבקשים באמת לשפר את השיח, את השפה המקצועית המשותפת לכולנו.

<נירית גולוב: אנחנו מבקשים באופן שנרצה לשלב את הילדים להרחיב את ההתמקצעות, לא רק של החינוך המיוחד.

<נירית גולוב: אני חושבת שהדבר החשוב ביותר שנצטרך לעשות, וכבר התחלנו לעשות, זה באמת לעבוד בשילוב עם החינוך הרגיל.

<נירית גולוב: החינוך הרגיל חייב להרחיב את הידע המקצועי שלו, חייב להרחיב את השפה, את יכולת ההכלה שלו, ואת יכולת מתן המענה לילדים האלה.

<נירית גולוב: ככל שנשלב יותר ויותר ילדים מורכבים, וזה מה שאנחנו מבקשים לעשות, כי זה מה שההורים מבקשים לעשות, אנחנו מאמינים בזכותם לעשות את זה.

<נירית גולוב: אנחנו רוצים שהחינוך הרגיל ידע לקלוט אותם, וזה לא יהיה, כמו שאמרה אימא בוועדה הקודמת, אותה המחנכת שהערצנו ובחרנו אותה כי אחרות לא רצו לשלב את הילד שלי.

<נירית גולוב: לא.

<נירית גולוב: כל מחנך במדינת ישראל זו המחויבות שלו לשלב כל מי שנרשם לתוך בית-הספר ולומד בתוך בית-ספרו.

מירב בן ארי: רק תתחילי לסכם.

<נירית גולוב: והדבר הבא והאחרון, אנחנו מבקשים בתשע"ח להרחיב את הפיילוט שכרגע אנחנו ממש מיישמים בו את - - -

מירב בן ארי: מה שמתקיים בארבע רשויות מקומיות של דורנר.

<נירית גולוב: בדיוק.

<נירית גולוב: להרחיב את זה ברמה הארצית.

מירב בן ארי: אילו הן הרשויות שפועלות לפי דוח דורנר?

<נירית גולוב: ישנן כ-13 רשויות, אבל ארבע מתי"אות שמרכזות את הרשויות, אגיד אותן: חולון, שזה גם הרשות חולון; מנח"י, שזאת העיר ירושלים; מעלה-אדומים שזה עשר רשויות; וטירת-הכרמל שזאת רשות אחת.

<נירית גולוב: תודה רבה.

מירב בן ארי: יפה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

<רחלי אברמזון: תודה, נירית.

<רחלי אברמזון: אנחנו עוברים לחלק הבא.

<רחלי אברמזון: בכוח-האדם המקצועי נתמקד בנושא של סייעות אישיות, סייעות כיתתיות וסייעות תגבור.

<רחלי אברמזון: סייעות כיתתיות הן אותן סייעות שמוקצות לכל כיתת חינוך מיוחד, עם בבית-ספר או בבית-ספר רגיל או במסגרת חינוך מיוחד.

<רחלי אברמזון: כמובן שלכל מחנכת מתלווה סייעת.

<רחלי אברמזון: רוית תיתן את הדיווח על מצב התמיכה מסוג סייעת.

<רוית גולדנר להב: העלינו פה את הנתונים של כמות התלמידים הזכאים לסייעת לאורך השלוש שנים האחרונות, ואנחנו רואים את העלייה.

<רוית גולדנר להב: העלייה כמובן היא גם תקציבית, היא גם בכמות הסייעות, כמות הילדים שצריכים ומקבלים את התמיכה, זה לילדים בשילוב.

<רוית גולדנר להב: חשוב לי להגיד כאן

<רוית גולדנר להב: שאנחנו משנים את שם סייעת – וקיבלנו הסכמה של ארגוני ההורים והצוותים בשטח והאקדמיה – ל"תומכת חינוכית" שנותנת מענה לתלמידים.

<מוטי דותן: גם בגני-הילדים זה יהיה "תומכת חינוכית"?

<רוית גולדנר להב: בחינוך המיוחד הן "תומכות חינוכיות".

<אתי וייסבלאי: גם מבחינת ההשקפה של ההורים זה מצוין, היא לא שלך אישית, היא תומכת.

<קריאות: כן.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

מירב בן ארי: השם החדש מקובל על הוועדה.

<אתי וייסבלאי: זה לא רק עניין של השם, זה מעבר לשם.

מירב בן ארי: תאמיני לי שלא חשבתי שזה סמנטיקה פה.

מירב בן ארי: יש משמעות, המשמעות ברורה.

<רוית גולדנר להב: אז אנחנו רואים כאן שבתשע"ו יש לנו 8,739 ילדים עם צרכים מורכבים שזכאים לתמיכה של סייעת.

<רוית גולדנר להב: סך הכול יש עלייה משמעותית במתן השירות לתלמידים האלה, אנחנו רואים עלייה של 12% בסך הכול.

<רוית גולדנר להב: ויש לנו את סייעות התגבור שהן מעבר לשעות האוטומטיות שכל מסגרת חינוך מיוחד מקבלת, יש סל תגבור.

<רוית גולדנר להב: את סל התגבור הזה המחוז צריך לנהל לכל הצרכים שיש לו במחוז לטובת ילדים מורכבים בתוך החינוך המיוחד, לטובת שילוב ילדים יום בשבוע בחינוך הרגיל, ולכל הדברים האחרים.

מירב בן ארי: אני רוצה לשאול אותך שאלה שהגיעה גם לפתחי, ואני לא רוצה לעשות מזה דיון, אבל אני רוצה את ההתייחסות שלך.

מירב בן ארי: למה יש כל כך הרבה תלונות בנושא של התומכות החינוכיות?

<אבנר עורקבי: אין סייעות.

מירב בן ארי: אני ממש מבקשת לא להתערב, אני רוצה לשמוע.

מירב בן ארי: אני מניחה שאת מכירה את הבעיה, נכון?

מירב בן ארי: אגב, אני גם רוצה לציין לפרוטוקול שיהיה דיון בנפרד בנושא של הסייעות.

מירב בן ארי: פשוט רק אם אפשר התייחסות מעבר למבוא.

<רוית גולדנר להב: כמו שאמרתי, יש לנו 8,739 תלמידים שזכאים לתומכת חינוכית בשילוב.

<רוית גולדנר להב: אני חושבת שכמעט כל בעיה שמגיעה היא קצת שונה מהבעיה האחרת.

<רוית גולדנר להב: בחלק מהמקומות התלונות המרכזיות שראינו זה על כמות השעות, זה אחד מהדברים שאנחנו הולכים לבנות אחרת.

<רוית גולדנר להב: כמו שנירית הציגה קודם בתוכנית ההשתלבות, זה חלק ממה שנלמד מהשטח, שנקבל איזשהו תקציב כללי לתלמיד, ואז מתוך התקציב הזה ייבנה סל המשאבים שנותן מענה לתלמיד, ולא לפי העולם הישן שהייתה לנו מוגבלות של שעות שתלמיד יכול לקבל לפי רמת התפקוד שלו.

מירב בן ארי: הבנתי.

מירב בן ארי: זאת אומרת שאנחנו רואים פה שיש כאן יחס של אחד לשתיים, כן?

מירב בן ארי: על שני תלמידים יש תומכת חינוכית.

<רוית גולדנר להב: זה לא בדיוק, כי משרה של סייעת במדינה היא 42.5 שעות, ותלמידים מקבלים בממוצע ארצי 23 שעות.

מירב בן ארי: אז זה כמעט אחד לאחד מה שאת אומרת.

<רחלי אברמזון: תלוי.

<רוית גולדנר להב: זה תלוי כמה הילד מקבל.

<רוית גולדנר להב: יש ילדים שמקבלים שמונה שעות, יש ילדים שמקבלים 30 שעות.

<רוית גולדנר להב: בממוצע שעשינו מקבלים 22.8 שעות סייעת לתלמיד.

<רוית גולדנר להב: הממוצע הוא לא רלוונטי, כי הילד בסופו של דבר הוא פרט, והוא לא ממוצע.

מירב בן ארי: וגם חשוב שנבהיר את מה שדיברנו בדיון הקודם, כי גם זה עלה כאן בישיבה שהתקיימה על הסייעות, שחידדתם את זה שאותן סייעות ממשיכות גם בחופשת הקיץ?

<רוית גולדנר להב: משרד החינוך מעביר תקציב לכל תלמיד ל-12 חודשים.

<רוית גולדנר להב: אני לא יכולה להגיד שרוב התלמידים, כי חלקם גדולים ולא רוצים בקיץ ללכת לפעילויות, אבל הרבה מאוד מהתלמידים בגיל הזה יכולים ללכת לפעילויות בקיץ.

מירב בן ארי: עזבי את אלה שלא רוצים.

מירב בן ארי: הסייעת שהייתה עם הילד ממשיכה אתו בקיץ או שמתחלפת לו?

<רוית גולדנר להב: לאו דווקא הסייעת הזאת, זה כבר תלוי בסייעת וברשות המקומית ובמעסיק, אבל ההמלצה שלנו, וזה רשום בכל - - -

מירב בן ארי: שזאת תהיה אותה סייעת שליוותה אותו כל השנה בבית-הספר.

<רוית גולדנר להב: שזאת תהיה אותה סייעת שליוותה אותו כל השנה.

מירב בן ארי: זאת הערה חשובה.

<חיה הראל: או לפחות אדם שהוא מכיר.

מירב בן ארי: רק נסיים את המצגת.

<רחלי אברמזון: אני חושבת שאולי נדלג על הנושא של הערכת שנת לימודים כי דנו בו.

<רחלי אברמזון: אעבור לשירותי הוראה לתלמידים חולים בביתם.

<רחלי אברמזון: נמצא כאן מר אבי גנון עם הצוות שלו, שלום לכם, אשמח שתציגו את הסטטוס שלכם.

<רחלי אברמזון: אני רק רוצה לציין שמבחינת המשרד ומבחינת המחויבות שלנו אנחנו יושבים לישיבות סטטוס קבועות עם הספק לקבל גם את הדיווחים השוטפים לגבי הטיפול בילדים החולים בביתם.

<רחלי אברמזון: יושבת כאן חיה הראל, שהיא ממונה ללוות יחד עם עוד מדריכה באגף את הנושא.

<רחלי אברמזון: כשאנחנו מדברים על 3,000 ילדים, אנחנו מדברים על המצטבר השנתי.

<רחלי אברמזון: זה לא שברגע זה 3,000 ילדים מקבלים את השירות.

<רחלי אברמזון: אשמח שתציגו את הסטטוס שלכם.

<אבי גנון: בסדר גמור.

<אבי גנון: אבקש משחר בר-חן מנהלת המיזם, מנהלת התוכנית לתת סקירה על מה שנעשה ב-2015.

מירב בן ארי: יש כאן גם מישהו מ"טללים" או שהסמכות עברה אליכם?

<אבי גנון: זה לא "טללים", היום זה "קדימה מדע", "שלבים".

מירב בן ארי: תמשיכי, סליחה.

<שחר בר-חן: אז היום אנחנו באמת "קדימה מדע", תוכנית "שלבים", שזה שירותי חינוך לילדים חולים בביתם.

<שחר בר-חן: קיבלנו את האחריות לשירות הזה החל מינואר 2015.

<שחר בר-חן: מאז ועד היום קיבלנו כ-3,900 פניות.

מירב בן ארי: 3,900?

<שחר בר-חן: 3,900 פניות.

מירב בן ארי: אז יש פה 900 חולים שהם לא במצגת?

<שחר בר-חן: 3,900 פניות כשחלק מהן כמובן הן לטווח קצר של חודש עד שלושה חודשים.

מירב בן ארי: סליחה, כל מי שמגיע אלייך, מגיע מהם אלייך?

<שחר בר-חן: מגיע מבית-הספר.

מירב בן ארי: אז איפה 900 החולים?

מירב בן ארי: לאן הם הלכו?

<רחלי אברמזון: זה לשנה.

<שחר בר-חן: אני מסבירה.

<שחר בר-חן: 3,900 פניות בשנה.

<שחר בר-חן: במקביל אנחנו מטפלים בסביבות 900,000 ילדים.

<יהודית גידלי: 900,000?

מירב בן ארי: בין 900 ל-1,000.

מירב בן ארי: לא 900,000.

מירב בן ארי: יהודית פה נבהלה.

<שחר בר-חן: אמרתי כ-900 עד 1,000 ילדים במקביל.

<שחר בר-חן: בעצם, השירות מתחלק לשירות לטווח ארוך ולשירות לטווח קצר.

<שחר בר-חן: ישנם ילדים ששוברים רגל ונמצאים בבית אחרי ניתוח למשך חודש-חודשיים, מקבלים את השירות בבית וחוזרים לבית-הספר.

<שחר בר-חן: ישנם ילדים שמשך המחלה שלהם יכול להיות חצי שנה-שנה-שנתיים ושלוש, כולל ילדים סיעודיים שלא יכולים – בגלל שהם מונשמים והמחלה החמירה – להשתלב בבית-הספר, ולכן הם מקבלים את השירות בבית.

<שחר בר-חן: השירות יכול לכלול מורים בחינוך הרגיל.

<שחר בר-חן: בחינוך המיוחד אלו מורים, אלו סייעות חינוכיות ומטפלים פרא-רפואיים בהתאם לתוכנית הלימודים שקובע בית-הספר או גן-הילדים.

<שחר בר-חן: אנחנו נמצאים בקשר עם המסגרת החינוכית.

<שחר בר-חן: בעצם, המסגרת החינוכית היא זאת שיוזמת את הפנייה, פונה אלינו על גבי טפסים מתאימים עם אישורים רפואיים שמאשרים שהילד לא יכול להגיע למסגרת החינוכית וזקוק לשירותים כאלה או אחרים בבית.

<שחר בר-חן: בשיתוף פעולה עם בית-הספר, ובמקרים חריגים, כשיש צורך בחשיבה לשירות מורכב, אנחנו בקשר עם האגף לחינוך מיוחד, כדי לתת לילד את כל מה שהוא צריך - בפריסה ארצית, ממג'דל שמס ועד אילת.

מירב בן ארי: יש לי שאלה.

מירב בן ארי: אמרת שהמורים שמגיעים הביתה מלמדים, וילד שמונשם או נמצא - - -

<שחר בר-חן: המורה מגיע, יש מפתח – ילד חינוך מיוחד שמונשם, אז ההוראה היא בהתאם, כמו שאם הוא היה במסגרת חינוכית הוא היה מקבל הוראה שהיא יותר גרייה.

<שחר בר-חן: יש ילדים מונשמים שיכולים לדבר, יש ילדים שלא, אבל זה ילדי החינוך המיוחד.

<שחר בר-חן: כשהמורים מותאמים וסוג ההוראה מותאם ליכולת של הילד.

<שחר בר-חן: שם באמת יש עבודה עם ילדים, כמו שאת אומרת על תקשורת חלופית, שנעזרים בטכנולוגיה מסייעת, שאנחנו גם פה עוזרים לרכוש אותה ולהשאיל את הטכנולוגיה הזאת.

מירב בן ארי: רק עוד שאלה.

מירב בן ארי: מי בעצם מפקח?

מירב בן ארי: למי אתם מעבירים דיווחים על ההתנהלות, על הביקורים?

מירב בן ארי: חוץ ממספר, נגיד, איך זה עובד מולם?

<שחר בר-חן: קודם כול המורים מדווחים לנו.

מירב בן ארי: המורה מדווחת: יש ילד שחודשיים עכשיו עם גבס.

מירב בן ארי: איך זה עובר אליכם?

<שחר בר-חן: את מדברת על המורה מבית-הספר שמדווחת שיש ילד?

מירב בן ארי: עבר אלייך הדיווח.

<שחר בר-חן: אנחנו כמובן מתחקרים את היועצת, את בית-הספר, את צוות בית-הספר, אנחנו נפגשים עם צוות בית-הספר בהרבה מאוד מקרים, ברוב המקרים – תלוי בטווח הזמן – ובונים לו את תוכנית הלימודים עם מורים מתאימים וצוות מתאים.

<שחר בר-חן: אנחנו בקשר גם עם המתי"א.

<שחר בר-חן: היום יש בכל מתי"א רכזת חולים שאמורה להיות בקשר, לראות מי מתווך, אנחנו מין משולש כזה של בית-הספר, "קדימה מדע", "שלבים" ומתי"א.

מירב בן ארי: כן, אבל כל חודש אתם מעבירים דיווח למשרד החינוך: היינו אצל - - -

<שחר בר-חן: כל חודש מעבירים דיווח.

<שחר בר-חן: יש לנו גם ישיבות שוטפות בהן אנחנו עוברים גם על מקרים חריגים שצריך לחשוב כיצד עוזרים להם, וגם בשוטף.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אתם רוצים להוסיף עוד משהו?

מירב בן ארי: אבל ממש בדקה, כי אני רוצה להבין.

<שחר בר-חן: הייתי שמחה, ברשותך, שמורה שיושבת פה ותוכל להביא את השטח תאמר כמה דברים.

מירב בן ארי: תתקרבי למיקרופון כי את חשובה לנו מהשטח, אבל רק דקה.

<מוטי דותן: היא הגיעה מרחוק.

<מוטי דותן: היא הגיעה מנצרת.

מירב בן ארי: אל תדאג, לא הייתי סוגרת את הישיבה הזאת בלי לשמוע את המורה.

<אילהאם בשארה: אני מורה שלמעלה מעשר שנים תומכת בתלמידים מרותקים.

<אילהאם בשארה: הייתי בעבר עם עמותת "טללים", עכשיו אני ממשיכה ב"קדימה מדע".

<אילהאם בשארה: אני נהנית מאוד מהעבודה שלי.

<אילהאם בשארה: התפקיד שלי ומטרת העל שלי זה לגשר על הפער שנוצר בין התלמיד המרותק, החולה, לבין בני כיתתו, כי אם תלמיד חולה אז צריכים שלא להשאיר אותו בצד.

<אילהאם בשארה: הצלחתי הרבה בעבודה שלי, ואני מקבלת הרבה אהדה והערכה מצד ההורים, כי אני גם כן מסייעת לתלמידים לגשת לבגרויות, לגשת למבחנים.

<אילהאם בשארה: יש שיתוף פעולה עם בתי-הספר, עם היועצות, מצלמים לנו את החומרים, אנחנו מלמדים את התלמידים את אותם חומרים בבית, וגם כן משתמשים בטכנולוגיה.

מירב בן ארי: בעצם את מורה שנמצאת עם כמה תלמידים במקביל?

<אילהאם בשארה: כן.

<אילהאם בשארה: אבל המקסימום שלנו ביום זה לעבוד עשר שעות הוראה.

מירב בן ארי: עשר שעות הוראה.

מירב בן ארי: בדרך כלל זה בשעות הבוקר?

<אילהאם בשארה: כן.

<אילהאם בשארה: ברוב המקרים כן.

<אילהאם בשארה: זה בשעות הבוקר, כי התלמידים בבית.

<אילהאם בשארה: ואני נכנסת אל התלמיד, רואה מה הם למדו בבית-הספר, יש לנו תקשורת עם בית-הספר, והם מקבלים את החומר.

מירב בן ארי: יש לך קשיים בתפקיד?

<אילהאם בשארה: אני כבר עם ניסיון של עשר שנים.

<אילהאם בשארה: בהתחלה בוודאי.

<אילהאם בשארה: כל דרך בהתחלה קשה, אבל אחר כך התפקיד נהיה לי קל, כי אם יש טכניקות שאני לא יכולה להסביר לתלמיד, אני ניגשת למורה המקצועי.

<אילהאם בשארה: יעני, אם למשל תלמיד שצריך לגשת לבגרות במתמטיקה, אז אני מתקשרת ל"קדימה מידע" ומבקשת מהם מורה מקצועי, והם משלבים מורה מקצועי, כך שהתלמיד לא יפסיד שום מקצוע.

מירב בן ארי: תודה רבה.

<קריאות: - - -

מירב בן ארי: רגע, אבל זה לא עובד ככה, יש כאן סדר דיבור.

<מוחמד יונס: כל מה שראינו לא מתייחס למגזר הערבי.

מירב בן ארי: קודם כול, במקרה, הגיעה מורה מהמגזר הערבי.

<מוחמד יונס: לכן נכנסתי בשיחה.

מירב בן ארי: לא, אדוני, אתה לא מתפרץ לי לישיבה, תן לי לנהל אותה.

מירב בן ארי: אתה רוצה לדבר, תדבר בזמנך.

מירב בן ארי: רק תסכמו, "קדימה מדע".

<שחר בר-חן: אני רוצה לסכם שלא סתם אילהאם פה, כי באמת 55% מהילדים שמקבלים שירות הם מהמגזר הערבי, עם מורים מהמגזר הערבי בגלל השפה והרקע.

מירב בן ארי: תודה רבה.

<אבנר עורקבי: מדובר על חינוך בבית.

<תמר שי: אבל יש המון לקויות.

מירב בן ארי: חבר'ה, סליחה, אלו לא שיחות ביניכם, זאת ועדה ויש כאן סדר.

מירב בן ארי: אתי ממרכז המחקר והמידע, את רוצה להוסיף?

<מוחמד יונס: יש פה נתונים, איך הנתונים האלה מתייחסים למגזר הערבי?

מירב בן ארי: אדוני, אתה תתייחס לדברים, אני מבקשת ממך להמתין בסבלנות.

מירב בן ארי: יש כאן את אתי ממרכז המחקר והמידע.

<רויטל לן כהן: גברתי, אנחנו סיימנו את הישיבה.

<רויטל לן כהן: עוד לא התחלנו לדבר, והיא תיכף מסתיימת.

מירב בן ארי: גברתי, את רוצה לנהל את הישיבה?

מירב בן ארי: תשבי פה.

מירב בן ארי: בינתיים אני המנהלת של הישיבה, ואני אחליט איך היא תתנהל.

מירב בן ארי: אני רק מזכירה לכם גם שזה יום מיוחד שהכנסת מציינת, באמת, ועם כל הכבוד, יש כאן - - -

<אבנר עורקבי: לאנשים בעלי זכויות אין זכות דיבור.

<רויטל לן כהן: אנחנו ביקשנו את הדיון הזה והכנו אותו וזימנו אותו.

<אבנר עורקבי: אנשים בעלי זכויות שאין לו פה דיבור, חד וחלק.

<קריאות: - - -

מירב בן ארי: אם תאלצי אותי להוציא אותך – את לא ראית את הצד הקשוח שלי.

<אבנר עורקבי: אני גם רוצה.

<אבנר עורקבי: מה?

<אבנר עורקבי: אם אין לי זכות דיבור פה, למה שאני אשתדל?

<אבנר עורקבי: אני יוצא, נגמר הסיפור.

מירב בן ארי: אדוני, אתה רשום בזכות דיבור ואתה תדבר, יש כאן בסך הכול סדר, ואתה הראשון שמדבר.

<אבנר עורקבי: לא, אני לא הראשון.

מירב בן ארי: סליחה, כי מרכז המחקר והמידע זאת הנציגות של הכנסת, בדיוק כמו שביקשתי ממשרד החינוך.

מירב בן ארי: ואני מבקשת מכל מי שהגיע לפה עם רוח הקרב, להוציא אותה, זה לא מתאים, בטח לא ביום כזה.

מירב בן ארי: ואני גם רוצה להגיד לכם משהו, אם יהיו כאן דברים שלא ייפתרו, תתקיים ישיבה נוספת, אבל אני מאוד מאוד מבקשת מכם, תנו לי לנהל את הישיבה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אתי, בשתי דקות, קצת מהמחקר החשוב מאוד שעשיתם, שמי שרוצה, אגב, גם לקרוא אותו, יכול לקרוא את זה באתר של הכנסת.

מירב בן ארי: בבקשה.

מירב בן ארי: רק בקצרה, בנקודות מרכזיות.

<אתי וייסבלאי: תודה רבה.

<אתי וייסבלאי: ממש ממש בקצרה.

<אתי וייסבלאי: אוסיף כמה דברים על מערכת החינוך המיוחד שלא היו במצגת של משרד החינוך.

<אתי וייסבלאי: כמו שראינו, רוב תלמידי החינוך המיוחד משולבים במסגרות החינוך הרגילות, וכמעט 90% מהתלמידים שמשולבים במסגרות החינוך הרגילות משולבים במה שנקרא "הקצאה סטטיסטית" - מדובר על 1.85 שעות שבועיות שניתנות עבור כל מסגרת חינוכית שלומדים בה תלמידים משולבים עבור 5.4% מהתלמידים.

<אתי וייסבלאי: התלמידים האלה גם לא מקבלים סייעות.

<אתי וייסבלאי: הנושא של תקצוב שילוב ספג ביקורת קשה, בין השאר ממבקר המדינה.

<אתי וייסבלאי: אנחנו רואים גם מהנתונים שהוצגו במסמך, שמאז שתוקן חוק החינוך המיוחד בשנת 2002, בנוסף לפרק השילוב, השיעור של תלמידי השילוב לא עלה, אלא ירד, וגם החלק של השילוב בתקציב החינוך המיוחד לא עלה, וגם בשנת 2015 הוא עומד על 22% מהתקציב.

<אתי וייסבלאי: דוח ועדת דורנר, שדיברו עליו פה, הוגש בשנת 2009, התחילו ליישם אותו כפיילוט בשנת 2012, ובשנת הלימודים הנוכחית משתתפים בפיילוט 1,500 תלמידים.

<אתי וייסבלאי: אנחנו רואים שבעצם היישום שלו מאוד באיטיות.

מירב בן ארי: כן, ראינו כאן את זה.

מירב בן ארי: רק משפט אחרון.

<אתי וייסבלאי: במסמך מופיע עדכון בכמה נושאים, וועדת החינוך דנה בהם בשנים האחרונות, גם הנושא של הסעת תלמידים בחינוך המיוחד, הנושא של סייעות, והנושא של החינוך לילדים חולים.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: עורקבי, בבקשה, מארגון "אהבה".

<רחלי אברמזון: סליחה, רגע, אפשר?

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: אחרי זה משרד החינוך, אני רוצה לשמוע.

מירב בן ארי: בבקשה.

<אבנר עורקבי: ארגון "אהבה", ארגון הנכים בישראל.

<אבנר עורקבי: אנחנו כבר יושבים פה על דוד רותח בנושאים של הילדים.

<אבנר עורקבי: אני בטוח שיש פה גם עוד עמותות אחרות שיביאו ילדים שיש להם בעיות, למה לא מטפלים?

<אבנר עורקבי: אנחנו יודעים שזה היום שלנו, ובאנו לדבר על בעיות שלנו, הן בנושא של הסעות של ילדים בעלי צרכים מיוחדים, הן בנושא של סייעות לילדים בעלי צרכים מיוחדים, אז למה לא נותנים לנו לדבר?

<אבנר עורקבי: אני לא מבין את הקטע הזה?

מירב בן ארי: אתה מדבר עכשיו.

<אבנר עורקבי: אני מבקש בכל לשון של בקשה לתת למנכ"לית שלי, שהיא המומחית בנושא של ילדים בעלי צרכים מיוחדים, לדבר.

מירב בן ארי: איפה היא?

<אבנר עורקבי: פה לידך.

מירב בן ארי: בבקשה, דברי.

מירב בן ארי: למה אתה לא אומר את זה מהתחלה?

<אבנר עורקבי: הנה אמרתי את זה.

<רויטל לן כהן: חבל שלא נותנים למי שזימן את הדיון לדבר.

מירב בן ארי: רויטל, את תדברי אחריה לפי הסדר, כי הוא ביקש לפנייך.

<רויטל לן כהן: מצוין.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: בבקשה, אני לא צריכה את התסכולים האלה.

<רויטל לן כהן: אנחנו חיים עם התסכולים.

<רויטל לן כהן: את יודעת מה?

<רויטל לן כהן: תודה.

מירב בן ארי: גברתי, הוא ביקש לדבר לפנייך, ואת תדברי אחריו.

<רויטל לן כהן: כי אני זימנתי את הדיון.

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין, אנחנו רוצים לתת לך לדבר.

מירב בן ארי: הוא ביקש לפנייך.

מירב בן ארי: מה, אני אגיד לו לא?

מירב בן ארי: תחכי, ואת מדברת אחריו.

<רויטל לן כהן: זה לא קשור למספר - - -

מירב בן ארי: אבל מה לעשות שיש סדר?

<רויטל לן כהן: ביום הזה – אלו ימים שאנחנו מזמנים את הדיונים שלהם ואנחנו פותחים, ובמקום זה ראינו מצגת ושמענו עמותה, שידוע לנו מה הם אומרים.

<רויטל לן כהן: אני מבינה שעכשיו גם את יודעת - - -

מירב בן ארי: אבל לי לא ידוע.

<רויטל לן כהן: מצוין.

<רויטל לן כהן: אבל הדיון הזה הוא לא שיעור פרטי לגברתי.

מירב בן ארי: רויטל, זה לא שיעור פרטי.

מירב בן ארי: שבי - - -

<רויטל לן כהן: סיימנו, תודה.

<רויטל לן כהן: אני לא מכלה את זמני.

מירב בן ארי: חבל על הזמן, גברתי, אל תבזבזי את זמנך.

מירב בן ארי: בבקשה.

<אבנר עורקבי: הוא יקר מאוד.

מירב בן ארי: הייתי נותנת לה, בטח אתם הייתם יוצאים, אבל בסדר.

<אבנר עורקבי: לא.

מירב בן ארי: שלא לדבר שיש פה חבר כנסת שיושב מההתחלה והוא אמור לדבר ראשון, אבל בסדר.

מירב בן ארי: כן, בבקשה.

מירב בן ארי: סליחה.

מסעוד גנאים: נשמע אותם.

מסעוד גנאים: בסדר.

<דפנה אזרזר: אנחנו מקבלים עשרות פניות עם בעיות שחוזרות על עצמן שוב ושוב ושוב.

<דפנה אזרזר: הסעות בחינוך המיוחד - ילדים שמוסעים בצורה לא בטיחותית, בצורה מסכנת חיים.

<דפנה אזרזר: השלטון המקומי לא עושה כלום.

<דפנה אזרזר: נעשות קומבינות בין חברות ההסעות לשלטון המקומי.

מירב בן ארי: את יכולה לתת לי דוגמה ספציפית?

<אבנר עורקבי: יש פה.

<טלי סולטן גליזר: גם אני דוגמה ספציפית.

<דפנה אזרזר: אני יכולה לתת דוגמה ספציפית של משפחה שיושבת פה, ושל עוד משפחה שיושבת פה.

מירב בן ארי: דוגמה ספציפית אחת.

מירב בן ארי: תתקרבי, בבקשה.

<ב': אני מתל-אביב, אימא לילד עם תסמונת דאון.

מירב בן ארי: איפה את גרה בתל-אביב?

<<ב': > בשכונת רמת ישראל ביצרון.

<<ב': יש לי ילד בן שנתיים וחמישה חודשים עם תסמונת דאון, מוסע לבני-ברק למעון שיקומי "עזר מציון".

מירב בן ארי: אין מעון כזה בתל-אביב?

<ב': אין.

מירב בן ארי: בכל העיר תל-אביב אין מעון שיקומי?

<ב': לא.

<שרון סקנדריון: יש ביפו.

מסעוד גנאים: מעון?

מירב בן ארי: מבני-ברק?

<ב': כן, בעצם ביפו, אבל בני-ברק יותר קרוב.

<קריאות: - - -

מירב בן ארי: סליחה, תנו לי לשמוע את הגברת, היא באה במיוחד.

<ב': מעל חודש ימים אני פונה לעיריית תל-אביב בקשר להסעות, לספק לי נהג, מלווה, והם עונים לי שאין להם.

<ב': הילד בבית כמעט חודש ימים.

<ב': אין להם מלווה.

<ב': וברגע שהם אומרים שיש להם נהג או מלווה, אז הייתה לי איזושהי תקרית עם הנהג, הוא תמיד בורח בבוקר.

<ב': אז הם פשוט מענישים אותי, ואומרים לי: אין לך הסעה.

<ב': ככה זה נמשך כבר חודש ימים.

מירב בן ארי: מה זאת אומרת אין לך הסעה?

מסעוד גנאים: איך זה?

<ב': הם לוקחים את החוק לידיים.

<ב': אני פונה לעיריית תל-אביב, ללשכת ראש העיר, אין עם מי לדבר.

מירב בן ארי: מי האחראי במשרד החינוך על הנושא הזה של ההסעות?

<אילן שי: הנושא באחריות של משרד הרווחה.

<קריאות: - - -

<ב': אני שולחת מכתבים ללא הרף.

מירב בן ארי: רגע, שנייה.

מירב בן ארי: מי אדוני?

<אילן שי: מהלשכה המשפטית של משרד החינוך.

<אילן שי: מעונות היום השיקומיים לפעוטות עד גיל שלוש הם באחריות של משרד הרווחה, וגם ההסעות באחריותם.

מירב בן ארי: נכון, אתה צודק.

מירב בן ארי: יש פה מישהו ממשרד הרווחה?

<ב': אין לי עם מי לדבר.

<ב': אני כותבת מכתבים מעל חודש ימים.

<אבנר עורקבי: יש נציג פה.

מירב בן ארי: את ממשרד הרווחה?

<הדס זהבי: כן.

מירב בן ארי: תסבירי.

<דפנה אזרזר: חשוב לי לציין מה שב' שכחה לספר, שניסו להחתים אותה על חוזה שהוא נגד החוק.

<דפנה אזרזר: להחתים אותה על חוזה אישי מול העירייה, שבמידה והיא לא תעמוד בתנאים שלהם הם לא מספקים לה הסעה.

<ב': לא ייתנו לי הסעה.

<דפנה אזרזר: שזאת עבירה חמורה על החוק.

מסעוד גנאים: איזה תנאים?

מירב בן ארי: איזה תנאים?

<דפנה אזרזר: שאם היא לא תגיע בשבע ו-25 והיא תאחר - - -

<ב': ועשרה.

<דפנה אזרזר: בשבע ו-26, הם לא מספקים לה הסעה כל השנה.

<שרון סקנדריון: ההסעה הזאת ברחה לנו בשתי דקות הרבה פעמים.

<קריאה: אני מוכן - - -

מירב בן ארי: רגע, לא, אדוני, אין לי זמן.

מירב בן ארי: יש לי בשתיים-עשרה ישיבה בנושא מעצר מינהלי, אם פה יש בלגן, שם בכלל יהיה – עזבו.

מירב בן ארי: תני לי הסבר על מה שאת שומעת כאן.

<הדס זהבי: אני לא אחראית על הנושא של מעונות יום שיקומיים וגם לא על ההסעות, אבל האחריות של ההסעות היא באמת בידי משרד הרווחה, והרשות המקומית היא זאת שמבצעת את ההסעות.

מירב בן ארי: למי היא פונה במצוקה שלה?

<ב': למי אני פונה?

<הדס זהבי: לרשות.

<הדס זהבי: אבל המפקחים שלנו של המשרד יכולים לסייע.

מסעוד גנאים: הכתובת שלה הרשות, והרווחה בראשם.

מירב בן ארי: אבל את יודעת מה מפריע לי?

<ב': אבל פנינו לרווחה.

מירב בן ארי: מה שהוא אמר כאן, עורקבי, וזה כבר עלה פה, יש בעיה של הסעות בכל הארץ, ולא יכול להיות שכל הורה והורה ילך לרשות.

מירב בן ארי: הרי אם הייתה לנו כאן בעיה, אבל את שומעת שההסעות – יש לכם בן-אדם שהוא האוטוריטה בעניין ברמה ארצית?

<הדס זהבי: כן, יש לנו.

<הדס זהבי: דינה בן לביא, היא מפקחת ארצית על מעונות היום השיקומיים וגם על ההסעות.

<הדס זהבי: אנחנו עובדים מול הרשויות, גם עם מקרים פרטניים וגם עם מקרים כלליים.

<דפנה אזרזר: דיברתי עם המפקחת, והיא אמרה: מה לעשות?

<דפנה אזרזר: סמי הנהג לא רוצה.

<דפנה אזרזר: ככה היא ענתה לי.

<ב': זה מה שהיא אמרה.

<דפנה אזרזר: אמרתי לה: מה זה סמי הנהג לא רוצה?

<דפנה אזרזר: את אחראית, או הוא אחראי?

<ב': אז הילד שלי בבית, והנהג - - -

<דפנה אזרזר: הילד שלה בבית, מה זה סמי לא רוצה?

מירב בן ארי: תגידי עוד פעם את השם שלה.

<הדס זהבי: דינה בן לביא, היא מפקחת ארצית.

<דפנה אזרזר: לא יאומן מה שהולך שם.

<הדס זהבי: האחריות של ההסעות היא בידי הרשות המקומית.

<הדס זהבי: אנחנו משרד הרווחה, אנחנו מפקחים על להסיע.

מירב בן ארי: אם הייתה לי בעיה ברשות מקומית אחת הייתי מסכימה אתך, אבל הבעיה שיש לנו כאן היא בכמה רשויות מקומיות, והיא נתנה לנו דוגמה אחת.

מירב בן ארי: אבל את שמצביעה, מאיזו רשות?

<טלי סולטן גליזר: אני מעפולה, מהרשות עפולה, וגם לנו יש בעיה מאוד רצינית.

<טלי סולטן גליזר: הילדה נוסעת שעתיים במקום לנסוע שעה ועשר דקות.

<טלי סולטן גליזר: אין בית-ספר בעפולה.

<אבנר עורקבי: זה משרד החינוך.

<הדס זהבי: זה כבר בית-ספר, זה לא מעון יום שיקומי.

<טלי סולטן גליזר: הילדה סובלת משיתוק מוחין ואין בית-ספר בעפולה שמתאים לה, כי זאת ילדה עם תפקוד שכלי גבוה, אבל היא משותקת.

<טלי סולטן גליזר: אני פה על כדורים עכשיו.

<טלי סולטן גליזר: הילדה עם גבס מפה עד פה.

<טלי סולטן גליזר: אין לי כוחות גם להתמודד עם הרשות עצמה.

<טלי סולטן גליזר: הגעתי היום עם כדורים, כל הגב שלי תפוס מלהרים את הילדה עם גבס ברגליים ולשים אותה על כיסא גלגלים, ואני צריכה להתמודד עם רשות שפשוט יש כאן אטימות.

<טלי סולטן גליזר: היא מתחילה מהבית, יש מלווה שלוקחת אותה, מגיעים לבית של מלווה אחרת, מתחלפת שם מלווה, ואז מתחילים לעשות את האיסוף של כל הילדים.

<טלי סולטן גליזר: היא עולה בשש ו-20, מגיעה בשמונה ו-20 לבית-הספר.

<טלי סולטן גליזר: נכון שהדרך היא 70 קילומטר, אבל הדרך לא צריכה לארוך שעתיים.

<טלי סולטן גליזר: הדרך צריכה לארוך שעה ועשר דקות.

<טלי סולטן גליזר: פשוט הרשות מטעמים של כסף לא מוכנה לעשות שיקולים נוספים.

<דפנה אזרזר: חוסכים בתקציבים.

מירב בן ארי: היא טוענת כאן גם עניין שלא קשור לרווחה.

מירב בן ארי: היא טוענת שאין בית-ספר בעפולה.

מירב בן ארי: אין בית-ספר בעפולה?

<מוטי דותן: יש.

<מוטי דותן: "יובלים".

<טלי סולטן גליזר: אין בית-ספר "יובלים", כי זה בית-ספר סיעודי.

<טלי סולטן גליזר: אין כיתה לומדת שם.

<רחלי אברמזון: יש בית-ספר שלא מתאים לצרכים.

<קריאות: - - -

<טלי סולטן גליזר: בית-ספר "יובלים" זה בית-ספר – אין שם כיתה לומדת, והילדה שלי בבית-ספר - -

מירב בן ארי: סליחה, אל תדאגי, בהסעות אני תיכף מסיימת.

<טלי סולטן גליזר: - - שיש כיתה מיוחדת של CP בתוך בית-ספר רגיל.

<טלי סולטן גליזר: זאת ילדה שיכולה להגיע לבגרויות.

<טלי סולטן גליזר: אין כיתה כזאת.

<טלי סולטן גליזר: ניסינו להקים באזור עפולה כיתה כזאת.

<טלי סולטן גליזר: אני אישית הייתי בהתכתבויות עם המפקחת, אבל בסופו של דבר לא היו מספיק ילדים כדי לפתוח כיתה.

<טלי סולטן גליזר: לא נפתחה כיתה, אז נאלצנו לשלוח אותה לכפר ורדים.

<טלי סולטן גליזר: זה בית-ספר טוב, ושם היא מתקדמת, ושם היא ממש ממש – עכשיו ילדה בת 14 – קוראת יפה, מתקדמת בחשבון.

<טלי סולטן גליזר: למה לעצור אותה?

<טלי סולטן גליזר: אומרים לנו שאנחנו הורים סרבנים, כי אנחנו לא מוכנים לקחת את הילדה לחינוך הרגיל.

<טלי סולטן גליזר: אומרים לי: את רוצה קרוב לבית?

<טלי סולטן גליזר: בבקשה, קחי אותה לחינוך הרגיל.

<טלי סולטן גליזר: מי היה מטפל בה עם גבס עד מפה עד פה?

<טלי סולטן גליזר: מי היה מטפל בילדה היום בחינוך רגיל?

<טלי סולטן גליזר: הילדה הזאת לא מתאימה לחינוך רגיל.

<טלי סולטן גליזר: העירייה מנסה כל הזמן להגיד שאנחנו לא דוברי אמת, שהנסיעה היא לא שעתיים.

<טלי סולטן גליזר: מה פתאום, הנסיעה היא שעה ו-50, שעה ו-40.

<טלי סולטן גליזר: לנו יש הוכחות ב-GPS כל יום שהילדה נוסעת שעתיים.

<טלי סולטן גליזר: היא עושה איסוף של הסייעות.

מירב בן ארי: הבנתי את העניין.

<קריאות: - - -

מירב בן ארי: סליחה, הנושא הזה של ההסעות הוא נושא - - -

<טלי סולטן גליזר: ועוד משהו קטן שאני רוצה להגיד, שפשוט כולם אטומים, אף אחד לא מקשיב לנו, את אף אחד זה לא מעניין.

<ב': אין עם מי לדבר על ההסעות.

<טלי סולטן גליזר: אנחנו עם הבעיה הזאת לבד, פשוט לבד צריכים להתמודד.

<טלי סולטן גליזר: ילדה שנוסעת ארבע שעות ביום, סליחה שאני אומרת את זה פה בוועדה, צריכה לעשות פיפי בתחתונים, כי היום עם המצב הביטחוני אי-אפשר לעצור בדרך, ואת אף אחד זה לא מעניין.

<טלי סולטן גליזר: ואנחנו ההורים מחפשים כל מיני פתרונות אחרים.

<טלי סולטן גליזר: כולם אטומים.

<טלי סולטן גליזר: את אף אחד זה לא מעניין.

<טלי סולטן גליזר: הילדה הזאת לא מעניינת אף אחד.

<טלי סולטן גליזר: אלה השקופים האמיתיים, הילדים האלה.

מירב בן ארי: גברתי, הקשבתי לך.

<טלי סולטן גליזר: בסדר.

<טלי סולטן גליזר: אני סיימתי.

<טלי סולטן גליזר: פשוט זה כל כך - - - , זה סבל שהוא לא יתואר.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר לך משהו, קודם כול - - -

<טלי סולטן גליזר: אני על כדורים וכל הגב שלי - - -

מירב בן ארי: רגע, תקשיבי, את חייבת לתת לי להתקדם, כי יש לי - - -

<טלי סולטן גליזר: נתתי לך, בסדר, זהו, אני אמרתי.

<טלי סולטן גליזר: באתי מעפולה רק בשביל זה.

מירב בן ארי: אני מאוד מאוד מודה לך.

מירב בן ארי: והדברים שלך, אמרתי את זה גם בישיבה שהייתה לי ב-09:30, הדברים שהיו הכי חשובים פה, ויסלחו לי משרדי הממשלה והעמותות, זה מה שההורים אומרים.

<ב': זאת זוועה, זאת קטסטרופה.

מירב בן ארי: רגע, שנייה.

מירב בן ארי: ובשביל זה, וחבל לי שרויטל יצאה ככה החוצה - - -

<ב': - - -

מירב בן ארי: רגע, אין לי זמן, תקשיבי לי, תקשיבי רגע.

<ב': אני רוצה להגיד שאני בהיריון ואני בשמירה, והתשובות שקיבלתי מעיריית תל-אביב הן פשוט לא שפויות.

<ב': תיקחי את הילד את, תסיעי את הילד את, פשוט - - -

מירב בן ארי: תשמעי רגע, רגע.

מירב בן ארי: שנייה, תני לי.

<ב': פשוט - - -

מירב בן ארי: את חייבת לתת לי לדבר.

מירב בן ארי: שבוע הבא, הנה, קיבלתי עדכון, יש כאן דיון בוועדת החינוך בנושא הסעות.

מירב בן ארי: חייבים, חייבים לשים לב שישבו פה רק גורמי חינוך וגם גורמי רווחה.

מירב בן ארי: אין מה לקיים את הוועדה הזאת כשאין נציגים.

<ב': והשלטון המקומי.

מירב בן ארי: שלטון מקומי, ודינה בן לביא מהרווחה שתגיע לפה.

מירב בן ארי: עכשיו, את.

<ב': כן.

מירב בן ארי: במקרה גם הייתי חברת מועצת העיר תל-אביב לפני שהגעתי לפה, אני מבטיחה לך שברגע שהעוזר שלי יכנס גם אקח את הטיפול שלך באופן אישי.

מירב בן ארי: בעניין של ההסעות בעפולה, אני מבטיחה לך, הנושא הזה עלה פה, ידובר, וההסעות יגיעו לכאן לדיון רחב עם כולם.

מירב בן ארי: אבל בלי קשר, עזבי, תניחי לזה, אוקיי?

מירב בן ארי: באמת.

מירב בן ארי: עכשיו אני ממש ממש חייבת - - -

<אבנר עורקבי: לא סיימנו.

מירב בן ארי: רגע, לא סיימנו, אדוני.

מירב בן ארי: רגע נכוון, עורקבי, תקשיב לי רגע, יש פה ב-21 בחודש בשבוע הבא - - -

<אבנר עורקבי: אני לא מדבר על ההסעות.

מירב בן ארי: על הסעות.

מירב בן ארי: אז מה יש לך עוד להוסיף?

<דפנה אזרזר: לא על הסעות.

<דפנה אזרזר: יש לי להמשיך.

<דפנה אזרזר: הנושא השני שקיים אתו בעיות לאורך כל השנה זה סייעות, וגם פה הבאתי מקרה – אשמח מאוד אם הוא ידבר לוועדה.

<אבנר עורקבי: כבר שנה הילדה בבית.

<אבנר עורקבי: אין סייעת.

מירב בן ארי: בואי לשולחן לידי.

<אבנר עורקבי: זאת אימא שלו.

מירב בן ארי: תאמין לי, זאת בכלל אסיפת הורים הוועדה היום, ואין לי בעיה עם זה.

<אבנר עורקבי: ברור, למקרים האלה אף אחד לא ישים לב, לא רואים את האובייקטים.

מירב בן ארי: תגיד לי, גם כשאנחנו בסדר – תן לי רגע לשמוע.

<אבנר עורקבי: אתם בסדר גמור.

מירב בן ארי: רק בקצרה, גברתי, אני מצטערת, כי אני אמורה לנהל ועדה עוד שלוש דקות, אבל הם יחכו לנו.

<ר': אני מפזורה ליד חורה, אימא לילד בכיתה ו'.

מירב בן ארי: ראיתי אותו שם.

<ר': הילד שלי מהגן מקבל סייעת.

<ר': בתחילת השנה מצאנו שאין לילד אישור לסייעת.

מירב בן ארי: למה?

<ר: עלינו למנהל ושאלנו למה?

<ר: מה קורה אצל הילד?

<ר: הם אמרו לנו שלא הגשנו מסמכים, למרות שהילד מוכר בבית-ספר שהוא עם כיסא גלגלים.

מירב בן ארי: הוא גם נראה עם כיסא גלגלים.

<ר': הוא מוגבל ומוכר בביטוח לאומי שיש לו נכות של 100%, ואף אחד לא מטפל בנושא שם.

<ר': ועכשיו הוא בלי סייעת.

<קריאות: - - -

מירב בן ארי: חבל על הזמן.

מירב בן ארי: רחל, אני מבקשת, כמו שאני לוקחת פה משימה אישית, זאת המשימה האישית שלך.

<רחלי אברמזון: רוית רשמה.

מירב בן ארי: עזבי.

מירב בן ארי: ברגע שהוא נכנס הוא היחיד שמיקד את תשומת לבי, תסלחו לי כולם.

מירב בן ארי: את רואה את הגב' כאן?

מירב בן ארי: יש לך פה את משרד החינוך, את לא הולכת בלי זה.

מירב בן ארי: אם יש בעיה, יש לך את חבר הכנסת גנאים.

מירב בן ארי: אם יש בעיה, אני ואנחנו נדאג לזה, באמת.

מסעוד גנאים: בסדר.

מירב בן ארי: תודה שבאת לפה.

מירב בן ארי: אני מבטיחה לך שלא תצאי מפה בידיים ריקות.

מירב בן ארי: תישארי כאן עד שיסתיים הדיון.

<ר': כן, בסדר.

<דפנה אזרזר: חשוב לציין שהוא בכיתה רגילה.

<דפנה אזרזר: את זה היא לא ציינה.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

מירב בן ארי: אל תדאגי, יש לי כאן את משרד החינוך.

מירב בן ארי: יותר מזה באמת לא יכול להיות.

מירב בן ארי: את מי עוד יש לי פה?

מירב בן ארי: רויטל – יצאה.

מירב בן ארי: מישהו מטעם רויטל כאן?

<ארנה מילוא: אני יכולה?

<ארנה מילוא: אני מ"עוצמה".

מירב בן ארי: את יכולה, בוודאי.

מירב בן ארי: חבל שהיא יצאה.

מירב בן ארי: בואי לכאן.

מירב בן ארי: את ביחד עם רויטל?

מירב בן ארי: חברת הכנסת ברקו הצטרפה אלינו.

מירב בן ארי: בבקשה.

<ארנה מילוא: אני מקורבת לרויטל.

<ארנה מילוא: אנחנו מארגונים שונים.

<ארנה מילוא: כיוון שלא נשאר לנו הרבה זמן, אני רוצה להגיד מה אני מצפה מוועדת הכנסת.

מירב בן ארי: ועדת החינוך של הכנסת.

<ארנה מילוא: מהוועדה שהיא ועדה של הכנסת, שהיא אמורה להיות הבקרית של הממשלה, זאת הכוונה שלי.

מסעוד גנאים: הכוונה שהיא בכנסת.

מירב בן ארי: כן.

<ארנה מילוא: אני מצפה שיהיו כאן

<ארנה מילוא: שאלות מאוד רציניות על המדיניות המקצועית של משרד החינוך.

<ארנה מילוא: למשל, יש במשרד החינוך חיבה למשהו שנקרא עיצוב התנהגותי.

<ארנה מילוא: כמו שיש ועדה שעוסקת בשאלות של שילוב, שחקרה את הטענות של משרד החינוך על מדיניות השילוב ונשמעו קצת שונה ממה שמשרד החינוך שונה, הם קיבלו הרבה פחות זמן, אבל לי הם נשמעו שונה לגמרי.

<ארנה מילוא: אני רוצה לבדוק את כל הדבר הזה של המקצועיות.

<ארנה מילוא: אומרים: צריך לתת למורים עזרה מקצועית.

<ארנה מילוא: מי בודק את המדיניות המקצועית של משרד החינוך?

<ארנה מילוא: איפה הביקורת של כל מיני שיטות, כל מיני הדרכות, איפה אנחנו עומדים כאן?

מסעוד גנאים: התמקדנו בתקציבים יותר.

מסעוד גנאים: התמקדו, הכוונה.

<ארנה מילוא: התמקדנו בתקציבים והתמקדנו במקרים שהם מאוד מאוד קשים, כי זה קל.

<ארנה מילוא: מאוד קל להגיד: למקרה הזה נעשה עוול.

<ארנה מילוא: אבל, לעניות דעתי, נעשה עוול לכל הילדים ממדיניות שאני לא יודעת מי מבקר את המקצועיות שלה.

<לאה פרנקל: אני מבקשת שיירשם בפרוטוקול שנציגת הסתדרות המורים מוחה נחרצות ומרגישה מושפלת נוכח המשפט האחרון שהגב' אמרה.

<ארנה מילוא: למה?

<ארנה מילוא: הסתדרות המורים מייצגת את משרד החינוך?

<רחלי אברמזון: היא מייצגת את המורים, גב'.

<לאה פרנקל: הסתדרות המורים מייצגת עשרות אלפי מורים.

<ארנה מילוא: נכון, אני מורה.

מירב בן ארי: סליחה, גברתי, מותר לה, זאת זכותה המלאה, אנחנו מגנים פה על חופש הביטוי בכנסת.

<לאה פרנקל: מותר הכול.

מירב בן ארי: זה בסדר גמור, שמענו.

<לאה פרנקל: גם אני מצפה שהסתדרות המורים - - - פרופסיונלי ישאל את השאלות האלה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: י' מהורים לילדים עם אוטיזם, כאן?

<י': כן.

מירב בן ארי: בבקשה, בקצרה, אני מתנצלת.

מירב בן ארי: אני רואה שכתבת הרבה, זה לא יקרה.

<<י': > לא כתבתי הרבה, זה בסדר.

<<י': שלום לכולם, ותודה על רשות הדיבור.

מסעוד גנאים: מה דעתה על חוק האוטיזם שעבר?

מסעוד גנאים: טוב לשמוע מהורים.

<י': זה לא המקום כרגע לדבר על החוק הזה.

מירב בן ארי: בסדר.

מירב בן ארי: תתמקדי.

<י': לגבי נושא החינוך - אנחנו עדים באמת בשנתיים האחרונות לתפיסות חדשות באגף לחינוך מיוחד שאנחנו מאוד שמחים לראות שהן תופסות את מקומן באגף, ואנחנו מאוד רוצים לראות איך הן מחלחלות לשטח, ואיך האגף מצליח יותר לכוון את השטח לפעול באמת בהתאם לתפיסות החדשות שלו.

<י': אנחנו שמחים לדיאלוג שמתהווה עם ארגוני ההורים ועם העמותות, זה דבר מבורך.

<י': ואנחנו מקווים שבאמת תוך זמן מדוד כלשהו אפשר יהיה לראות את התמורה באמת גם בשטח.

מירב בן ארי: אני רוצה רגע לשאול אותך משהו, כי כבר באת לזכות דיבור.

מירב בן ארי: בוועדה הקודמת הייתה תחושה מההורים שיש שינוי במשרד החינוך באגף לחינוך מיוחד.

<י': התמורה היא באגף עצמו.

מירב בן ארי: את שותפה לתחושות האלה?

<י': תמורה מבורכת, ואנחנו מאוד שמחים לזה.

<י': אבל אנחנו לא רואים עדיין את התמורה בשטח, והשטח בפיגור כל כך גדול.

מירב בן ארי: מה את רוצה לראות שאת עוד לא רואה?

מירב בן ארי: תני לי דוגמה ספציפית.

<י': אנחנו מדברים למשל על הכישורים של הסייעות שילוו את הילדים בשילוב יחידני.

<י': למשל, אנחנו מדברים על עצם המגמה של הגדלת השילוב היחידני, שהוא אפשרי היום.

<י': יש הרבה מאוד ילדים שנמצאים בכיתות חינוך מיוחד, כיתות קטנות בתוך בתי-הספר, מתוכם אחוז מאוד גבוה יכול להשתלב.

מירב בן ארי: בכיתות רגילות.

<י': הוא היה יכול להשתלב בכיתות רגילות אם הרמה של השילוב היחידני הייתה נאותה.

מירב בן ארי: חבל שלא היית בישיבה שלנו בבוקר, דיברנו הרבה על העניין של השילוב, אבל טוב שהבאת את זה עכשיו לוועדה, זה נושא חשוב.

מירב בן ארי: דיברנו על זה גם בישיבה הראשונה, אבל אני יודעת שהובטח לנו שזה הכיוון.

מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לך שקבענו ישיבה נוספת גם בינואר, ותדאגי לבוא אליה, להיות אתנו שם, ונוכל להמשיך ולראות אם יש באמת שינוי.

מירב בן ארי: בסדר?

<י': אשמח מאוד.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: יש כאן מישהו שממש חשוב לו לומר משהו?

מירב בן ארי: אבל ממש בקצרה, כי גם דיברת בישיבה הקודמת.

<תמר שי: נכון.

<תמר שי: אבל הייתי חייבת להעיר על מה שנאמר פה קודם, על הסיפור של ילדים חולים ו"קדימה מדע".

<תמר שי: אני חייבת להגיד שיש איזשהו טעם לפגם בזה שמשרד החינוך הוציא את הילדים החולים החוצה לתוך איזושהי חברה אחרת שמטפלת בסיפור הזה.

<תמר שי: זאת אומרת, הם ילדים חולים, הם זכאים לחוק חינוך חובה כמו יתר הילדים במדינת ישראל, ולא כל כך ברור למה דווקא את אותם ילדים חולים משרד החינוך בעצם הוציא את הסיפור הזה החוצה לחברה אחרת, לחברת קבלן שמטפלת מטעם משרד החינוך.

<תמר שי: ודבר שני שאני רוצה להגיד על מה שהם - - -

מירב בן ארי: אין בעיה.

מירב בן ארי: קצרי את הדברים שלך.

מירב בן ארי: נעשה דיון שיוקדש לנושא של ילדים חולים.

<תמר שי: כבר הוקדש על זה דיון, אבל - - -

מירב בן ארי: זה לא היה בתקופה שלי ושל חבר הכנסת מרגי.

מירב בן ארי: ראיתי את הפרוטוקול, וגם זה היה כשהם רק נכנסו, בדיוק בחפיפה, אז נעשה על זה דיון.

<תמר שי: אשמח.

<תמר שי: אבל אני חייבת להגיד עוד משפט, כי הם דיברו פה יפה ונהדר ובאמת - - -

מירב בן ארי: יהיה דיון.

מירב בן ארי: את מדברת על ילדים חולים, תעצרי.

מירב בן ארי: יהיה דיון, תבואי לשם.

מירב בן ארי: אני מבטיחה לך.

<תמר שי: אוקיי.

מירב בן ארי: הגב' שאמרה שחשוב לה לומר משהו.

<דנה רוטשילד: אני רוצה לציין, אנחנו בקליניקה התחלנו פרויקט שנה שעברה ביחד עם בית-החולים "הדסה", ואנחנו מייצגים במסגרות שונות קטינים עם צרכים מיוחדים ומחלות כרוניות.

<דנה רוטשילד: נתקלנו בהרבה מאוד בעיות בשנה האחרונה שהגיעו אלינו ממזרח ירושלים.

מירב בן ארי: רגע, את מדברת על ילדים חולים עכשיו, נכון?

<דנה רוטשילד: אני מדברת על ילדים עם צרכים מיוחדים.

מירב בן ארי: תעשי לי טובה.

מירב בן ארי: אנחנו עושים כאן דיון מיוחד בנושא הזה.

מירב בן ארי: נראה לי שהנושא הזה הוא נושא - - -

<דנה רוטשילד: אני רוצה לדבר על חוק חינוך מיוחד.

<קריאה: היא לא מדברת על "קדימה מדע".

מירב בן ארי: אוקיי.

<דנה רוטשילד: אני רוצה להתייחס ספציפית.

<דנה רוטשילד: אני רק רוצה לומר בקצרה, כיוון שאני מבינה שאין לנו זמן, שבמזרח ירושלים ראינו קשיים רבים – כמובן שיש קשיים גם במקומות אחרים בארץ – בהיבטים של מחסור בתקציבים, של מחסור במסגרות ובאפשרויות סיוע, שחוזרים כל הזמן, וליקויים גם ביישום של החוק וגם בחוזרי המנכ"ל, שאנחנו רואים בוועדות שאנחנו נמצאות בהן.

<דנה רוטשילד: והייתי שמחה להפנות את תשומת לב הוועדה לנושא הזה.

<דנה רוטשילד: למרבה הצער, ראינו פה נתונים מאוד יפים, אבל לא דובר כלל על נתונים מהמגזר הערבי או על מזרח ירושלים באופן ספציפי, ואני חושבת שיש מקום לבחון את הנושא הזה, כי יש שם בעיות ייחודיות מאוד.

מירב בן ארי: אין בעיה.

מירב בן ארי: יושב כאן חבר הכנסת גנאים, חבר כנסת רציני מאוד, ייזום דיון בעניין, ועדת החינוך תעסוק בזה.

מסעוד גנאים: בסדר.

מירב בן ארי: חברי הכנסת, אתם רוצים להוסיף משהו?

מירב בן ארי: כי אני פשוט חייבת לנהל ועדה אחרת.

מירב בן ארי: אני ממש מתנצלת, אנחנו חייבים לסיים, אבל ברוכה הבאה.

מסעוד גנאים: רק הערה אחת, החשוב, שמענו דברים מאוד טובים גם מעודדים על העלייה בגל בתקציבים בחינוך המיוחד.

מירב בן ארי: את זה אנחנו יודעים, על החצי מיליארד.

מסעוד גנאים: רק במה ששמענו, מהפרטים האלה של ההורים אומר, מירב, שלא רק צריך להתמקד במתאר אלא גם במפורטת, וזה החשוב.

מסעוד גנאים: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: סליחה, חבר הכנסת גנאים.

<נ': רציתי לשאול אם אני יכולה להגיד ממש כמה מילים בודדות.

מירב בן ארי: דקה, בבקשה.

מירב בן ארי: פשוט, כמוכם ממתינים לי עוד אנשים אחרים בוועדת הביקורת.

מירב בן ארי: בבקשה.

<נ': שלום וברכה, אני אימא של ר', ר' בעלת תסמונת דאון בת 5.5.

<נ': בתי מוגדרת כבעלת פיגור בינוני והיא משולבת בגן שיקומי.

<נ': ר' נפגעה בעקבות נפילה, היא פרקה את החוליה הראשונה, נפגעה בחוט השדרה.

<נ': זאת אומרת שהיום היא לא עומדת ולא הולכת לבד.

<נ': זה קרה בחופש הגדול.

<נ': זאת אומרת שמיולי ר' לא משולבת בגן.

<נ': אני פה כדי להודות לאנשים הטובים, למשרד החינוך ולפרויקט "קדימה מדע" על השירות המדהים שהם נותנים לי בבית בשביל ר'.

<נ': גם ככה ר' עם פיגור בינוני, כדי שהיא לא תצבור פערים ולא תישאר מאחורה, שבמצב שלה תוכל להתקדם.

<נ': אני מקבלת מ"קדימה מדע" שירות מעל ומעבר.

<נ': זה אומר שמגיעה גננת הביתה, יש לנו סייעת.

<נ': את הטיפולים הפרא-רפואיים אנחנו מקבלים ואת הכול, ומה שהכי הכי חשוב זה במאור פנים ובשמחה, באכפתיות.

<נ': איך אני אומרת לאותה אחת בשם מיטל, אני אומרת לה כל הזמן: אפשר לחשוב שר' היא הבת שלך, כל כך אכפת לך ממנה, את כל כך הרבה מתעניינת.

<נ': בתי עברה ניתוח מאוד קשה לקיבוע חוליה בצוואר, ביום של הניתוח מיטל התקשרה לשאול מה שלומה.

<נ': אני מחפשת אותה אפילו ביום שישי שזה לא יום עבודה שלה, היא חוזרת אלי.

<נ': שעות לא שעות, שבע בערב, היא תחזור אלי.

<נ': לא קרה שהשארתי הודעה ולא חזרו אלי או שביקשתי בקשה ולא קיבלתי.

<נ': כל כך באים לקראתי.

<נ': למשל, בנושא של פיזיותרפיה - היא לא יכולה לקבל בגלל הניתוח שהיא עברה, ומגיע לה שלוש שעות פרא-רפואי בשבוע, זאת אומרת, מרפאה, קלינאית ופיזיו.

<נ': היא לא יכולה לקבל את הפיזיו, המירו לי את זה בשעתיים קלינאית.

<נ': באים במה שאפשר לקראת מעל ומעבר, ואנחנו מקבלים את כל השירות.

<נ': ממקום של הכרת הטוב, אנחנו חייבים להודות לכל האנשים הטובים.

מירב בן ארי: אני מודה לך מאוד.

מירב בן ארי: אסכם.

מירב בן ארי: אני באמת מודה לך, זה מאוד מרגש אותי, ואני שמחה שההורים קיבלו כאן את הבמה.

מירב בן ארי: שוב, אני מצטערת על רויטל, תעבירו לה את זה.

מירב בן ארי: אבל אני באמת מודה לך שבאת ואמרת את הדברים האלה, מאוד ריגשת אותי, אז תודה.

מירב בן ארי: אני חייבת לסכם.

מירב בן ארי: אני מתנצלת.

מירב בן ארי: הוועדה רשמה לפניה בסיפוק את הגדלת התקציב בחצי מיליארד במשרד החינוך מ-2015 ל-2016, כולל הגדלה – זאת אומרת, יש פה מ-2014 הגדלה של חצי מיליארד ומ-2015 עוד הגדלה, סך הכול יש לנו מיליארד שקלים הגדלה ב-2015, 2016.

מירב בן ארי: אני מאוד מעריכה את התקציב הזה.

מירב בן ארי: גם מאוד מאוד חשוב לוועדה שבאמת התקציב יגיע למקומות הנכונים.

מירב בן ארי: שני דיונים נפרדים שהוועדה תכנס, אחד כבר בשבוע הבא בנושא של ההסעות, זה דיון חשוב מאוד.

מירב בן ארי: אני מבקשת מהגורמים הרלוונטיים גם מהעמותות וגם ממשרד הרווחה להגיע.

מירב בן ארי: הנושא שלך, אטפל בו באופן אישי.

מירב בן ארי: וכמובן, שיתוף הפעולה החשוב בין החינוך המיוחד וההורים.

מירב בן ארי: אני גם רוצה להודות ל"קדימה מדע" על הפעילות החשובה שלהם לילדים החולים, נתייחס לפעילות הזאת כמו שצריך.

מירב בן ארי: ובאמת תודה רבה לך גם שבאת, ותודה לך שהגעת, זה מאוד חשוב לוועדת החינוך, וגם לואליד שהגיע לשם עם המשפחה שלו.

מירב בן ארי: מכל ועדה כזאת אנחנו יוצאים גם עם תחושה של סיפוק, אבל עם תחושה שאפשר לעשות יותר.

מירב בן ארי: אני אומרת לכם גם באופן אישי אקח את זה, גם משרד החינוך ייקח את הפרויקט של ואליד באופן אישי.

מירב בן ארי: אבל הדברים ברמה המערכתית, עליהם דיברה כאן הגב' על מדיניות, בהחלט יילקחו בחשבון, ונעשה כאן שני דיונים נוספים שיעלו את הנושא הזה.

מירב בן ארי: וכמובן, בשעה 14:00 יש כאן המשך של כל מה שקשור לזכויות אדם.

מירב בן ארי: תודה רבה, ואני מתנצלת שאני חייבת ללכת.

מירב בן ארי: הישיבה נעולה.